ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 24, 2015-11-05 11:00

אורי מקלב: ברור, שנטעם מכל דבר קצת.

<אמיר בן שלום: אני אעשה את קצר.

<אמיר בן שלום: האינטרס שתבואו עם המשפחות ועם הילדים, שנטעם מכל דבר קצת.

<אמיר בן שלום: זו תערוכה שעוסקת באשליות, בדגש על חוש הראייה ובדגש על חושים אחרים, דרך חקר המוח.

<אמיר בן שלום: זה חלק מפרויקט מאוד גדול שאנחנו עושים על חקר המוח וההנגשה שלו לקהל.

<אמיר בן שלום: המוצגים האלה כאן הם מוצגים שכולם אשליות מסוגים שונים ואנחנו מסבירים אותם, לא רק דרך הכיף של האשליה, אלא גם איך המוח מעבד דברים, איך הוא רואה דברים בצורה שונה, דברים שהבהירות שלהם הולכת ונהיית כהה בכיוון מסוים.

<אמיר בן שלום: אז זה יותר בהיר מזה, אבל זה יותר בהיר מזה ובסיכומו של דבר איכשהו משהו לא מסתדר, כי אם כל הזמן הגלגל הזה נהיה יותר בהיר בכיוון מסוים, אז בסוף זה צריך להיות לבן לגמרי, אבל זה לא יקרה.

<אמיר בן שלום: זה יותר לבן מזה, זה יותר מזה, וכך הלאה.

<אמיר בן שלום: אז יש לנו פה איזה רמאות.

<אמיר בן שלום: אנחנו נמצא את זה בהמון מקומות אחרים, אבל אני חושב שהכי יפה זה פשוט להראות לכם את המוצג הקלאסי שמראה איך אפשר לרמות בפרופורציות.

<אמיר בן שלום: תסתכלו על המסך כאן.

<אמיר בן שלום: אני הולך מצד לצד.

<מיה הלוי: תסתכלו על המצלמה.

<מיה הלוי: תסתכלו על המסך.

<מיה הלוי: תסתכלו רגע מהצד ההוא, אז תוכלו לראות שאני מאוד גדולה ואמיר מאוד מאוד קטן.

<מיה הלוי: אמיר הולך וקטן ואני הולכת וקטנה ואני נמצאת פה.

<אמיר בן שלום: אם מישהו רוצה, תוכלו לעמוד וללכת ולראות.

<אמיר בן שלום: אנחנו עכשיו מרמים אתכם, כי נדמה לכם שהמצלמה ישרה והמוח משלים, אבל האמת שהכול מעוות פה.

<אמיר בן שלום: המצלמה מיישרת ואני נשאר באותו גודל.

<מיה הלוי: זו דוגמה, הרצפה ישרה וכל היתר בפרופורציה.

<מיה הלוי: זו דוגמה לעיקרון מנחה אצלנו במוזיאון, זאת אומרת לא מספיק שתהיה חוויה של המבקר ושתהיה תופעה מעניינת, במקרה הזה גם יש כאן יתרון של שיתוף פעולה, אתה צריך עוד מישהו.

<מיה הלוי: אם אתה בא לכאן, אתה מזמין מישהו, נוצרת איזה שהיא אינטראקציה, אבל לא פחות חשוב מזה, יש כאן קבוצה שלמה שיכולה לחזות ולצפות בזה ולכן כשאנחנו מדריכים אפשר לנהל על זה גם הדרכה.

<מיה הלוי: בסופו של דבר המוזיאון הוא איזה טריגר, הערך האמיתי של המוצגים זה איזה שיח הם מעלים בעקבותיהם.

אורי מקלב: את זה הם רואים אחרי שהם כבר היו בשיעור?

<מיה הלוי: הם לא צריכים להיות באחד מהשיעורים, הם יכולים לבוא - - - חלק קורה בתוך המוזיאון וחלק קורה בתוך - - - כשכיתה באה זה באמת חלק מתכנית מובנית, כשמשפחה באה תמיד יש מדריכים לרשותה.

<מיה הלוי: כל המדריכים שלנו הם סטודנטים באוניברסיטה העברית.

<מיה הלוי: אנחנו ממוקמים מעבר לכביש של הקמפוס המדעי של האוניברסיטה העברית.

<מיה הלוי: הם מגיעים אלינו בדרך כלל בסוף התואר הראשון, נשארים לתואר השני, ואז או שהם הולכים לעשות דוקטורט והמנחים שלהם לא מרשים להם להמשיך להיות מדריכים, או שהם הולכים לתעשייה והבוסים שלהם לא מרשים להם.

<מיה הלוי: אבל אז כשהם דוקטורנטים אנחנו ממשיכים להעסיק אותם בפרויקטים שונים, שחלקם אתה מכיר, כמו הפרלמנט המדעי לנוער, כמו תחרות מדענים צעירים, הם אז הופכים להיות הרול מודל לחונכים בהמשך.

<מיה הלוי: אז זה רצף של פעילות שאנחנו עושים עם סטודנטים, אנחנו מעסיקים קרוב ל-100 סטודנטים וגם - - -

אורי מקלב: כולם מהאוניברסיטה?

<מיה הלוי: כן, יהודים, ערבים, בנים ובנות.

<מיה הלוי: זה אומר שזה כבר הופך להיות איזה כוח כלכלי בעיר, כי 100 סטודנטים מתפרנסים מעבודה שנוחה להם, ויותר מזה, זו גם דרך בשבילם ללמוד לדבר על מדע ולתקשר מדע, אז אנחנו גם טוענים שאנחנו מכינים אותם אחר כך להיות דוברים יותר טובים של המדע בחברה.

אורי מקלב: וזה נותן המון.

<מיה הלוי: זה נותן המון.

<מיה הלוי: זה רק דוגמה אחת למוצג.

<מיה הלוי: אולי תנסה את המוצג הזה.

אורי מקלב: - - - בכנסת, הייתי לוקח את הפינה הזאת, נגיד אנשים שחושבים שהם ישרים והם עקומים בעצם.

<מיה הלוי: ושהם גדולים והם קטנים.

אורי מקלב: ושהם גדולים, אבל הם קטנים.

אורי מקלב: אני הייתי בוחר את המוצג הזה.

<מיה הלוי: אז יש לי עוד מוצג.

<מיה הלוי: תיכף אני אראה לך עוד שני מוצגים שגם הם מתאימים לכנסת ואתה תסכים איתי.

<מיה הלוי: הנה זו עוד דוגמה.

<אמיר בן שלום: זה לא תעתועי ראייה, זה פיזי.

<מיה הלוי: זה תעתוע תחושתי.

<אמיר בן שלום: תרים את המשקולת העליונה, אתה מרגיש כמה היא קלה או כבדה.

<אמיר בן שלום: כמה יהיה קשה להרים את שתי המשקולות ביחד?

<אמיר בן שלום: זה צריך להיות יותר קשה, נכון?

אורי מקלב: אבל אז זה נהיה יותר קל.

אורי מקלב: זה המנוף, זה מה שנותן את זה?

<אמיר בן שלום: אבל זה לא יכול להיות, אתה מרים עכשיו יותר מאשר המשקל הזה בטוח, אבל נדמה לך, אתה מצפה שזה יהיה יותר קל.

<אמיר בן שלום: אתה רואה דברים יותר גדולים מאותו חומר, הציפייה היא למשהו יותר כבד, אז לא, הוא קצת יותר כבד, אבל - - -

אורי מקלב: אבל זה הרבה יותר קל.

<אמיר בן שלום: זה הרבה יותר קל, אבל אתה מצפה - - - זה דינמומטר, זה בוודאות יותר כבד, אין פה שום מנגנון.

<אמיר בן שלום: אבל הציפייה שלנו.

<אמיר בן שלום: אם היית עושה את זה בעיניים עצומות לא היית מופתע כל כך.

אורי מקלב: אבל כן יש אנשים שיש להם רגישות.

אורי מקלב: אני מכיר אנשים שבודקים בידיים ויודעים להגיד מה המשקל, אני לא יודע.

<מיה הלוי: ששוקלים בידיים.

<אמיר בן שלום: יכול להיות שכן, אז עכשיו זו שאלה של - - -

אורי מקלב: כשהם רוצים קילו תפוזים, הם יודעים שזה קילו.

<אמיר בן שלום: אז עכשיו זו שאלה של מיומנות מקצועית, יש מוצגים שמסבירים את זה.

<אמיר בן שלום: אם אתה בתחום מסוים, יש פה המון מוצגים שעוסקים בזיהוי תווי פנים.

<אמיר בן שלום: פנים זה האובייקט שהכי חשוב לזהות אותו, זה אנשים מזהים נורא בקלות, אנשי מקצוע מזהים דברים אחרים מסוימים.

<אמיר בן שלום: אז זה נכון באמת שהיכולת - - -

אורי מקלב: אשתי הפסיקה להגיד לי 'תקנה קילו מלפפונים', היא אומרת '12 מלפפונים, 12 עגבניות', אחרת אני משתולל.

אורי מקלב: הבנתי שפה זה הציפייה.

<מיה הלוי: נכון, ההתכוננות של - - -

<אמיר בן שלום: זאת אומרת המוח נותן לך כבר תזכורת - - -

אורי מקלב: המוח נותן לך תזכורת - - -

<מיה הלוי: מכין אותך.

<אמיר בן שלום: עשינו את זה באותה צורה, באותו צבע, חרתנו את זה פנימה, עשינו את זה בכוונה כדי לרמות.

<מיה הלוי: אבל מה שמדהים, אני עשיתי את זה מאות פעמים וזה עדיין עובד עליי.

<מיה הלוי: זאת אומרת אתה מצפה שהניסיון שכבר צברתי עם המוצג הזה כבר ייתן לי מספיק רמזים, כדי שהתהליך הזה יהיה שונה.

<מיה הלוי: אבל לא, ההכנה במוח היא כל כך משמעותית שזה עדיין נשאר.

<מיה הלוי: התערוכה הזאת, כמו כל התערוכות שאנחנו עושים במוזיאון, המומחיות שלנו היא בלתרגם עקרונות מדעיים מורכבים להתנסויות מהסוג הזה, שהן מספיק חווייתיות ומספיק משמעותיות כדי שהם ייחרתו בזיכרון שלך.

<מיה הלוי: אבל לצורך זה צריך גם עבודה עם מדענים ולכן בכל תערוכה יש לנו צוות נפלא של מדענים מהאוניברסיטה העברית שעובד איתנו.

<מיה הלוי: כל התערוכות שאנחנו עושים עם המוח, אנחנו עובדים פה עם המרכז לחקר המוח באוניברסיטה העברית, שהוא מרכז בינלאומי בחשיבות שלו, אנחנו אפילו שותפים איתם בפרויקט גדול שנספר עליו עוד רגע, ולכן יש לנו פה הזדמנות נהדרת להחזיק במוזיאון אנשים עם ידע במדע, אבל הם לא בהכרח מדענים חוקרים היום, אנשים עם השכלה מדעית גבוהה, יחד עם מהנדסים, יחד עם מעצבים, יחד עם אנשי חינוך מדעי, יחד עם אנשי תיאטרון.

<מיה הלוי: כולם ביחד כצוות.

אורי מקלב: הפילוסופים לא מוצאים - - -

<מיה הלוי: וגם הפילוסופים, נכון.

אורי מקלב: אני מרגיש מיד קשר - - -

<מיה הלוי: נכון, קשר לנושאים האלה.

<מיה הלוי: נכון, כי אנחנו טוענים שהמרחקים שאנחנו שמים בחברה בין מדעי הרוח למדעי הטבע צריכים להיתפס אחרת.

אורי מקלב: הייתה לי שיחה עם ראש הממשלה בימים האחרונים על חמיו, שהיה איש מוסר מאוד ידוע, הוא כתב ספר, למד ב - - -.

אורי מקלב: היה יום השנה לפני כמה ימים, התנצלתי שלא יכולתי להגיע, הייתה לי היכרות אישית איתו.

אורי מקלב: ואז דיברנו קצת על אנשי המוסר.

אורי מקלב: אני לא ארחיב עכשיו, על רגל אחת, היו מוצאים עניין דווקא בלראות איך שהראש מטה, איך שמסרים מספרים משהו אחר ובעצם האדם צריך לעבוד על עצמו.

אורי מקלב: הבעיה עם מוסר, כל הזמן, עובדים על עצמם שלא מה שאתה רואה, לא מה שאתה מרגיש, לא מה שאתה חושב, הם אלה שישלטו עליך.

אורי מקלב: צריך לקחת את הדברים - - -

<אמיר בן שלום: זה סוקרטס כאילו.

אורי מקלב: נכון, ודאי.

אורי מקלב: שאלות פילוסופיות.

<אמיר בן שלום: כל המחקר המדעי מתחיל בשאלות פילוסופיות.

<משה טור-פז: סוגיה לא קשה בפרק חזקת הבתים.

<משה טור-פז: אתה מגיע לזה ואתה בטוח שאתה הולך עכשיו שעה, שעתיים, ופתאום אתה מבין הכול.

<מיה הלוי: זה אותו תהליך חקר, זו אותה חתירה לחקר היסודות וזה גם בדרך כלל אותו סוג של טיעונים וחשיבה לוגית שאנחנו מוצאים פה ואנחנו מוצאים שם.

<מיה הלוי: החיבורים האלה מאוד מרתקים.

אורי מקלב: אני חושב שזה גם מביא את הילדים, את הגירוי הראשוני שלהם, יכול להיות, לחשיבה.

אורי מקלב: יש כאלה שיש להם את זה, רק אף פעם לא מעוררים את זה ולא מפתחים את זה.

אורי מקלב: זו יכולה להיות נקודת הזינוק שלו, לאדם שהוא יכול לחשוב, ואז הוא מפתח את זה אצלו.

אורי מקלב: הוא רואה שזה לא רק עניין שלו, בעצם יש בזה משהו אמיתי.

אורי מקלב: אחרי זה כשהוא מתחיל הוא מתעניין בזה יותר.

אורי מקלב: אין ספק שבנושאים האלה כבר היו לנו כאן כמה ישיבות בתקופה האחרונה, שהגירוי והחשיפה הם החלק הראשוני ועדיין אנחנו רוצים לקדם את כל הנושא של - - -

<מיה הלוי: לכן אתה רואה פה גם את הנציגות של משרד החינוך וגם של מנח"י, כי בסופו של דבר בשנים האחרונות בנינו מערכים של שיתופי פעולה שאני חושבת שחלקם ייחודיים בעולם, חלקם דומים לפרויקטים אחרים בעולם, של איך לנצל סביבות למידה לא פורמליות בתחום המדע.

<מיה הלוי: יש בירושלים, לשמחתנו, עושר מאוד גדול בתחום הזה.

אורי מקלב: אתם רק מחוז ירושלים?

<מיה הלוי: לא, כל הארץ.

<שושי כהן: אני רוצה להוסיף.

<שושי כהן: אתה שאלת אם תלמידים מגיעים רק לפה, יש לנו פעילות עם כל מוזיאוני המדע, למעלה מ-1,000 כיתות יוצאות לפעילויות, כשהן מתוקצבות על ידי משרד החינוך והרשויות, אבל החלק הארי זה של משרד החינוך, 80-20 במקרה בירושלים.

אורי מקלב: הם כולם מוזיאונים בסדר גודל הזה?

<שושי כהן: כן.

<שושי כהן: זה לא רק שהם מגיעים למוזיאון.

<שושי כהן: המוזיאונים מגיעים לבית הספר לפעילות מקדימה עם התלמידים, התלמידים נערכים לפעילות וגם עושים פעילות, מגיעים לפה לשבע שעות ואחר כך פעילות מסכמת בבית הספר, כך שזה יוצר רצף של שלוש פעילויות.

אורי מקלב: אני מציע שאת זה נשמע בתוך הישיבה.

<מיה הלוי: בדיוק, אנחנו נדבר בתוך הישיבה.

<מיה הלוי: נראה לך איזה תכניות בעצם התפתחו בשנים האחרונות בזכות האנשים הטובים שנמצאים פה.

אורי מקלב: אני שמח על שיתוף הפעולה.

<מיה הלוי: לא, זה הרעיון.

אורי מקלב: יש כלי קיבול ויש מי שרוצה לתת אז - - -

<מיה הלוי: נכון, אז יש את - - -

אורי מקלב: בהפטרה של השבוע אנחנו קראנו על שונמית, האישה שלא היה לה מה לאכול וה' אמר לה תגשי, הנה שמן, תמלאי את כלייך ובזה תתפרנסי ואז נגמרו לה הכלים ויותר לא היה לה שמן.

אורי מקלב: נשאלת השאלה, למה הוא לא יצר לה כלים, כמו שנתן לה שמן אז היה צריך לתת כלים.

אורי מקלב: כלי, צריך לעבוד לבד, זה לא יכול לתת, את השמן אפשר להוסיף.

אורי מקלב: את הכלי צריך להכין לבד, את כלי הקיבול - - - את הכלים צריך להכין.

<מיה הלוי: אבל בלי כלי, אתה לא יכול להכיל אותו.

<מיה הלוי: יפה מאוד.

אורי מקלב: לקחת את זה?

<מיה הלוי: לקחתי את זה, מאוד.

אורי מקלב: זו ההפטרה.

<מיה הלוי: הפטרה ממש רלוונטית.

<מיה הלוי: אני רוצה להראות לך רק בענייני הכנסת, מוצג נוסף שאני מציעה.

אורי מקלב: מכירים את הסיפור הזה עם - - - שלא היה לה מה להאכיל את הילדים שלה.

אורי מקלב: הוא הציל את הכוהנים והיא באה לנביא, 'אני לא יכולה, 40 אנשים באים לקחת את הילדים שלי', הוא אמר לה, 'מה יש לך בבית?

אורי מקלב: היא אמרה, 'יש לי רק קצת שמן'.

אורי מקלב: אז הוא אמר, 'תעזבי את הבית, תיקחי את כל הכלים שיש לך בבית, ואז תיקחי שמן' והשמן לא פסק עד שכלו הכלים.

אורי מקלב: זה מה שסיפרתי.

אורי מקלב: זה בנביא.

<מיה הלוי: יש לי עוד המלצה שלך לכנסת.

<מיה הלוי: אם אתה רוצה ממש לקשט.

<מיה הלוי: זה חלק - - - זו מראה מאוד אגואיסטית, כי כל אחד רואה רק את עצמו.

<מיה הלוי: זו מראה פרבולית, אבל אנחנו אומרים שזו מראה אגואיסטית.

<מיה הלוי: אז גם את זה אפשר לפעמים לשים בחדרי ישיבות של בורדים ושל ועדי מנהלים, לראות שבעצם כל אחד רואה רק את עצמו.

אורי מקלב: זה לא כל כך ירשים אותם, גם במראה שרואים את כולם הוא רואה רק את עצמו.

<מיה הלוי: אולי זה אפילו מחזק.

<מיה הלוי: פה יש עוד דוגמה לעניין הזה, תעמוד כאן ותסתכל על שני הכיסאות, זה כיסא קטן וכיסא גדול.

<מיה הלוי: אנשים מתחילים להתיישב על זה, ובעצם כל הדיון שהתחלנו לדבר על מה אני רואה ומה באמת ואיך אני מפרש ומאיפה אני מסתכל.

<מיה הלוי: אפשר סיפור שלם לקיים רק בזכות התנסות אחת שיוצרת שיח, שזה מה שחשוב.

אורי מקלב: בשני הכיוונים.

<מיה הלוי: בדיוק.

<מיה הלוי: אנחנו ניקח אתכם לעוד תערוכה שהיא שונה מאוד.

<מיה הלוי: זאת הייתה תערוכה שקהל היעד שלה הוא משפחות.

<מיה הלוי: אנחנו ניסינו בנושא הזה, למרות המורכבות שלו, בכל זאת להיות ממוקדים בגילאים המגוונים שמגיעים הנה וליצור חוויה משפחתית והתערוכה הזאת הייתה אמורה להיות חצי שנה או שנה וכבר כמה שנים חידשנו אותה, בגלל שהיא זוכה להמון עניין ממשפחה.

<מיה הלוי: משפחה יכולה ליצור כאן שיח מאוד טוב אז לכן השארנו אותה.

<מיה הלוי: יש לנו אזור מיוחד לגיל הרך, שזה מוצגים רק לקטנים.

<מיה הלוי: כל הקומה למעלה היא קומה שמיועדת מאוד למערכת החינוך.

<מיה הלוי: לקחנו נושאים שהם מאוד קריטיים במערכת החינוך, אחרי עבודה עם כל המפקחים, נושאים של חשמל ואנרגיה.

אורי מקלב: את העבודה הם עושים עם הדרכה?

<מיה הלוי: כן, תמיד.

<מיה הלוי: זה חלק מתכנית יותר רחבה, נראה לך את זה.

אורי מקלב: כל הביקורים כאן הם - - -

<מיה הלוי: רוב הביקורים הם ביקורים של משפחות.

<מיה הלוי: זאת אומרת מתוך 250,000 מבקרים יש לנו בערך 90,000 בקבוצות ו - - -

אורי מקלב: והמשפחות הן - - -

<מיה הלוי: הן חופשיות.

<מיה הלוי: אבל תמיד יש מדריכים.

<מיה הלוי: בכל מקום יש מדריך, חוץ מזה יש פה פינת הדגמות, יש חדרי סדנה.

<מיה הלוי: יש להם תכנית עשירה לביקור באותו יום והם יכולים לתפור אותה לפי הגיל ולפי העניין.

אורי מקלב: זו מתכונת מאוד יפה.

אורי מקלב: לפעמים יש גם חסרונות בסיור מודרך, יש כאלה שמעוניינים - - -

<מיה הלוי: אז אנחנו עושים סיורים.

אורי מקלב: מי שרוצה יש לו את המדריך פה.

<מיה הלוי: נכון, בדיוק.

<מיה הלוי: אבל חוץ מזה אנחנו מוציאים סיורים, כי יש אנשים שדווקא רוצים שיובילו אותם.

<מיה הלוי: אז אנחנו מנסים לאפשר - - -

אורי מקלב: איך אתם קוראים לפינה הזאת?

<מיה הלוי: זאת אשליות.

<מיה הלוי: זה קצת קשה לקרוא, אבל זה אשליות.

<מיה הלוי: אנחנו הולכים עכשיו לתערוכה אחרת שעוסקת במדעי המחשב.

<מיה הלוי: אנחנו קופצים בגיל.

<מיה הלוי: המוזיאון גם בנוי כך שהכניסה שלו היא לקטנים וככל שהם מתקדמים היא ליותר גדולים.

<מיה הלוי: ורדה תנחה אותנו בתערוכה.

<ורדה גור בן שטרית: אתם מוזמנים להצטרף אליי.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו בכניסה לתערוכה שעוסקת במדעי המחשב.

<ורדה גור בן שטרית: התערוכה שמה קאפצ'ה.

<ורדה גור בן שטרית: קאפצ'ה אלה שורת הסימנים המעוותים שאתם רואים לפעמים כשאתם רוצים להיכנס לאתר, בדרך כלל אתר תאגידי שרוצה לבדוק האם אתם תוכנה מזיקה, או שאתם בני אדם שרוצים להיכנס לאתר הזה.

<ורדה גור בן שטרית: אז אתם מתבקשים לחכות, להקליד את המספרים המעוותים שאתם רואים במסגרת ואם הקלדתם נכון הוא נותן לכם הרשאה להיכנס לאתר.

<ורדה גור בן שטרית: זה כשלעצמו מבחן אבסורדי שתוכנה, כלי שבני האדם פיתחו, דורשת מהם להזדהות האם הם תוכנה או בני אדם.

<ורדה גור בן שטרית: בעצם היפוך התפקידים הזה במקום מסוים זה נושא התערוכה.

<ורדה גור בן שטרית: קאפצ'ה זה ראשי תיבות שמציגים את המבחן האוטומטי הזה, אבל ה-T נושא את שמו של טיורינג שהוא בעצם אבי אבות מדעי המחשב, שהוא הדמות המכוננת מאחורי התערוכה הזאת.

<ורדה גור בן שטרית: התערוכה נפתחה לרגל 2012, כל העולם חגג 100 שנים להולדתו של טיורינג.

<ורדה גור בן שטרית: שתי מילים על טיורינג.

<ורדה גור בן שטרית: טיורינג כבר הפך לסלב.

<ורדה גור בן שטרית: כשאנחנו פתחנו את התערוכה הרבה אנשים לא ידעו מי זה טיורינג, זה לא האיינשטיין שאפשר להגיד שהשם כבר נושא בחובו את הסיפור.

<ורדה גור בן שטרית: היום קצת יותר יודעים, כבר יצא הסרט על טיורינג, אנשים ראו, כבר מכירים את הדמות, אבל טיורינג היה בעצם מתמטיקאי ופילוסוף מאוד מופנם, מאוד מאוד ביישן, גאון בתחומו, שבאמת שם את היסודות לפילוסופיה ולתיאוריה מאחורי מדעי המחשב.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו מדברים על תקופה שקדמה למחשבים.

<ורדה גור בן שטרית: את רוב הפילוסופיה שלו הוא התווה עוד לפני שהמחשבים פותחו.

<ורדה גור בן שטרית: היו שמועות על מכונות סיקור, על מכונות חישוב של באביג' וכן הלאה, אבל עוד לא היה מחשב.

<ורדה גור בן שטרית: עדיין הוא הצליח, בעיקר בשני מאמרים אייקוניים, שאפשר לראות דוגמאות שלהם פה, שהראשון ביניהם נכתב כשטיורינג היה מאוד צעיר.

<ורדה גור בן שטרית: בגיל 24 הוא כתב מאמר שעסק במה ניתן או לא ניתן לחישוב.

<ורדה גור בן שטרית: תחשבו על התקופה, התקופה היא בעצם תקופה שעדיין לא היו מחשבים.

<ורדה גור בן שטרית: היום קומפיוטר זה שם שניתן לאנשים שהתפקיד שלהם היה לחשב.

<ורדה גור בן שטרית: אנשים שהיו מגיעים למקומות עבודה ועם עפרון ודף עשו קומפיוטינג של כל מיני חישובים.

<ורדה גור בן שטרית: הם נקראו קומפיוטר.

<ורדה גור בן שטרית: מה שהיה כביכול מכונות חישוב נקראו machines.

<ורדה גור בן שטרית: אז המילה קומפיוטר בכלל לא יועדה למכונות חכמות, עדיין טיורינג ישב וכתב מאמר שלם על מה ניתן או לא ניתן לחישוב.

אורי מקלב: באיזה שנים?

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו מדברים פה על שנת 1936, טיורינג היה בן 24.

<ורדה גור בן שטרית: בתקופה הזו היו מכונות חישוב שסיכמו מספרים.

<ורדה גור בן שטרית: היו חשבוניות, היו דברים שניסו לעשות סכימה והחסרה של מספרים והוא כבר מתחיל לדבר האם אפשר לחשב מוזיקה, האם אפשר יהיה לחשב תמונות, דברים שאנשים בכלל לא העלו בדעתם.

<ורדה גור בן שטרית: לקראת סוף חייו, בשנת 50', טיורינג נפטר ב-54', ב-50' המאמר האייקוני השני שלו עסק באם המחשב יכול לקבל קווים אנושיים, האם בתנאים מסוימים אנחנו נוכל לייחס אנושיות למחשב.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו מדברים על תחילת עידן המחשבים והוא עוסק בשאלה שאנחנו עוסקים בה היום.

<ורדה גור בן שטרית: בהמשך הוא המציא את מבחן טיורינג, שתיכף נציג אותו, אבל שני המאמרים האלה מציגים באמת את גדולתו והתערוכה הזאת עוסקת בקו - - -

אורי מקלב: הוא נהרג בשואה?

<ורדה גור בן שטרית: טיורינג במהלך מלחמת העולם השנייה היה בצוות שפיצח את מכונת האניגמה, הוא התאבד ב-54'.

אורי מקלב: יש איזה קרן שמנציחה את ה - - - פה אתם בחרתם בו - - -

<ורדה גור בן שטרית: לא רק שאין קרן - - - אנחנו בחרנו בו משתי סיבות.

<ורדה גור בן שטרית: סיבה אחת, 100 שנים זה תמיד זמן טוב לציין.

<ורדה גור בן שטרית: הסיבה השנייה שבחרנו אותו זו פנייה שקיבלנו מחוקרים ישראלים, מאנשי אקדמיה, שחשבו על מה אפשר לעשות לרגל 100 שנים והציבו בפנינו אתגר, שלא מספיק נוער בוחר ללמוד מדעי המחשב ומי שבוחר ללמוד מדעי המחשב בדרך כלל לא יודע למה הוא בא.

<ורדה גור בן שטרית: הוא חושב שהוא בא ללמוד תכנות, לעשות את הסטרט אפ שלו, את האקזיט, לעשות המון כסף ולהמשיך הלאה ובעצם מגיעים לכמה שנים מפרכות של לימודי מתמטיקה.

<ורדה גור בן שטרית: הם רצו איזה שהיא תערוכה שתציג לנוער מה זה הדיסציפלינה הזאת שנקראת מדעי המחשב.

<ורדה גור בן שטרית: ישבנו והמשימה הייתה לפצח את הנושא הזה בכלים של מוצגים אינטראקטיביים, לא יותר מדי ממוחשבים - - -

אורי מקלב: אין ספק שהמחשב הוא כמעט הדבר היחיד שההמצאה שלו היא כל כך קרובה אלינו והיא בסך הכול לא הרבה שנים, זה לא היסטוריה כל כך ארוכה.

אורי מקלב: גם ילד בגיר, אבא שלו יכול להיות בגיל שהוא נולד לפני זה.

<ורדה גור בן שטרית: אבל מה שמעניין פה שאנחנו עוסקים בפילוסופיה שמאחורי זה, בסוגיות שמדעני המחשב התעסקו - - -

אורי מקלב: כן, ולכן אני אומר, זה לא דברים - - - אתה אומר החשמל, מתי המציאו את החשמל, בכל אופן זה כבר לפני הרבה שנים, זה כבר נראה רחוק מדי, זה כבר עניין היסטורי.

אורי מקלב: נושא המחשב שהוא מאוד מאוד קרוב, רק לחשוב שלפני 50 שנה לא היה כמעט שום דבר.

אורי מקלב: ההתקדמות וההתפתחות שלו, ולכן זה גם הרבה יותר מעניין.

אורי מקלב: לפעמים דברים היסטוריים, זה נראה להם ממד מאוד מאוד - - - בריאת העולם.

<ורדה גור בן שטרית: אבל כדי לחדד את רוח התערוכה אנחנו מביאים את המבקרים להיכנס תוך התייחסות להיגד, ההיגד אומר 'המחשב לעולם לא ילמד לאהוב'.

<ורדה גור בן שטרית: הוא לא שואל, הוא מציב את זה כאמירה ועכשיו אתה מוזמן להיכנס, אם אתה מסכים מימין, אם אתה לא מסכים משמאל, אבל זה בעצם שם את החזית על זה שהתערוכה לא עוסקת במחשב, ככלי, אלא עוסקת באמת בעקרונות שמאחורי המצאת הכלי הזה, בפילוסופיה, בחשיבה על הסוגיות העיקריות שעומדות בפני המדענים שמתעסקים בסוגיה, עד כמה אנחנו מייחסים או לא מייחסים למחשב יכולות אנושיות עומדת מהות התערוכה.

<ורדה גור בן שטרית: אז אתה מוזמן להיכנס, אם אתה מסכים או לא מסכים.

<רועי גולדשמיט: אפשר לראות משתנה של גיל בהחלטה באיזה שער להיכנס?

<מיה הלוי: האמת היא שזה קצת מוטה.

<מיה הלוי: נגיד המדריכים שלנו עוברים פה, זה יותר קצר, אז אנחנו לא יכולים לקחת סטטיסטיקות, אבל מבחינתנו זו שוב נקודת שיח.

<מיה הלוי: אחד הדברים שאנחנו מנסים לייצר עד כמה שאפשר זה נקודות שיח, כי הנה, כבר יש לך שאלה על גיל.

<רועי גולדשמיט: לא, כי הנטייה שלי לחשוב שילדים יחשבו שמחשבים יכולים לאהוב, לעומת מבוגרים.

<מיה הלוי: אבל מבחינתנו השגנו את המטרה כי התחלת לשוחח על הנושא הזה ועכשיו יש לנו בסיס לקיים שיחה על הנושא.

<מיה הלוי: זה בעצם חלק ממה שאנחנו מנסים לעשות במוזיאון, לייצר את נקודות השיח.

<ורדה גור בן שטרית: אז בואו ניכנס.

<ורדה גור בן שטרית: תחליטו איך אתם רוצים.

אורי מקלב: אנחנו הולכים אחרייך.

<ורדה גור בן שטרית: הם נכנסים, אבל אנחנו סופרים אותם כדי לעורר אחר כך שיח, כי מה זה אומר שבחרתם להיכנס דרך דלת זו או דלת זו, מה זה אומר לגבי התפיסה שלכם את המחשב בחייכם, מה ילדים עושים היום כשהאינטרנט לא עובד 24 שעות, איך הם מתקשרים, מה הם עושים כשלוקחים מהם את הסמרטפון, מה עושים בעולם נטול מחשבים, מה אנחנו אומרים לגבי המחשבים.

<ורדה גור בן שטרית: המשפחה הראשונה שאני אציג לכם זאת משפחה שעוסקת באלגוריתמים.

<ורדה גור בן שטרית: אלגוריתם זה למעשה המושג שעומד בבסיס מדעי המחשב.

<ורדה גור בן שטרית: אלגוריתם זו גם מילה נורא גדולה ומפחידה.

<ורדה גור בן שטרית: הרבה אנשים, כשמתחילים לדבר איתם על אלגוריתמים אומרים 'לא, רגע, שנייה, אני לא בענייני מדעי המחשב'.

<ורדה גור בן שטרית: לכן המצאנו את מכונת הפיצה.

<ורדה גור בן שטרית: מכונת הפיצה זה מכונה שמסבירה את המהות של אלגוריתם, את המושג אלגוריתם בצורה מאוד פשוטה דרך הכנת פיצה.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו מציגים את האלגוריתם כסוג של מתכון.

<ורדה גור בן שטרית: למתכון יש כמה שלבים.

<ורדה גור בן שטרית: מה אתה עושה בכל שלב ישפיע לך על התוצר הסופי.

<ורדה גור בן שטרית: יש לי את האינפוט, יש לי את האאוט פוט, הם ישתנו בהתאם, אבל עדיין לאלגוריתם יש את אותם שלבים.

<ורדה גור בן שטרית: אז אני יכולה לבחור את הבסיס של הפיצה, אנחנו מדברים פה על פיצה לילדים, אז אפשר גם בסיס מפלסטלינה, לא חייבים מבצק, אפשר בסיס מבוץ, אפשר בסיס מדברים אחרים.

<ורדה גור בן שטרית: יש לי אפשרות לשים שלושה מוצרים מעל.

<ורדה גור בן שטרית: אני בוחרת לשים שוקולד, חול ומרשמלו, כדי שזו תהיה פיצה טעימה ואני אשים אותה בתנור ב-100 מעלות במשך 5 דקות ואז יש לנו שף שבג'יבריש שוטפת מציג את הפיצה המאוד מאוד ספציפית שאני בחרתי לו.

<ורדה גור בן שטרית: אני יכולה פה לשנות את השלבים, לשנות את המוצרים, עדיין הוא מקבל פיצה, היא לא תמיד תהיה טובה, היא לא תמיד תהיה טעימה, לא תמיד היא תצלח, אבל הוא יקבל בסוף איזה שהיא פיצה.

<מיה הלוי: בג'יבריש איטלקית הוא מדבר.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו עוקפים ככה את השפות.

<מיה הלוי: אבל זה למשל חלק מההתמודדות.

<מיה הלוי: אנחנו עם כיתוביות בעברית, אנגלית וערבית בכל המוצגים, בכל הטקסטים, וכשאנשים מדברים אנחנו נאלצים לעשות כיתוביות למטה כדי לתת את התרגום, כי אי אפשר, אבל במקרה כזה שבאמת הטקסט לא מעניין, אז אורי וייל, שהוא שחקן מאוד מוכשר ומדגים מדעים מאוד מאוד מוכשר המציא שפה מיוחדת למוצג הזה.

<קריאה: יש גם מדריכים בשפות שונות?

<מיה הלוי: בוודאי.

<מיה הלוי: מאחר ששליש מהתלמידים שמגיעים אלינו בדרך כלל הם דוברי ערבית אז לפחות שליש מהמדריכים הם דוברי ערבית.

<מיה הלוי: האמת היא שאפילו יותר, כי הם גם יודעים להדריך בעברית.

<מיה הלוי: אז בעצם יש להם יותר אפשרויות עבודה.

<מיה הלוי: מדריכים דוברי עברית בדרך כלל לא יודעים להדריך בערבית, אבל המדריכים דוברי הערבית יודעים להדריך בעברית אז יש להם יותר אפשרויות.

<ורדה גור בן שטרית: ומכאן, אחרי שעברנו את זה הדרך מאוד קלה לדבר על אלגוריתמים שהם מכירים, 2 ועוד 2 שווה 4, אני יכולה להחליף את ה-2 ולהחליף את ה-2, עדיין תרגיל הסכימה זה אותו אלגוריתם.

<ורדה גור בן שטרית: ואפשר לילדים יותר גדולים לעבור לדברים יותר מסובכים, כמו פתרון מבוכים.

<ורדה גור בן שטרית: כיום יש תוכנות, יש אלגוריתמים, שמסייעות לצאת ממבוכים.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו נותנים לילדים המבקרים להתמודד בעצמם עם מבוך ולנסות לקחת את הנקודה הכחולה ולראות איך מצליחים להגיע איתה ליציאה מהמבוך.

<ורדה גור בן שטרית: אותו מבוך נמצא גם כאן.

<ורדה גור בן שטרית: כאן אנחנו מאפשרים למחשב להתמודד איתו.

<ורדה גור בן שטרית: אז אני יכולה לתת לו להתמודד צעד צעד ולראות מה האלגוריתם המסוים הזה עושה, אני יכולה גם לתת לו לרוץ ואז אני יכולה להסתכל על כל התהליך ולראות מה הוא עושה ולהשוות בין האלגוריתם שנקרא BFS לאלגוריתם שנקרא DFS, כל אחד מהם עושה משהו אחר.

<ורדה גור בן שטרית: באלגוריתם הזה הוא עובר דרך צמתים ומכל צומת הוא שולח שליחים לצמתים אחרים ואז הוא הולך אחורה דרך הצמתים הכי יעילים.

<ורדה גור בן שטרית: אתם רואים את המסלול האדום שנבנה.

<ורדה גור בן שטרית: באלגוריתם השני, זה מה שנקרא חוק היד השמאלית.

<ורדה גור בן שטרית: אם מצליחים ומגיעים לאמצע מבוך ואתם חייבים לצאת ממנו, תיקחו יד שמאל, גם ביד ימין זה יכול להיות, אבל תהיו עקביים, תיצמדו לקיר, תלכו לאורך הקיר ובסיכומו של דבר תצאו.

<ורדה גור בן שטרית: אתם יכולים כבר לראות באופן מיידי שהאלגוריתם הזה יותר בזבזני, כי הוא השתמש בכל שטח המבוך כדי לצאת, כשהאלגוריתם הזה יותר יעיל.

<ורדה גור בן שטרית: אז אפשר להתחיל לדבר על יעילות ועל סיבוכיות של אלגוריתמים ולדבר במושגים קצת יותר מתקדמים.

<מיה הלוי: ורדה, תבחרי לנו עוד דוגמה.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו כל הזמן עוסקים פה בהקבלה בין המחשב לבין מוח האדם.

<ורדה גור בן שטרית: שימו לב לאורך התערוכה מפוזרים פה טקסטים קצרים, מין היגדים כאלה, כמו ההיגד שנכנסתם איתו, שמזמינים אתכם לחשוב.

<ורדה גור בן שטרית: טיורינג המציא מבחן שנקרא מבחן טיורינג.

<ורדה גור בן שטרית: אחד הדברים שהעסיקו אותו זה והיה ובאמת יהיה לנו מחשב אינטליגנטי איך אנחנו נדע להבדיל בינו לבין בן אדם.

<ורדה גור בן שטרית: הוא התבסס על משחק סלון שהיה מקובל באנגליה הוויקטוריאנית.

<ורדה גור בן שטרית: היו נכנסים לסלון, מאחורי וילון היה גבר ואישה, הם התחילו לתקשר עם הגבר והאישה רק עם פתקאות ורק מהתשובות שלהם שהיו כתובות על פתקה הם היו צריכים לנחש מי הגבר ומי האישה.

<ורדה גור בן שטרית: זה היה משחק מקובל.

<ורדה גור בן שטרית: טיורינג לקח את אותו רעיון למבחן טיורינג שבו אני מתקשרת עם מחשבים או עם בני אדם, רק בטקסטים, ולפי התשובות אני מנחשת אם הישות מולי היא ישות של מחשב או ישות אנושית.

<ורדה גור בן שטרית: אפילו הוגדר פרס, מחשב שיצליח להונות את האדם, לבלבל אותו, שאדם יחשוב שהוא בן אדם ולא מחשב יוגדר כמחשב אנושי.

<מיה הלוי: ועדיין לא הגענו לשם.

<ורדה גור בן שטרית: לא הגענו לשם.

<מיה הלוי: השאלה אם נגיע.

<מיה הלוי: זה הדיון.

אורי מקלב: אנחנו לא נגיע לזה, הרי זה ברור.

אורי מקלב: בסופו של דבר האדם צריך לתכנן את המחשב, אין מחשב שמתכנן את עצמו.

<קריאה: הוא יכול לרמות אותו?

<ורדה גור בן שטרית: הוא יכול לרמות.

<מיה הלוי: כמה זמן ייקח עד שתזהה.

אורי מקלב: הדוגמה זה משחק שחמט, שחקן שמשחק שחמט מול מחשב, המחשב מנצח את האדם.

אורי מקלב: בסופו של דבר מי שנתן למחשב את הכוח ואת היכולת ואת החשיבה זה הבן אדם.

אורי מקלב: אז מה, אדם אחד לא יכול ל - - -

<קריאה: מגבלה קיימת לגבי הבנת המוח.

<מיה הלוי: האם אנחנו יכולים להניח - - - תלוי את מי אתה שואל - - -

אורי מקלב: אדם יכול לחשוב צעד אחד קדימה, שחקן שחמט חושב נניח ארבעה צעדים קדימה.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר מחשב שחושב יותר - - -

אורי מקלב: בקצרה.

אורי מקלב: זה דבר גדול - - -

<ורדה גור בן שטרית: הכול במקורות.

אורי מקלב: ודאי.

אורי מקלב: - - - שניים זה הרבה יותר מאשר אחד.

אורי מקלב: כל אחד יכול להרים 50 קילו, אבל שניים יכולים להרים 150 קילו.

<ורדה גור בן שטרית: הרעיון הזה של מבחן טיורינג, אנחנו לקחנו לכיוון האמנות, כדי לעשות את זה כמה שיותר קומוניקטיבי.

<ורדה גור בן שטרית: בחרנו שש תמונות, שלוש מהתמונות תוכננו וצוירו על ידי תוכנת מחשב ושלוש מהתמונות צוירו על ידי אמן אנושי ואנחנו מזמינים את האנשים להתבונן בתמונות ולחשוב מה צויר על ידי מחשב, מה צויר על ידי אמן אנושי.

<ורדה גור בן שטרית: כמובן שיש כאן את התשובות.

<ורדה גור בן שטרית: אתם יכולים להתבונן ולנסות לנחש.

<ורדה גור בן שטרית: מה שמעניין פה זה כמובן לא התשובה הנכונה אלא מה קורה כשאתה טועה, מה קורה אם אתה חושב שתמונה מסוימת היא תמונה שצוירה על ידי מחשב ולמעשה צוירה על ידי אדם ולהיפך.

<ורדה גור בן שטרית: האם זה אומר שאתה, עם הטעות שלך, ייחסת יכולות של יצירתיות למחשב.

<ורדה גור בן שטרית: כי אתה היית בטוח שהוא הצליח לצייר תמונה אנושית.

<ורדה גור בן שטרית: האם אתה אומר שהמחשב הוא יצירתי?

<ורדה גור בן שטרית: מה שאנשים מאוד נזהרים ממנו, להגיד שמחשב יכול להיות יצירתי, אם אנחנו רוצים שמותר האדם בין השאר גם ביצירתיות.

<ורדה גור בן שטרית: זה משהו שקצת נותן איזה שהוא מבט משעשע ומעניין על המושג הזה של מבחן טיורינג.

<ורדה גור בן שטרית: יש לנו אותו גם ביצירות מוזיקליות.

<ורדה גור בן שטרית: יש כאן שלוש יצירות, כולן מתוזמרות על ידי בני אדם, כולן מנוגנות על ידי בני אדם, אבל יצירה אחת תוכננה והולחנה על ידי תוכנת מחשב ושתי יצירות הולחנו על ידי מין אנושי.

<ורדה גור בן שטרית: במוזיקה זה הרבה יותר קשה, אני מזהירה אתכם.

<ורדה גור בן שטרית: בחרנו מוזיקה מודרנית, בחרנו מוזיקה שגם ככה קצת קשה.

<ורדה גור בן שטרית: אז אתם מוזמנים לבדוק.

אורי מקלב: לאיזה גילים התערוכה הזו מיועדת?

<מיה הלוי: מסוף יסודי, בעצם חטיבת ביניים זה המרכז.

<מיה הלוי: מבחינתנו, מה שקרה בתערוכה הזאת, הגיעו הנה המפקחים הראשיים ממדעי המחשב ועשו כאן מין - - - ואז הם אמרו לנו 'תשמעו, אנחנו צריכים את המוצגים האלה במקום אחר'.

<מיה הלוי: זאת אומרת אנחנו יכולים לבוא למוזיאון אבל אנחנו יכולים על כל מוצר כזה לפתח הרבה יותר.

<מיה הלוי: לכן בעזרת תמיכה קטנה של משרד התרבות הצלחנו להעלות את התערוכה הזאת לרשת ומורים יכולים עכשיו להוריד - - - גם הוספנו דברים שלא היו בתערוכה, שחשבנו שהם רלוונטיים.

אורי מקלב: זה לא מזיק לכם שיש פחות מבקרים לזה?

<מיה הלוי: אנחנו לא רואים בזה נזק, אנחנו רואים בזה חלק מהאחריות החברתית שלנו.

<מיה הלוי: אנחנו לא מעודדים רק את מי שמגיע.

אורי מקלב: שאלתי כדי לקבל את התשובה.

<מיה הלוי: למשל המוצג הזה, שבעצם זה משחק נגד המחשב של טיק טק טוי.

<מיה הלוי: פה יש את האלגוריתם - - - אז תמיד המחשב ינצח, אבל אני כבן אדם יכול לשגות ולבטל שלבים.

<מיה הלוי: אז מורים אמרו, 'מבחינתנו זה תשתית להרבה שיעורים שאנחנו יכולים לתת.

<מיה הלוי: פיתחתם את זה, תנו לנו נגישות', לכן באמת העלינו את זה כתערוכה.

אורי מקלב: מי - - - את התערוכה?

<מיה הלוי: את התערוכה הזו, מי שריכזה אותה והובילה אותה זאת ורדה, יחד איתה - - -

<ורדה גור בן שטרית: כל דבר כזה - - -

אורי מקלב: אבל הרעיון, יועץ - - -

<ורדה גור בן שטרית: לא, הרעיון זה רעיון שצומח פה, אבל היה לנו יועץ מדעי פעם ממכללת הדסה שליווה אותנו.

<ורדה גור בן שטרית: תמיד יש לנו יועצים מדעיים שמלווים ומבססים לנו את הידע.

<ורדה גור בן שטרית: האוצר שלנו זה אוצר שגם בא ממדעי המחשב, עסק הרבה שנים באינטל ועסק במכונות חישוב, כך שיש לנו מי - - -

<מיה הלוי: ואמיר ניהל את צוות הפיתוח של המוצגים יחד עם צוות בית המלאכה, יש מישהי מהחינוך שלנו שהייתה אחראית על פיתוח התכניות החינוכיות ויש מעצבים שעובדים איתנו ומתכנתים.

<רועי גולדשמיט: יש רכש או החלפות של תערוכות בין מוזיאונים ברחבי העולם?

<מיה הלוי: יש גם, כן, בוודאי.

<מיה הלוי: רק נדגים לך עוד מוצג אחרון ואז ניכנס לדיון.

אורי מקלב: אתם יכולים בזמן שיש לנו - - -

<מיה הלוי: לא, אבל אנחנו רוצים להגיע גם לדיון.

<ורדה גור בן שטרית: בנוסף למושג קאפצ'ה יש מושג שנקרא רי-קאפצ'ה, שלפעמים כשנכנסים לאתרים כאלה רואים שתי מילים מוטות, זה חלק מפרויקט של גוגל, גוגל בּוּקס על מנת להנציח את הידע הדיגיטלי של ספרוּת דוברת אנגלית בעולם.

<ורדה גור בן שטרית: בעצם הם לוקחים את חוסר היכולת של המחשבים, כיום אחת הבעיות בתוכנות מחשב זה שעדיין אין יכולת ויזואלית להתמודד עם דברים יותר מורכבים והרבה מתוכנות ה-OCR, תוכנות שאמורות לזהות טקסטים לא מצליחות לזהות את כל הטקסטים.

<ורדה גור בן שטרית: יש טקסטים קצת שחוקים.

<ורדה גור בן שטרית: הרעיון של פרויקט הדיגיטציה זה לקחת את כל הספרים שנכתבו על ידי המין האנושי ולסרוק אותם, להפוך אותם לקבצים דיגיטליים.

<ורדה גור בן שטרית: לספרייה הלאומית שלנו יש פרויקט דומה על ספרים דוברי עברית והם בעצם נתקלים באותה בעיה.

<ורדה גור בן שטרית: בעיקר בעברית, שגם יש בעיה של ניקוד והתוכנות האלה לא תמיד מזהות את הניקוד.

<ורדה גור בן שטרית: הספרים הם מאוד מאוד ישנים ולפעמים הדיו קצת מהוה, הדף מקומט והתוכנות לא מצליחות לזהות את כל המילים.

<ורדה גור בן שטרית: לכן בכל המילים שהתוכנות לא מצליחות לזהות מושיבים סטודנטים, משלמים להם כסף, הם יושבים בספרייה הלאומית בחדר מיוחד, הסטודנטים סורקים את הטקסטים וכותבים בעצמם את הפרשנות.

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו פנינו אליהם ואמרנו 'רבע מיליון מבקרים בשנה לא יכולים לטעות', בואו ניתן להם לראות את המילים שתוכנת המחשב לא מצליחה לפענח ושהם יכתבו את הפרשנות שלהם לאותה מילה.

<מיה הלוי: חוכמת המונים.

<ורדה גור בן שטרית: כן, ממש חוכמת המונים.

<ורדה גור בן שטרית: אם מספיק אנשים אומרים את אותה פרשנות לאותה מילה, זה ייכנס כקובץ, זו המילה שרוב הסיכוי שזאת המילה הנכונה.

<ורדה גור בן שטרית: הם שולחים לנו דפים סרוקים של מספר כתבים שהסכמנו עליהם, כשבכחול מה שרואים זה את אותן מילים שהתוכנה לא הצליחה לזהות.

<ורדה גור בן שטרית: אתם רואים שיש לא מעט מילים בכל עמוד.

<ורדה גור בן שטרית: אני יכולה לבחור איזה מילה שאני רוצה, בחרתי את המילה הזאת לדוגמה שמופיעה לי כאן.

<ורדה גור בן שטרית: כאן סביר להניח שה-א' לא זוהתה.

אורי מקלב: זה לא שיר השירים?

<מיה הלוי: יש לך את הקונטקסט של המשפט גם.

<ורדה גור בן שטרית: כן, אני יכולה לקרוא את הקונטקסט, אני יכולה לראות למה הכוונה.

<ורדה גור בן שטרית: כאן, סביר להניח - - -

אורי מקלב: מה שאני מצליח, זה חלק משירים - - -

<ורדה גור בן שטרית: יש לך פה את הספר.

אורי מקלב: כן, אבל מאיפה הוא לקח את זה - - - גפן זול, זה נמצא באיזה פרק בתהילים.

אורי מקלב: בחגים, 'לב טהור ברא לי אלוקים ורוח', לא יודע, כאן זה לא נמצא, זה אוסף של - - -

<ורדה גור בן שטרית: זה אוסף של שירי - - -

אורי מקלב: תשבי, אליהו.

<ורדה גור בן שטרית: זה ספר שהם בחרו כספר שהתוכנה יותר התקשתה.

אורי מקלב: 'כמשוש חתן על כלה', אבל זה המקורי.

אורי מקלב: 'נשמת כל חי'.

<ורדה גור בן שטרית: המטרה פה זה באמת להראות את הקושי של התוכנה לזהות, לפענח את המילים.

<ורדה גור בן שטרית: אז יש כאן את המילה ואנחנו מזמינים את המבקרים לכתוב מה המילה הזאת וזה נכנס לקובץ וסופר את עצמו.

<ורדה גור בן שטרית: המון המון מילים - - -

אורי מקלב: והילדים נוגעים בזה או רק מבוגרים?

<ורדה גור בן שטרית: גם ילדים, גם מבוגרים.

<ורדה גור בן שטרית: ילדים מאוד קטנים לא, צריך פה לפחות יכולת קריאה ויכולת קריאה לא פשוטה.

אורי מקלב: אתם לא המצאתם את זה.

אורי מקלב: אני אמרתי שאני גם עושה את זה במוזיאונים - - -

<ורדה גור בן שטרית: לא, ודאי שלא המצאנו.

אורי מקלב: אבל מה קורה כשקוראים בספר תורה, כשכל אות צריכה להיות מדויקת?

אורי מקלב: ואז הבעל קורא מתלבט אם זה י' או ו', נניח אם האות מחוברת היא פוסלת, אם ל-ה' יש קצת קו או לא, אז מי מחליט?

אורי מקלב: הרב?

<ורדה גור בן שטרית: הרוב.

אורי מקלב: או הרוב.

אורי מקלב: מה, קוראים לרב, 'תבוא תסתכל', הבעל קורא בעצמו לאחד שהוא הכי טוב ויש לו עין הכי חדה?

אורי מקלב: למי קוראים?

אורי מקלב: דווקא לילד הקטן, שלפני גיל 5 - - -

<קריאה: גיל 3.

אורי מקלב: בגיל 3, שכבר יודע אותיות, הילד הכי קטן, ואומרים לו 'אתה תקרא', מה שהוא קובע, לפי זה פוסלים את ספר התורה או לא פוסלים את ספר התורה.

<ורדה גור בן שטרית: באמת?

<קריאה: הצילום של הילד הקטן, שהוא עדיין נקי.

<ורדה גור בן שטרית: עושים את זה כיום?

אורי מקלב: הוא יגיד אם הוא רואה ו' או נ' סופית.

<מיה הלוי: כי הוא לא מכיר את הטקסט.

אורי מקלב: הילד הוא הקובע.

אורי מקלב: אפרופו הדבר הזה.

<ורדה גור בן שטרית: זה יפה מאוד.

<מיה הלוי: יש לנו הרבה עכשיו העשרה.

אורי מקלב: ראש מנח"י יודע בטח את הדברים האלה.

<מיה הלוי: עושר נוסף.

<מיה הלוי: זה נותן עוד חיבוריות.

<מיה הלוי: יש כאן גם קהל חרדי, שכשאתה מגיע לדברים האלה הם מרגישים את החיבור ומבחינתנו זאת הדלת לפתוח.

אורי מקלב: אבל את רואה שגם לו וגם לי זה עלה, הדוגמה הזאת.

אורי מקלב: זה מאוד בלט לנו.

<מיה הלוי: חלק מהתלמידים האלה, פרויקט הגמר שלהם היה לפתח מוצגים לתערוכה.

<מיה הלוי: אמיר הנחה אותם יחד עם ערן לונדון, שהוא המורה שלהם במכללה.

<מיה הלוי: התחלנו את זה עם סימן שאלה גדול, אם זה יתאים להם, אם זה, והם הפכו להיות באמת חלק מהצוות.

אורי מקלב: זה הסטודנטים?

אורי מקלב: הפרויקטים של הנוער זה משהו אחר, זה התחרות?

<מיה הלוי: זו תחרות המדענים, אבל הסטודנטים, אנחנו מנסים לראות איך אנחנו יכולים לקחת נושאים שחשובים לנו ולתת להם לטפל כפרויקטים ואז בעצם כולם נהנים.

אורי מקלב: זאת אומרת יש פרויקטים שנעשו על ידי סטודנטים והם היום - - -

<מיה הלוי: כן, גם בתערוכה הזאת, מוצגים שפותחו על ידי סטודנטים.

<מיה הלוי: במקרה הספציפי הזה, בתערוכה הספציפית הזאת, אלה היו סטודנטים חרדים, כי ערן לונדון, ההוראה שלו היא הוראה של סטודנטים חרדים ומבחינתו זו הייתה הזדמנות לחשוף את ה - - -

אורי מקלב: אני התוודעתי לסטודנטים גם בלימודי תעודה, אולי הם לא מגיעים לרמה, אבל בכל אופן יש פוטנציאל שמגישים, אמרו לי, 800-900 פרויקטים שנמצאים כספרייה, אבל אף אחד לא - - - זה רק ההתחלה, הפרויקט לא פרויקט מושלם, משחקים לילדים ועוד כל אחד שעשה ואף אחד לא הלך ופיתח את זה.

אורי מקלב: לפעמים זה מבוזבז קצת, אנשים השקיעו את מיטב המוח שלהם, השקעה שלהם להצליח בפרויקט שהם היו צריכים להגיש, הם התחילו עם משהו, זה זוגות שעושים את זה, אבל זה נמצא.

אורי מקלב: אז לפעמים יש כאלה שלוקחים מזה רעיון או מפתחים את זה הלאה, סטודנט שרוצה להגיש פרויקט.

אורי מקלב: יש שם פוטנציאל אדיר שנמצא.

<מיה הלוי: אז אמיר מנחה כאלה.

אורי מקלב: למען לא ניגע לריק.

<מיה הלוי: מה שקורה זה שגם מגיעות אלינו חברות שמבקשות ייעוץ ואז אמיר משדך להם סטודנטים והוא משמש כמנחה יחד עם המנחה שלהם ואז הם כבר עם ערוץ פתוח להמשיך בקריירה.

<מיה הלוי: הם נכנסים לתוך תהליך קדימה.

<מיה הלוי: זה לא במספרים נורא גדולים כי אתה לא יכול לעשות פרויקטים במספרים גדולים, אבל כל אחד הוא עולם ומלואו.

<אמיר בן שלום: זה שלב בחיים של אנשים שיכולים להשקיע את כל הזמן, אתה משלם להם מעט יחסית.

<אמיר בן שלום: אחרי חמש שנים כבר לא - - -

אורי מקלב: הוא כבר לא יכול לעשות את זה.

אורי מקלב: לכן אני אומר, את מיטב אונם אנשים נותנים לפרויקטים האלה.

אורי מקלב: הם משקיעים בפרויקט את הכול, את המחשבה, את היצירתיות, את השעות, יושבים עד מאוחר.

אורי מקלב: מי שליווה אנשים שהגישו פרויקט יודע כמה יצירתיות יש בזה, את כל הלב הוא הכניס בזה.

<אמיר בן שלום: אנחנו מפעילים פה בלילות את המעבדה, בימי חמישי - - -

<ורדה גור בן שטרית: אנחנו קצת מתהדרים במדעני מחשב ישראלים.

<ורדה גור בן שטרית: יש לנו מדענים שזכו בפרסים, בחרנו בעיקר במדענים שזכו בפרסים בינלאומיים ויש לנו זוכה בפרס טיורינג, שזו מקבילה לפרס נובל, בפרס נובל אין מדעי המחשב.

<ורדה גור בן שטרית: ראיינו ארבעה מדעני מחשב מובילים, גם נשים, בעיקר על ההיבט של ההשפעה של טיורינג על חייהם.

<ורדה גור בן שטרית: מיכאל רובין גם מספר שההשפעה הייתה מאוד ישירה, הוא גם - - -

<מיה הלוי: זו שרית קראוס מבר אילן.

<ורדה גור בן שטרית: כן.

<ורדה גור בן שטרית: יש כאן ארבעה ממגוון תחומים.

<מיה הלוי: שגם חשוב היה לנו שזה יהיה גם נשים וגם גברים, בגילאים שונים.

<מיה הלוי: בסופו של דבר אנחנו רוצים להיות רול-מודל לקהל רחב, אז אנחנו רוצים את הגיוון הזה.

<אמיר בן שלום: והיא גם דתייה.

<אמיר בן שלום: אישה ודתייה.

<מיה הלוי: והיא מדהימה, היא באמת אישה מדהימה.

<מיה הלוי: לשבת להקשיב לה זה מדהים.

<מיה הלוי: אז ניכנס עכשיו למרכז.

אורי מקלב: לשם כך אנחנו מקיימים את הסיור הזה - - - דבר ראשון, אחריות על מוסד חשוב מאוד שמוסיף הרבה, גם לילדים, גם לנוער וגם למבוגרים ו - - -שהוא מהראשונים שנפגעו בעקבות המצב הביטחוני, מכיוון שמשולבים בו הרבה סיורים של תלמידים, גם בשיתוף פעולה עם בתי הספר וגם במסגרת משפחתית ולאור המצב אנשים נמנעים מלהגיע, הם לא נותנים רשות לילדיהם בבית הספר ל - - - תכנית לסייר פה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שהפגיעה היא פגיעה במוזיאון, אבל לא פחות גם פגיעה בילדים עצמם, מכיוון שנמנעת מהם חשיפה לדברים שהם מאוד מאוד מועילים להם - - - וגם לעתיד שלהם.

אורי מקלב: יש שימוש בדברים מרתקים, דברים שיכולים ל - - - כולל גם סטודנטים בחלק הלימודי שלהם.

אורי מקלב: גם החשיפה והרצון ו - - -למדעי המדע, דברים חשובים מאוד שאנחנו יודעים שלא רבים היום - - - לכן - - - אחריות בוועדת המדע לעורר ולחזק את הדברים האלה, אבל לאור המצב - - - שהוא קרוב לעין, קרוב ללב.

אורי מקלב: יש עוד מוסדות של חינוך למדע שאנחנו עושים את הסיור הזה כאן, אבל הישיבה - - - אנחנו נעשה את כל המאמצים ל - - - נראה לי שבתקופה הזאת גם המוסדות האלה רוצים להתקיים ולא פחות לעורר ולעודד ולתת את הכלים שצריכים כדי שיוכלו לבוא לכאן, ולא רק - - - אני אומר, החובה היא כפולה, דווקא בימים האלה.

אורי מקלב: כאן לא מדובר שצריכים לצאת לסיורים, זה מוזיאון שהוא סגור והוא מוגן - - - באמת לא רק פסיכולוגיים, אלא גם דאגות - - - אנחנו היום נשב ונראה איך אנחנו - - - את כל המסגרות ואת כל התמיכה כדי שיוכלו להמשיך לפעול באותה מתכונת שהיו לפני המצב.

<מיה הלוי: תודה.

<מיה הלוי: (בישיבה)

<מיה הלוי: המקום הזה משרת שלושה סוגים של קהלים, הוא משרת תלמידים ופעילויות שחלק מהם נעשות ביחד עם מרכזי ידע, הוא משמש להשתלמויות מורים ובשעות אחר הצהריים הוא פתוח למשפחות.

<מיה הלוי: העניין שלהם במדע הוא מאוד גדול, בבית אין את זה ולכן יש עניין מאוד גדול שהם יכולות גם להחליף - - - התכנסנו לכאן כדי לדבר על החינוך המדעי, כדי לדבר על מוזיאון המדע, כדי לדבר על התשתיות של מדע לצורך קידום התרבות המדעית והחינוך המדעי, אבל קודם כל רצינו לדבר על המצב שנוצר, כי בעצם הסיבה להתכנסות שלנו היום היא המצב שנוצר אצלנו כאן.

<מיה הלוי: כמה מספרים, כי הם נותנים איזה שהיא תחושה.

<מיה הלוי: אנחנו ניסינו להשוות את המספרים של השנה לשנת 2013, כי אם אנחנו זוכרים, גם שנת 2014 בחודשים הראשונים הייתה שנה מאוד מאוד קשה ומורכבת לכן היא לא שנת דגם בשבילנו.

<מיה הלוי: באוקטובר 2015 ביקרו במוזיאון 679 תלמידים, באוקטובר 2013 ביקרו במוזיאון 1,690 תלמידים.

<מיה הלוי: זאת אומרת אנחנו יכולים לראות שרק שליש מהתלמידים בחודש אוקטובר, שזה החודש הכי חלש של השנה, כי זו התחלת השנה.

<מיה הלוי: כשמסתכלים על הזמנות לחודש נובמבר, אנחנו יכולים לראות אינדיקציה למה לפנינו.

<מיה הלוי: אנחנו יודעים שבשנה שעברה ההזמנות היו 6,228 והשנה 4,600.

<מיה הלוי: זאת אומרת אנחנו כבר רואים שבתי ספר לא מזמינים ביקורים.

<מיה הלוי: אני מדברת על התחזית לחודש נובמבר, כשעדיין אין תמונה מלאה, אבל יש לי תמונה של שבוע אחד שתיכף אני רוצה לדבר עליו.

<מיה הלוי: אנחנו רואים שהמגמה של להזמין ביקורי תלמידים מאוד מאוד חלשה, כי המוסדות מהסוג שלנו בעצם סובלים מאוד מהמצב הביטחוני בירושלים.

<מיה הלוי: אני רוצה רק לחדד את העניין, הנתונים של שבוע אחד שדגמנו מספרים את הסיפור המלא.

<מיה הלוי: בשנת 2013 ביקרו במוזיאון בשבוע הראשון של חודש נובמבר 1,200 תלמידים.

<מיה הלוי: זה השבוע הראשון.

<מיה הלוי: הם היו ב-52 כיתות, 30% מהם היו מחוץ לעיר ו-25% מהם היו מהמגזר הערבי.

<מיה הלוי: זאת התמונה שהייתה ב-2013.

<מיה הלוי: כשאני לוקחת את אותו שבוע השנה, ביקרו במוזיאון 848, 34 כיתות, מתוכם רק כיתה אחת מחוץ לעיר, בהשוואה ל-30% כיתות רק כיתה אחת מחוץ לעיר, ורק 2%, 6 כיתות מהמגזר הערבי בהשוואה ל-25%.

<מיה הלוי: זאת אומרת כשאנחנו מנסים להבין מאיפה בעצם נעלמו לנו המבקרים התלמידים אין ספק שהם נעלמו מבתי הספר מחוץ לעיר והם נעלמו מבתי הספר של המגזר הערבי.

<שושי כהן: מיה, אני רוצה להוסיף נתון נוסף, שהוא ממש באותו זמן בלב לבו של גל הפיגועים שהיה, הסכינאות.

<שושי כהן: בין ה-12 ל-15 באוקטובר התקיים בבנייני האומה כנס החלל הבינלאומי על ידי סוכנות החלל, האסטרונאוטיקה.

<שושי כהן: סוכנות החלל בפעם הראשונה, מנחם קדרון, פתחו את השערים לתלמידים ולמורים, זה כנס מאוד יוקרתי.

<שושי כהן: הצפי היה כמות מסוימת של תלמידים, הגיעו 1,200 תלמידים בשבוע הזה, ירידה של 20% מהצפי, וזו הייתה עלות מאוד גבוהה.

<שושי כהן: זה הרבה מאוד 20%.

<שושי כהן: היו ביטולים, היו חלק מבתי ספר שכן באו במקום הביטולים, 50% מהתלמידים היו מהעיר ירושלים ומחוז ירושלים.

<שושי כהן: זאת אומרת אלה שכבר נמצאים ומורגלים.

<שושי כהן: מבחוץ היו ביטולים.

<שושי כהן: זה צריך לדעת וזה נתון מספרי מעודכן מאוקטובר, מכנס מאוד מאוד רציני שחיכו לו.

<מיה הלוי: והוא גם חד פעמי, הוא לא כל שנה והוא גם לא לאורך כל השנה.

<מיה הלוי: נניח שביקורי תלמידים מבתי ספר, הם יכולים להגיד 'נדחה למרץ, נדחה לאפריל', אם המצב יהיה טוב לא נוכל לקבל אותם, כי אז נהיה מלאים, זאת בעיה, אבל פה אנחנו מדברים על כנס שהיה רק בימים אלה, רק באותו שבוע.

אורי מקלב: השאלה אם משרד החינוך עם מנח"י ביחד, אתם מנחים את בתי הספר, ההוראה שלכם היא להמשיך בסיורים כרגיל?

אורי מקלב: אתם פסיביים בעניין הזה, לא נכנסים?

אורי מקלב: אני תיכף אולי ארחיב בעניין הזה ואני אביא דוגמה אישית ממש מאתמול.

אורי מקלב: האמת היא שלא פתחנו את הפרוטוקול, היינו צריכים לפתוח את הישיבה באופן רשמי.

אורי מקלב: בשונה מסיורים אחרים, הפעם זה לא רק סיור, זו ישיבה מן המניין של ועדת המדע עם כל מה שיש מסביב, היא נכנסת לפרוטוקולים, היא נכנסת לדברי הכנסת.

אורי מקלב: אנחנו לא סתם סיירנו, אלא עשינו את זה כישיבת המדע, ישיבה שאנחנו מקיימים את זה היום כאן במוזיאון המדע, אבל יש עוד מוסדות שותפים.

אורי מקלב: נמצא פה גם מוזיאון הטבע - - -

<מיה הלוי: והרשות לקהילה ונוער באוניברסיטה העברית.

אורי מקלב: אנחנו הזמנו את כולם ואני גם מתנצל בשם חברי הכנסת, חברי הוועדה, שלא הגיעו, לקחנו את זה בחשבון מראש בגלל שתי סיבות.

אורי מקלב: הסיבה הראשונה היא שיש עכשיו דיוני תקציב, יש הצבעות ברגע זה בוועדת הכספים.

אורי מקלב: חצי מחברי ועדת המדע הם גם חברי ועדת הכספים, או איך שלא יהיה אין אף אחד שהוא רק חבר בוועדת המדע והוא לא חבר בעוד ועדות.

אורי מקלב: יש חברי ועדה שגרים בצפון הרחוק, כך שקשה להם ביום חמישי לעשות את זה.

אורי מקלב: לא יכולנו לעשות את זה ביום רגיל של פעילות הכנסת הרגילה, לא הייתה אפשרות, לכן היה חשוב לנו עכשיו, על ציר הזמן הזה, בגלל המצב הביטחוני, שלצערנו הוא נראה מצב ביטחוני מתמשך.

אורי מקלב: אנחנו מקווים מאוד שהוא ייפסק, אבל איך שלא יהיה יש לזה השלכות, הוא לא נפסק ומיד אחר כך המצב משתפר, אנחנו יודעים שיש לזה השלכות, אצל ההורים, אצל הילדים.

אורי מקלב: השם שלכם הוא מוזיאון המדע, השם של הוועדה שלנו זה ועדת המדע והטכנולוגיה, יש קשר, אבל בלי זה כל המוסדות האלה מאוד חשובים לנו.

אורי מקלב: בשגרה אנחנו יודעים שאתם צריכים תוספת של תקציבים, של משאבים, אנחנו מקיימים וקיימנו דיון מיוחד על כל המוסדות בכלל, עם יושב ראש ועדת הכספים, שאני מחליפו.

אורי מקלב: לפני זה הוא היה בוועדת המדע והוא מכיר את הדברים האלה מקרוב.

אורי מקלב: אנחנו במגמה לשפר ואנחנו נשפר את המצב הכלכלי באופן כללי.

אורי מקלב: אם יש דברים ספציפיים אני מוכן לשמוע.

אורי מקלב: אשתי מורה בבית ספר יסודי בירושלים.

אורי מקלב: הייתה שאלה עכשיו, הטיול היה לסטף, וכנראה אמרו, 'מה אתם יוצאים לסטף?

אורי מקלב: איך עושים את זה?' אז היא אומרת 'יש שומר' ומורה והורה מלווה.

אורי מקלב: אז הורה אחד אומר 'תגידי לי, המורה, איך את חושבת אם חס וחלילה', זה שמה מקומות שמסתובבים, זה מקום פתוח, זה לא מוזיאון המדע, אני כבר אמרתי לערוץ 1, מוזיאון המדע זה אחד המקומות שאפשר לקיים את השגרה, זה בסך הכול מקום מתוחם, מבוקר, לא כל אחד יכול להיכנס.

אורי מקלב: נכון שיש את הכניסה והיציאה, זה נכון, הדברים האלה צריכים אולי תוספת.

אורי מקלב: אז אומרים לה 'הערבי התנפל, אחרי זה מה עושים עם הילדים בכיתה ג' או בכיתה ד', עם מורה לבד בסטף', איך הם יכולים להתמודד עם הדבר הזה.

אורי מקלב: אני אומר את זה חד כדי להגיד מה עובר בראש להורים.

אורי מקלב: ההורים פנו לבית הספר, בית הספר כן תומך, המורה תומכת, אבל ההורים מצידם הם נזהרים והם חוששים, ולו רק אולי שהוא רוצה ראש שקט, הוא לא רוצה שעכשיו זה ילווה אותו, זה יפריע אותו, ילווה אותו עכשיו שהילד יוצא לטיול, מה קורה ואיך קורה.

אורי מקלב: אלה דברים שאפשר להתגבר אליהם.

אורי מקלב: אלה לא דברים שבשמים.

אורי מקלב: זה קצת עכשיו אולי מדאיג בסדר היום, אבל אפשר.

<שושי כהן: זה היה בדיוק בפתיחה.

<שושי כהן: ביום שהייתה הפתיחה היו ארבעה אירועים.

<שושי כהן: אני הסתובבתי בירושלים, אני מסתובבת, הייתי בפתיחה, אחר כך הייתי במשרד החינוך, אנחנו ממשיכים את דרכנו, אבל כמובן בערנות.

<שושי כהן: היו באותו יום, ביום הפתיחה של הכנסת, ארבעה אירועים.

<שושי כהן: זה היה ממש בהתחלה.

<שושי כהן: אתה יודע, אחר כך יש משהו שנקרא, שאתה מבין שזאת השגרה שלנו.

<שושי כהן: כשאתה מבין שזאת השגרה אתה אומר 'אני לא מתכנס בביתי ולא יוצא מקונכייתי', ואז אנחנו נעזרים, אנחנו יותר ערניים ויותר אבטחה.

<שושי כהן: זה היה ממש ביום יומיים הראשונים.

<שושי כהן: צריך לקחת את זה גם בחשבון.

<שושי כהן: כשמנהל או מנהלת - - -

אורי מקלב: מאיפה התביעה?

אורי מקלב: התביעה אצל מנהלים, אצל ההורים?

<שושי כהן: אני חושבת אולי שחנה, כי היא יותר מחוברת לבתי הספר, אני ברמה הארצית מארגנת את הדברים האלה, את יכולה לומר?

אורי מקלב: יש לכם הוראות?

<חנה אמיתי כהן: לירושלים לא.

<חנה אמיתי כהן: למחוז יש לנו הוראות - - -

<רועי גולדשמיט: אבל זה פועל יוצא של יוזמה פרטית של כל בית ספר להחליט לבוא אליכם או לא לבוא אליכם?

<מיה הלוי: נכון.

<רועי גולדשמיט: אין התוויה של - - - אולי זה יבהיר.

<רועי גולדשמיט: כי זה מבהיר את השאלה ביחס ליכולת לבטל או לא לבטל.

<חנה אמיתי כהן: לעיר ירושלים אין לנו הנחיות מיוחדות, הכול כרגיל.

<חנה אמיתי כהן: כל הפעילות היא כרגיל.

<חנה אמיתי כהן: נדמה לי שמה שאתם דיווחתם לנו, פחות או יותר הפעילות כרגיל.

<מיה הלוי: יש מספר בתי ספר שיצא מכתב מהמנהל או מהמנהלת לתלמידים, שבגלל בקשות של הורים הוחלט לא לצאת.

<מיה הלוי: אנחנו יודעים במקרה, כי יש לנו ילדים של עובדים שלומדים בבתי הספר, זה לא משהו גורף.

<מיה הלוי: תיכף אני אגיד מי הגיע, אתם תראו את הפרופיל אז תבינו יותר.

<משה טור-פז: אני רק אומר, בהתייחס לדברים של חבר הכנסת.

<משה טור-פז: המסר של משרד החינוך ושל העירייה הוא חד משמעי לקיים שגרה ככל הניתן, זה אפרופו מה ששאלת, אבל במקום הסמכות נמצאת האחריות.

<משה טור-פז: הסמכות והאחריות להוצאת כל פעילות חוץ בית ספרית הן של המנהל, לכן עם כל הכבוד לכולנו, אנחנו יכולים לשדר, אנחנו יכולים לתת כלים, אבל בסוף האחראי זה המנהל והמנהל שומע, כמו שתיארת, את ועד ההורים.

<משה טור-פז: אם ועד ההורים אומר לו 'מה אתה לוקח סיכון?

<משה טור-פז: זה הילדים שלנו', רוב המנהלים יצטרכו להיות אישיות מאוד חזקה כדי לומר 'אף על פי כן נוע תנוע'.

<משה טור-פז: רובם יגידו 'נחכה שיעבור זעם, שבוע שבועיים, ונמשיך הלאה'.

<משה טור-פז: הרוח שנושבת במסדרונות המשרד ושנושבת בעירייה היא שגרה בכל מחיר.

<משה טור-פז: רוב בתי הספר, במיוחד הירושלמים, חזרו לשגרת פעילות.

<משה טור-פז: יחד עם זאת יש מקומות שבהם אנחנו שומעים את הקולות.

<משה טור-פז: צריך לומר, יש לנו תכנית תרבות שמשפיעה גם על מוזיאון המדע, תכנית של כ-10 מיליון שקלים, 40% ממנה מימון הורים ו-60% מימון עירייה, תכנית שאנחנו קוראים לה 'היתרון הירושלמי', שנותנת למוסדות תרבות ירושלמיים פעילות, לשלושת המגזרים, חרדי, ערבי וכללי, 88,000 ילדים נהנים ממנה.

<משה טור-פז: מיה היא חלק מוועדת ההיגוי.

<משה טור-פז: בסוף השאלה של המנהל, יש לו שלוש פעילויות בשנה, מסובסדות ב-60%, אם הוא ייקח אותם בחשוון או ייקח אותם בסיוון זה שיקול שלו והוא יכול להחליט לכאן או לכאן.

<משה טור-פז: שוב, בתיאום, הוא לא יכול לבוא לבד.

<משה טור-פז: הניהול פה בסופו של דבר וההשפעה בפועל מה קורה זה הרוח הנושבת אצל המנהלים.

אורי מקלב: אם יש מנהלים שביטלו את הפעילות או צמצמו אותה, השאלה אם אתם לא יוזמים מפגש עם המנהלים, לשאול אותם מה מעיק עליכם, איזה דברים יכולים לתת לכם את התחושה או מה אתם צריכים.

אורי מקלב: נניח שהם מבקשים תוספת שמירה, יש לזה משמעות כספית - - -

<משה טור-פז: אז אני אגיד, לפני שבועיים קיימנו - - -

אורי מקלב: מסכמים עם אנשים איזה משהו - - -

<משה טור-פז: לפני שבועיים קיימנו שני מפגשי מנהלים, אחד לכל מערב ירושלים, היו למעלה מ-100 מנהלים, ואחד לכל מזרח ירושלים, גם היו 100 מנהלים, ובהם דנו בכל הסוגיות העכשוויות, גם הביטחוניות, גם הכלכליות וגם הנפשיות.

<משה טור-פז: במקביל התחלנו עם המגזר החרדי לפי מוקדים שכונתיים.

<משה טור-פז: הראשון היה בהר נוף, השני בבית וגן דווקא ואנחנו עושים ישיבות שכונתיות עם מנהלי בתי ספר בכל הנושא של התמודדות עם חירום וכיצד מחזירים את בתי הספר לשגרה.

<משה טור-פז: אז בפירוש זה בהחלט נושא שמטופל בשלושת המגזרים בצורה, אני חושב, מקצועית.

אורי מקלב: זאת אומרת לא רק על הילד והביטחון, גם הנושא של הטיולים ו - - -

<משה טור-פז: עיקר ההשקעה זה דווקא הצוותים.

<משה טור-פז: אם הצוות החינוכי מרגיש טוב ובטוח אז - - -

אורי מקלב: אז אני מציע שנעשה את זה מסודר.

<חנה אמיתי כהן: רק להשלים.

אורי מקלב: כן, להשלים את החלק הזה ואני מציע שנעשה את זה מסודר.

<חנה אמיתי כהן: אז ביחס לעיר ירושלים, שהיא בבחינת מחוז גם, אז אין לי מה להוסיף.

<חנה אמיתי כהן: מר טור-פז תיאר את התמונה.

<חנה אמיתי כהן: לגבי מחוז ירושלים, אנחנו מדברים על היישובים שסובבים את ירושלים, מטה בנימין, גוש עציון, מעלה אדומים קצת פחות, אבל מגוש עציון, אנחנו קוראים לזה גוש 4, כי זה כולל את קרית ארבע, והאזור של מטה בנימין, הם נערכים בתקופה הזאת, אבל הם אומרים שהם צריכים אוטובוסים ממוגנים.

<חנה אמיתי כהן: אין להם בעיה, הם לא רוצים לבטל, הם כן רוצים לשתף את התלמידים בכל הפעילויות וכו', הבעיה שלהוציא אוטובוס ממוגן זה מייקר מאוד מאוד את היציאה וזה אחד הדברים שמונעים את יציאתם.

<מיה הלוי: אז לסגור מספרית על מה אנחנו מדברים, רק השנה הנתונים שהוצאתי ממתאמת הפעילויות שלנו זה שהשנה, על ההזמנות שכבר בוצעו, היו לנו 1,877 ביטולים.

<מיה הלוי: זה רק בשביל לתת לכם את התמונה על הנפח המשמעותי שפה קורה.

<חנה אמיתי כהן: 1,800 כיתות?

<מיה הלוי: תלמידים שביטלו.

<מיה הלוי: רק התחלנו את השנה וכבר אנחנו - - -

<חנה אמיתי כהן: לא, אני רוצה לשמוע כמה בתי ספר.

<משה טור-פז: כמה זה באחוזים, מיה?

<מיה הלוי: השנה הזאת, ספציפית עכשיו, מהשבועיים שאנחנו מדברים עליהם, מאלה שכבר הזמינו, שכמו שהסברתי קודם יש הרבה פחות הזמנות כי בתי ספר מחכים עם ההזמנות לראות מה יהיה המצב, מאלה שכבר הזמינו יש לנו כבר 1,900 ביטולים.

<מיה הלוי: זאת אומרת אתם יכולים להבין שהיערכות של גוף לטפל ולתת שירות היא מאוד בעייתית.

<מיה הלוי: אבל מהצד השני, לא פחות חשוב, אנחנו רואים את התלמידים שלא נוכל אחר כך לתת להם את המענה.

<מיה הלוי: יש כאן גם יכולת קיבולת למוזיאון.

<מיה הלוי: כשהמצב כולו ישתפר ונוכל לתת את המענה המלא, אנחנו נמצאים בתפוסה מלאה בחודשים של האביב.

<מיה הלוי: זאת אומרת כשנגיע לאביב לא נוכל להחזיר, יום שעבר לא חוזר.

<מיה הלוי: אם אני נכנסת לפרופיל של הביקורים של השבוע האחרון הספציפי, כי ניסינו להבין את הדנ"א של מי שכן מגיע.

<מיה הלוי: אז נכנסנו ליומן ואמרנו בואו נראה מי הגיע השבוע, כי זה ייתן לנו איזה שהיא תחושה.

<מיה הלוי: כיתה אחת מחוץ לעיר, כמו שאמרתי, זה הכול, מעתודה מדעית טכנולוגית מפתח תקווה.

<מיה הלוי: אחת.

<מיה הלוי: וכל יתר התלמידים בלי יוצא מן הכלל היו תלמידים מסובסדים.

<מיה הלוי: זאת אומרת הכיתות שהגיעו היו כיתות של ה'יתרון הירושלמי', של היתרון המדעי, או כיתות של המגזר החרדי שהם מסובסדות, או התנסויות.

<מיה הלוי: זאת אומרת שאנחנו רואים מה כן מצליח יותר לעורר את ההנעה לפעולה, שזה לא הפרופיל הרגיל של שבוע.

<מיה הלוי: כשאנחנו מסתכלים, אני חושבת שהייתה כיתה אחת שבאה בתשלום רגיל וזה הכיתה המדעית טכנולוגית של פתח תקווה.

<מיה הלוי: כל יתר הכיתות היו כיתות מסובסדות.

<רועי גולדשמיט: משרד החינוך לא מסבסד אם זה לא העיר ירושלים?

<מיה הלוי: אני רוצה לתת את זה בתור עוד נתון.

<מיה הלוי: הניתוח שלי זה שבכל זאת בתוך כל העניין לא רוצים להפסיד את ההזדמנות וחוששים שאחר כך אי אפשר יהיה אולי להשלים, וגם אנחנו מוצאים שזה יוצר איזה שהיא אווירה יותר גדולה.

<מיה הלוי: אנחנו יכולים להגיד שהיה לנו גם סוף שבוע שהיינו פתוחים במימון של קרן ירושלים ללא תשלום ופתאום הייתה עלייה במבקרים.

<מיה הלוי: זאת אומרת שנראה לנו שאין שום קשר בין סבסוד לבין הנעה לפעולה, אז אנחנו מוצאים שזה בכל זאת עוד איזה שהוא תמריץ.

<מיה הלוי: לכן כשאנחנו כל הזמן מדברים על מה אפשר לעשות, נראה לנו שיש לנו כלים שאפשר להתמודד איתם.

<מיה הלוי: כלים מהסוג הזה בכל זאת מעוררים ומעודדים יותר ביקורים.

<מיה הלוי: התמונה שהוצאתי מהיומן מראה ו - - -

<משה טור-פז: סבסוד ודחיפה מוכיחים את עצמם.

<מיה הלוי: לכן זה לא נכון להגיד 'אין לנו מה לעשות', זה נכון להגיד שיש לנו מה לעשות.

<מיה הלוי: נכון שגם אנחנו עושים את עיקר השיווק שלנו כרגע לתוך ירושלים, אנחנו לא מצלצלים עכשיו ועושים שיווק אגרסיבי מחוץ לעיר, כי אנחנו יודעים שזה יותר מורכב.

<מיה הלוי: אבל מעבר לכל העניין, התכניות האלה מוכיחות את עצמן.

<שושי כהן: מיה, ההתנסויות המרכזיות שמתוקצבות על ידי המשרד והרשויות, זה לא מסובסד, זה מתוקצב.

<מיה הלוי: נכון.

<שושי כהן: האם התחילו הפעילויות של ההתנסויות המרכזיות?

<מיה הלוי: כן, לא רק שהתחילו - - -

<שושי כהן: ואין ביטול?

<שושי כהן: זה מה שחשוב לי כ - - -

<מיה הלוי: רגע, הם עוד לא התחילו באופן מלא, כי מה שאת רואה פה זה את מפגשי ההנחיה שיש להתנסויות המרכזיות ול'יתרון' שהם תנאי מקדים להתחלת שיבוצים.

<מיה הלוי: אז בעצם כל החודש הזה אנחנו עם מורים שמגיעים.

<מיה הלוי: הם מגיעים.

<אסתי ברזנר: גם פחות בהשוואה לשנה שעברה.

<מיה הלוי: כן, מבחינת המספרים.

<מיה הלוי: אבל יש לנו פה חודש אינטנסיבי, כי בחודש נובמבר נכנסנו להכנה, כי בלי מפגשי ההכנה עם המורים - - -

<שושי כהן: אז חודש המבחן יהיה נובמבר, לראות אם כיתות לא מבטלות.

<מיה הלוי: נכון.

<שושי כהן: זה מאוד חשוב לי לדעת, לא רק במוזיאון הזה, זה קורה בעוד ארבעה מוזיאונים.

<מיה הלוי: אני ביררתי במוזיאון המדע בחיפה, למשל, לדעת, כי הוא מבחינת היקפים דומה.

<שושי כהן: יש ברחובות, פארק קרסו בבאר שבע ו - - -

<מיה הלוי: ובחיפה.

<מיה הלוי: אבל אני בדקתי מול העמיתים שלנו בחיפה, כי זה יחסית דומה - - -

אורי מקלב: אבל לא המצב הביטחוני.

<מיה הלוי: נכון, לכן שם הביטולים הם רק של המגזר הערבי.

<מיה הלוי: זה הגורם שם.

<איילת אברמוביץ: זו נקודה שאני צריכה להוסיף.

<איילת אברמוביץ: לא העלינו לדיון, הפעילות שלנו מתקיימת במזרח ירושלים ואנחנו צפינו להתחלת פעילות מיד אחרי החג שלהם.

<קריאה: מה זה הפעילות שלנו?

<איילת אברמוביץ: של קדימה במדע, פעילות במגזר הערבי שהיא פעילות בשעות הפנאי והיא צנחה בחצי במספר המשתתפים.

<איילת אברמוביץ: גם אצלם, לא שאני רוצה להציג את הקול שלהם, אבל יחד עם זאת ההסבר הוא שהם נדרשים לעבור המון מחסומים.

<איילת אברמוביץ: אחת האמהות פנתה אליי לפני 10 ימים, שהיא מבטלת את הפעילות של הבת שלה לנוכח המצב, כי לקח להם שעתיים וחצי להגיע ממקום אחד לבית חנינא והם נאלצים לוותר על התענוג הזה.

אורי מקלב: זו נקודת אור בכל הדברים.

אורי מקלב: אנחנו שומעים את גורמי הביטחון - - -

<איילת אברמוביץ: מצד שני, צריך לראות את האיזון הזה.

<איילת אברמוביץ: גם שם ישנה סוגיה בעייתית של העניין של להגיע אחר הצהריים.

אורי מקלב: ודאי.

אורי מקלב: גם לתעסוקה וגם של ביטחון, אנשים לא רוצים, הוא לא רוצה שיחשבו שהוא חלק מהעניין הזה.

אורי מקלב: רוב הציבור לא רוצה את זה, לכן יש גם תקווה מאוד גדולה שהדבר הזה ייפסק ושישתפר המצב.

אורי מקלב: זה גם גורמי ביטחון שאומרים לנו, לכן נעשו צעדים כמו החזרת גופות.

אורי מקלב: אני לא אכנס איתכם לכל העניין הזה.

<מיה הלוי: כן, לנסות להחזיר את ה - - -

אורי מקלב: לנסות להחזיר והנה הם אומרים - - -

<מיה הלוי: אבל אנחנו יודעים שהכניסה של אירועים היא חדה, אנחנו ירושלמים ותיקים, היציאה מהם היא איטית.

<מיה הלוי: אנחנו מכירים את הסיטואציה הזאת, קל ברגע אחד ליצור משבר וקשה מאוד להחזיר אמון, להחזיר שגרה.

<מיה הלוי: זאת באמת עבודה מאוד אינטנסיבית.

אורי מקלב: לכן זה גם מעודד.

אורי מקלב: גם אם אנחנו מדברים על תמיכה וסבסוד, חלק שאולי נחשוב להמליץ עליו, אנחנו גם יודעים שזה לא לזמן ארוך.

אורי מקלב: זה לתקופה הזו, שהיא גם תורמת להחזרה לשגרה.

אורי מקלב: המעניין שכאן, זה משהו פסיכולוגי עמוק, יכול להיות שזה משתלב בהחלט במה שאת אמרת.

אורי מקלב: אני מבין, כהורה, למה שחייבים הולכים, למה שלא חייבים - - - מה זה חייבים?

אורי מקלב: בית ספר או שיש משהו מסובסד או משהו מאורגן, הם מרגישים שזה - - - אז הם לא מפסידים.

אורי מקלב: אבל סתם ללכת לבקר, לא יוצאים החוצה סתם לבלות.

אורי מקלב: מה שנתפס כדבר שהוא אקסטרה אז לא - - -

<מיה הלוי: לימודי.

אורי מקלב: גם אדם לעצמו אומר, מה שהכרחי עושים, מה שלא, לא מסתובבים סתם בחוץ, לא מסתובבים למטה, לא הולכים סתם לבלות.

אורי מקלב: אבל אם זה משהו שהוא הכרחי, אז כמו שהולכים לשאר הדברים, הרי לא כל הדברים הופסקו.

אורי מקלב: אני תיכף אשמע מהם אם יש אפשרות איך לחזק את זה.

אורי מקלב: לחזק את הדברים האלה, למצוא את הדרך הכי זמינה לנו ואפשרית לנו ונותנת הכי הרבה תפוקות.

אורי מקלב: לכן אני רוצה לשמוע את כולם, מה כל אחד חושב בעניין הזה.

אורי מקלב: אני רק רוצה לעשות את זה מסודר.

<מיה הלוי: עוד שני דברים על המצב.

<מיה הלוי: מה שרציתי להגיד זה שאנחנו בדרך כלל ערים לנזקים הכלכליים של העסקים.

<מיה הלוי: זה הדבר הראשון שצף כשאומרים שיש משבר ואז יש הרבה פעמים טענה, הם צריכים להכניס את היד לכיס כשיש משבר.

<מיה הלוי: הגופים הציבוריים מהסוג שלנו, שהם גופים ציבוריים, אולי לא מכניסים את היד לכיס הפרטי שלהם, אבל אין להם גם הכנסות, רווחים, על הכיס הפרטי שלהם.

<מיה הלוי: זאת אומרת יש כאן איזה שהיא הסתכלות שצריך להבין שכשאנחנו מקימים קרנות עזרה במצוקה, אנחנו לא צריכים להסתכל רק על העסקים אלא גם על כל התשתית שאנחנו מדברים עליה, בעיר כמו ירושלים, שבאמת היא תשתית בתחום של חינוך מדעי מאוד עשירה.

<מיה הלוי: יחד עם משרד החינוך ויחד עם העירייה, בהובלה של מנח"י, אנחנו לוקחים את ירושלים כעיר מדע, כאיזה שהוא חזון לעתיד, כשהתמקדנו במה זה ירושלים עיר מדע מהר מאוד אמרנו שירושלים היא עיר מדע בחינוך.

<מיה הלוי: קודם כל בחינוך, כי קודם כל צריך לדאוג לדור הבא.

<מיה הלוי: כשעשינו את המיפוי של מה זה ירושלים עיר מדע, נדהמנו לראות כמה ארגונים תומכים בחינוך מדעי בעיר הזאת.

<מיה הלוי: יש לנו מקומות פיזיים, כמו גן החיות וגן בוטני ותחנה לחקר ציפורים ומעבדות בלמונטה ונוער שוחר מדע ומוזיאון מדע, יש לנו ארגונים כמו קדימה מדע וארגונים נוספים שפעילים בתוך העיר.

<מיה הלוי: יש פה אוניברסיטאות שתומכות בזה, מכללות שתומכות בזה.

<מיה הלוי: עשינו כנס בתחילת הקיץ, הגיעו נציגים מ-60-70 ארגונים וביחד התחלנו לחשוב איך מובילים את ירושלים כעיר מדע, אבל לצורך העניין אנחנו צריכים להבין שצריך להיות קיימות לדבר הזה.

<מיה הלוי: זאת אומרת אנחנו לא יכולים להוביל מהלך כזה גדול, להיכנס אליו ואחרי זה למצוא את עצמנו במהלך - - - והתהליך הזה של ירושלים עיר מדע הוא פרספקטיבה בשבילי בשלוש רמות.

<מיה הלוי: קודם כל ברמה של תושבי ירושלים.

<מיה הלוי: אנחנו רוצים לחזק את מערכת החינוך פה, אנחנו רוצים לחזק את הבחירה של תושבים לגור בעיר הזאת ואנחנו יודעים שחינוך זאת הדרך ש - - - אנשים מוכנים לנסוע רחוק למקום עבודה, אבל הילדים שלהם יישארו באותו בית ספר.

<מיה הלוי: לכן היתרון העירוני הזה שיש לעיר בכל המוסדות האלה הוא באמת התשתית שיכולה להוביל.

אורי מקלב: עשו מחקר, המשפיע הכי גדול, הפרמטרים שיש לאנשים שעוברים ממקום למקום, עוזבים מקום מגורים, זה נושא החינוך.

אורי מקלב: יש עוד כמה דברים, אבל הנושא של החינוך הוא הנושא ה - - -

<מיה הלוי: ולירושלים יש תשתית שהיא יכולה להציע לעיר הזאת ולתושביה ועל כל מגזריה, בתחום המדעי יש לנו אפשרות לתת מענים לכל המגזרים, לכן יש כאן איזה שהוא חיזוק מאוד גדול לעיר בתחום הזה.

<מיה הלוי: מיפינו איזה פעולות אנחנו יכולים לעשות ואיך אנחנו יכולים להסתכל עליהם ועשינו ממש מיפוי שנשמח להעביר אליך ולהראות לך כמה הרבה בעצם קורה בעיר הזאת וכמה אפשר עוד להעצים ולעשות את זה יותר חזק.

<מיה הלוי: זה ברמה אחת.

<מיה הלוי: ברמה השנייה זה ברמה הארצית.

<מיה הלוי: אנחנו רוצים שיתפסו את ירושלים לא רק כעיר של היסטוריה, גם עיר של עתיד.

<מיה הלוי: לא רק עיר של עבר, גם עיר של הווה ועתיד ולדעתנו הדבר שירושלים יכולה להציע הכי חזק כמנוף, זה באמת את המדע שלה.

<מיה הלוי: אתה מסתכל על מספר המוסדות להשכלה גבוהה, מספר החברות, בתי החולים האוניברסיטאיים, יחידות מחקר שנמצאות פה והמוסדות האלה.

<מיה הלוי: אנחנו רוצים שירושלים תהיה עיר מדע בתפיסה של הציבור בארץ ולא רק עיר היסטורית.

<מיה הלוי: אם אנחנו רוצים שתלמידים יבחרו ללמוד בעיר ירושלים, סטודנטים, חלק ממה שאנחנו רוצים להציג להם זה את העתיד, הם לא באים ללמוד בירושלים בגלל שיש כאן היסטוריה, הם באים ללמוד בירושלים כי יש כאן מוסדות להשכלה גבוהה מצוינים, הם באים לגור בירושלים, כי יש פה חינוך מצוין.

<מיה הלוי: אז יש להם איזה שהיא הסתכלות כזאת ואם אני לוקחת את זה לפרספקטיבה עוד יותר רחבה, ואם נוכל להרחיב אני אמשיך, אנחנו גם פעילים מאוד בפרויקטים בינלאומיים.

<מיה הלוי: אני חזרתי הלילה מסדנה שהתקיימה באמסטרדם של פרויקט במימון של האיחוד האירופי, שממוקד בנושא של קידום בנות למדע, נושא שכולנו דנים בו ולשים בו.

<מיה הלוי: המטרה של הפרויקט הזה היא מאוד מיוחדת, הוא אומר, יש כבר המון פעילויות, אנחנו יודעים על המון כלים, אנחנו כנראה לא מצליחים להטמיע אותם נכון במערכת כי משהו עוד לא קורה.

<מיה הלוי: בואו נראה איך אנחנו עושים את זה ביחד.

אורי מקלב: אולי צריך להגיע למסקנה שצריך להתחיל בגן הילדים?

<מיה הלוי: ויש גם המסקנה שצריך להתחיל בגיל מאוד צעיר.

<מיה הלוי: כל התהליך המיוחד הזה, אני רוצה להגיד שאנחנו מביאים גם את ירושלים בקנה מידה בינלאומי כי פתאום מסתכלים על ירושלים כעיר מדע בקונטקסט בינלאומי.

אורי מקלב: עם השלכה לכל הארץ.

<מיה הלוי: אני אומרת, זה גם משליך על כל הארץ, נכון.

<מיה הלוי: אנחנו מאוד פעילים בנושא של האיחוד האירופי, מצאנו שם כר נרחב, עשינו שם פרויקט יוצא מן הכלל שאם נספיק נספר לך עליו, בתחום של שילוב הנדסה.

<מיה הלוי: חלק מהעניין של ירושלים עיר מדע, זה הסתכלות לעולם, שלא יתפסו אותנו רק בקונטקסט של עיר היסטורית או עיר מאבק או עיר קונפליקט.

<מיה הלוי: אנחנו מנסים להציג את ירושלים דווקא בצד החיובי שלה ומה אנחנו עושים למען החברה.

<מיה הלוי: זה היה בקליפת אגוז, אבל אני אשמח להרחיב.

אורי מקלב: את תצטרכי גם להגיב על האחרים.

אורי מקלב: אבל תדעי לך שהמדינה, הממשלה, במסגרת תקנת ירושלים הפרויקטים שראש העיר גם הציג וגם יש אישור לזה, זה הרבה לנושא הזה, להביא אנשי מדע, לקדם את הנושא של מדע טכנולוגיה בכל מיני שטחים, גם לתמוך בסטרט-אפים ויוזמות או בכלל בחינוך וחשיפה ותמיכה.

אורי מקלב: אנחנו לא נוכל - - - גם - - - בעיריית ירושלים שירצה להציג את זה בקצרה, אבל אנחנו רוצים, עם כל החשיבות, לקדם את החשיבה איך אנחנו מחזקים את המוסדות לתקופה הזו.

<מיה הלוי: לנושא הזה רציתי לתת לך בהזדמנות זו את הקטלוג של הפעילויות שאנחנו מציעים למערכת החינוך.

<מיה הלוי: יש לנו אותו בעברית למערכת החינוך הממלכתית והממלכתית דתית, יש לנו אותה בערבית ויש לנו אותה בחרדית, למגזר החרדי.

<מיה הלוי: זה לא באידיש, אין תמונות, יש איורים והפעולות מותאמות לאוכלוסייה המיוחדת.

<מיה הלוי: זאת אומרת יש לנו הרבה מאוד עבודה גם בהסתכלות הזאת.

<משה טור-פז: אני חייב לצאת.

<מיה הלוי: אז תגיד את דבריך.

<משה טור-פז: אז אני רק אומר ככה, כפי שאני רואה שאתה מכיר והנתונים מוכרים לך היטב, אנחנו עושים מהלך של למעלה משנתיים עכשיו - - -

אורי מקלב: הייתי 15 שנים סגן ראש העיר בירושלים.

<משה טור-פז: אבל אני רואה שאתה גם שולט במה שקורה עכשיו ובתקנת ירושלים.

<משה טור-פז: אז באמת אנחנו עושים מהלך מאוד דרמטי בעיניי שהיתרון הירושלמי הוא גולת כותרת, אבל יש לו שותפים, כל מי שמסביב לשולחן ועוד, שאני חושב ש - - - שוב, אני אמרתי, אני לא אצהיר על ירושלים כעיר מדע עד שהיא לא תהיה באמת כזו, אבל אנחנו בדרך לשם.

<משה טור-פז: זה לא יקרה בשני המגזרים הגדולים בירושלים, שזה המגזר החרדי והמגזר הערבי.

<משה טור-פז: כלומר בסופו של דבר להפוך את מערב ירושלים לעיר מדע זה לא בעיה, זה כבר כמעט שם, אבל בלי שותפות אמיצה ועמוקה במגזר החרדי ובאופן אחר במגזר הערבי אנחנו לא נהיה שם.

<משה טור-פז: זו לא תהיה עיר, זה יהיה רבע עיר מדע ובזה אנחנו משקיעים הרבה מאוד.

<משה טור-פז: היתרון הירושלמי זו דוגמה אחת, כי שם כל תלמיד מביא איתו ואוצ'ר, השיטה הידועה, של 120 שקלים.

<משה טור-פז: אם מוסד מדעי רוצה את הציבור החרדי הוא יבנה תכנית בחרדית.

<משה טור-פז: זה אחד המקומות הראשונים שדיבר חרדי בתחום התרבותי והיום יש יותר.

<משה טור-פז: אותו דבר באופן אחר גם למגזר הערבי.

<משה טור-פז: אני חושב ששם האתגר הגדול של העיר, במידה רבה של המדינה, אני חושב.

<משה טור-פז: ואני חושב שאין כמו מגע כדי להוביל אותנו למקומות האלה ואנחנו שם.

אורי מקלב: אנחנו אולי בהמשך גם נלווה אותך, אם נמצא איזה דרך.

אורי מקלב: אני אפנה, אני אומר בדברי הסיכום, לשר המדע ולשר החינוך, לעשות איזה תגבור, לתת איזה פוש ודחיפה כדי להחזיר את המצב לשגרה.

אורי מקלב: שרת התרבות הודיעה עכשיו שלמוסדות התרבות נותנת עכשיו חיזוק ותמיכה בעניין הזה.

<משה טור-פז: אני לא אכנס למיקרו טכניקה.

<משה טור-פז: יש דרך, אלה תקנות ייעודיות.

אורי מקלב: זאת אומרת אתם תדעו להפעיל את זה במקרה הזה איך לתת את המענה, את המעטפת למתן ביטחון או נקרא לזה מעטפת האחריות שיש למנהל בית הספר כדי לחזק אותו בחזרה - - -

<משה טור-פז: כן, תקנות ייעודיות מדויקות עושות את ה - - -

אורי מקלב: לפעמים אמירה, לפעמים מכתב של ראש מנח"י, והוא בא ומציג את זה להורים, 'אנחנו חוזרים, אנחנו נותנים את כל המענים, אנחנו מתראים עם גופי הביטחון'.

אורי מקלב: ההורים גם רוצים בעניין הזה שזה לא רק - - - ואז זה נותן גם להורה תחושה שהוא הולך למקום מסודר והאחריות היא בעצם אחריות כללית.

<משה טור-פז: בהחלט.

אורי מקלב: ברשותך, אנחנו מיד נעבור לד"ר עידית חכימי, מהמשרד לבטחון פנים.

אורי מקלב: תגידי לי איך המשרד לבטחון פנים פועל, מה הוא מאפשר, מה האמירה שלו - - -

<עידית חכימי: האמת היא שאני לא באתי לכאן כייצוג של המשרד, באתי מתוך עניין אישי ובתור מי שמשתתפת בישיבות של ועדת המדע.

<עידית חכימי: אני חייבת להגיד שאני מצאתי חיבורים ובהחלט הנושא של הביטחון האישי הוא נושא שמעסיק ומטריד את המשרד לבטחון פנים.

<עידית חכימי: אנחנו בודקים את הנושא של הביטחון האישי בסקרים שאנחנו מבצעים ונערכים למאמצים לשיפור הביטחון האישי של אזרחי המדינה באופן כללי ושל - - -

אורי מקלב: ובירושלים בפרט?

אורי מקלב: יש מגבלות של המשרד לבטחון פנים לגבי סיורים של תלמידים, התכנסות של תלמידים?

<עידית חכימי: אני לא חושבת שאני יכולה לייצג את ההיבטים של - - -

אורי מקלב: אז - - - אני חושב שגם צריכה להיות אמירה ברורה בעניין הזה, צריך לפרסם הודעה, או משהו, אם יש לכם דוברות, לפרסם.

אורי מקלב: אם כותבים שהמשרד לבטחון פנים לא מונע ולא מגביל שום פעילות, שום התכנסות, שום המשך של סיורים לימודיים בכל מקום בעיר, מכל מקום לכל מקום, זאת אמירה שהיא גם חשובה, זה גם נותן חלק מהדחיפה.

<שמואל דהן: ברשותך, אני יכול להתייחס, כי אני ראש אגף הביטחון של האוניברסיטה העברית.

<מיה הלוי: ואנחנו כפופים ל - - -

<שמואל דהן: אנחנו כמובן והמוזיאון עובדים ביחד.

<שמואל דהן: אני כפוף או מונחה על ידי חטיבת האבטחה של משטרת ישראל והמשרד לבטחון פנים.

<שמואל דהן: אם אני יכול לדבר בשם המשרד, אני אדבר בשמי כמי שמונחה על ידי המשרד.

<שמואל דהן: הפעילות מתנהלת כשגרה באופן מוחלט.

<שמואל דהן: בשבוע שעבר עשינו מסיבת פתיחת שנת הלימודים פה בספרא בגבעת רם, 4,500 סטודנטים בשעות הערב, פתוח, כמובן עם אמצעי אבטחה על פי רשיון העסק שניתן לאירוע.

אורי מקלב: תגברתם את האבטחה לאור - - -

<שמואל דהן: כן, זאת הנקודה הבאה.

<שמואל דהן: פה אני רוצה להתחבר למה שמיה אמרה, האם יש לנו מה לעשות או אין לנו מה לעשות.

<שמואל דהן: אז יש לנו מה לעשות, אני מסכים איתך, מיה.

<שמואל דהן: ומה יש לנו לעשות?

<שמואל דהן: אני אגיד לכם מה האוניברסיטה העברית עושה.

<שמואל דהן: האוניברסיטה העברית מפעילה שאטלים במעונות הסטודנטים, עם כל הקמפוסים.

<שמואל דהן: ממעונות הסטודנטים בארץ יוצא שאטל לגבעת רם, יוצא שאטל לעין כרם, בבוקר בשעות קבועות, בערב חזרה.

<שמואל דהן: אני אומר לכם יותר מזה, יש שאטלים גם לסטודנטים ערבים, אנחנו אוספים אותם משועפט, משער שכם, והם מגיעים לפה לקמפוס בגבעת רם, הם יורדים ונכנסים בשערים ונבדקים כמו כל סטודנט אחר.

אורי מקלב: תרשה לי לשאול את מיה, האם התלמידים שלומדים כאן מגיעים עם הסעה?

אורי מקלב: תחבורה ציבורית או הסעה מאורגנת?

<מיה הלוי: זה השינוי שהיה מאז שאני הייתי אמא וגידלתי את הילדים שלי בירושלים והם היו נוסעים למוזיאון ישראל או למה שהיה בתחבורה הציבורית.

<מיה הלוי: הם היו הולכים לתחנת האוטובוס, עולים לאוטובוס ונוסעים.

<מיה הלוי: אין דבר כזה היום.

<מיה הלוי: אף כיתה לא מגיעה לביקור, לא עם אוטובוס ציבורי, האוטובוס מגיע לכניסה לבית הספר.

<מיה הלוי: זאת אומרת זה אותו שאטל שאתה מדבר.

<מיה הלוי: אין בכלל היום - - - אם פעם כשגידלנו ילדים היינו נוסעים בתחבורה ציבורית למקומות, היום באופן גורף אני לא חושבת שיש איזה - - -

אורי מקלב: אז אפשר להגיד שכל ההגעה למקום היא תמיד בהסעות ייחודיות.

<מיה הלוי: בוודאי.

<שמואל דהן: לכן ככל שיהיו יותר שאטלים אז יהיו יותר אנשים.

<מיה הלוי: זה חלק מהעלות כבר שנים של ביקור.

<מיה הלוי: זה חלק יותר יקר מהביקור.

<מיה הלוי: זאת אומרת כשאת לוקחת בסוף את העלות הכוללת של לצאת מבית הספר, בדרך כלל עלות ההסעה היא המרכיב העיקרי, הביקור הוא החלק היותר שולי בעסק.

<מיה הלוי: אבל אין ספק שאין היום שאלה כזאת בכלל.

אורי מקלב: זאת אומרת אתם עושים את כל מה שצריכים לעשות כדי לענות - - -

<שמואל דהן: בדיוק, וכמובן שהדברים האלה עולים כסף.

<שמואל דהן: תקציב האבטחה באוניברסיטה העברית זה בין פי 10 לפי 15 מכל - - -

אורי מקלב: מכל אוניברסיטה אחרת.

<שמואל דהן: זה בכלל לא - - -

אורי מקלב: מול אוניברסיטת בר אילן, לדוגמה.

<שמואל דהן: האם מישהו מתקצב את האוניברסיטה בגלל המצב הנוכחי או בגלל שהיא נמצאת בירושלים?

<שמואל דהן: ודאי שלא.

<שמואל דהן: למה זה חשוב?

<שמואל דהן: כי כל תקצוב כזה יקטין את הכסף שהולך לעניין אבטחה ואולי יגדיל את הכסף לטובת שאטלים ולטובת חינוך ולטובת דברים אחרים.

אורי מקלב: האוניברסיטה העברית, אני חושב, מקבלת 980 או 920 מיליון מהמל"ג?

<שמואל דהן: האוניברסיטה מקבלת מאות מיליונים, אבל על פי מפתח בהתאם לכל האוניברסיטאות, ששם אין קריטריון של ביטחון.

אורי מקלב: אבל כשמגדילים תקציב לוקחים את זה גם בחשבון.

אורי מקלב: אני אומר לכם, עיריית ירושלים מקבלת בתוך תקנת ירושלים 400 מיליון שקל, 450, תלוי - - - אני לא רוצה להכניס אתכם למה זה מבסיס התקציב, מה זה דברים של הרשות לפיתוח ירושלים.

אורי מקלב: למה אנחנו נותנים יותר?

אורי מקלב: ירושלים באה לבקש והיא מקבלת מה שערים אחרות לא מקבלים,

אורי מקלב: בגלל המצב הביטחוני המורכב שיש פה, זה גלום בתוך הדבר הזה.

אורי מקלב: לכן אני אומר שגם עיריית ירושלים צריכה להיות שותפה בעניין הזה.

אורי מקלב: הייתה פעם שמירה בגני הילדים, תגבור השמירה, אמרנו להם ש'אנחנו נגדיל לכם', אני מגדיל לך את תקנת ירושלים, תמיכה בחלק הזה.

אורי מקלב: כי מה שידוע עכשיו במשרד הכלכלה, הוא ידע כמה שבועות לתת מענה למעונות.

אורי מקלב: המעונות בכלל לא נמצאים בתוך מעטפת הביטחון.

אורי מקלב: אנחנו רוצים להעביר למשרד החינוך.

אורי מקלב: אני אחד התומכים הגדולים להעביר את מעונות היום ממשרד הכלכלה למשרד החינוך.

אורי מקלב: יש כמה דברים, חלק בגלל הליכים בירוקרטים ומנהליים, חלק גם רצף חינוכי, שאני חושב שהוא חשוב, משרד החינוך עושה את זה טוב יותר ממשרד הכלכלה, מתוך הניסיון שלנו.

אורי מקלב: למה אני אומר?

אורי מקלב: גם המעטפת הביטחונית שיש, לא בכל - - - אבל לגנים יש מעטפת, קבעו איזה מודל, מתחזקים אותו, מורידים אותו לפי הנתונים וגם לפי מצב כלכלי.

אורי מקלב: המעונות בכלל לא נמצאים בזה.

אורי מקלב: מתברר שהקב"טים העירוניים אחראים על מעונות - - - באיזה שהוא מקום אין הבדל - - - לפעמים את רואה מבנה שהוא גן ומבנה שהוא מעון, מה ההבדל ביניהם?

אורי מקלב: אז זה בסדר, יש על ידו גן, אז אולי הוא גם שם - - - אולי, כך חשבנו, אבל יש גם מקומות שנמצאים בנפרד.

אורי מקלב: התברר שהקב"טים העירוניים בכל מקום, כולל בעיריית ירושלים, לא יודעים בכלל את הכתובות של 2,000 מעונות שיש בארץ, תכפילי במספר הילדים, הם לא יודעים את הכתובות וודאי לא יודעים את מספר הילדים.

אורי מקלב: אני אומר לכם איפה החוסרים שיש מול כך שאנחנו נותנים מענה זמני.

אורי מקלב: עכשיו, במשך כמה שבועות נתנו מענה, משרד הכלכלה מימן שמירה בכל - - - אם זה רשתות שמפעילות את זה, או מעונות, הם יכולים להתקשר לפי נוסחה של - - - וכל זה.

אורי מקלב: אין ספק שיש אפשרות עכשיו לתת מענה למצב מסוים והרבה יותר קל כשהוא מצב מתמשך.

אורי מקלב: יותר קל לתת תקציב כשאת יודעת שזה ממושך.

אורי מקלב: אחרי שנסכם פה, נשמע את כולם, לכן אני רוצה שתמקדו.

אורי מקלב: אלה דברים שאנחנו יכולים כוועדת מדע לגרום לכך ולהגיע למסקנה שאלה הדברים שהם באמת יעזרו להחזיר את המצב לשגרה.

אורי מקלב: אני הייתי בכל אופן מבקש אולי ממוזיאון הטבע שיגיד גם כמה משפטים, מה קורה אצלך.

<יבגני רוזניצקי: אני רכז החינוך במוזיאון הטבע.

<יבגני רוזניצקי: מי שלא מכיר את המוזיאון, זה מוזיאון קטן, אז אני מייצג פה את המוזיאונים הקטנים.

אורי מקלב: באיזה רחוב הוא נמצא?

אורי מקלב: הוא נמצא ליד בוסתנאי, נכון?

<יבגני רוזניצקי: הוא נמצא במושבה הגרמנית, מה שנקרא מוזיאון של פעם.

<יבגני רוזניצקי: מוזיאון בתוך המוזיאון.

<יבגני רוזניצקי: המוזיאון קם ב-62', הוא אחד מהוותיקים בירושלים, למזלי הוא נשאר כמעט אותו דבר, זאת אומרת אין הרבה אינטראקציות ומודרניזציה כמו שעכשיו.

<יבגני רוזניצקי: זה מצד אחד נותן קסם של מוזיאון, כי אנחנו מציגים את האובייקט של פעם, מוזיאון כמו פעם וחינוך של פעם, הפוחלץ, האוספים המוזיאליים של טבע וכמובן בעלי חיים אמיתיים.

<יבגני רוזניצקי: כמובן היעד של המוזיאון, הספציפיקה שלו, זה הגיל הרך וגיל היסודי.

<יבגני רוזניצקי: זה 80%-90% מהמבקרים הרגילים שלנו.

<יבגני רוזניצקי: מטבע הדברים המוזיאון מהסוג הזה נפגע החזק ביותר, למה?

<יבגני רוזניצקי: כי קודם כל הוא חלש במילא, זה לא מוזיאון חזק כמו המוזיאון של מיה, מושקע ואקטיבי.

<מיה הלוי: הוא לא שלי גם.

<יבגני רוזניצקי: זו לא טעות.

<יבגני רוזניצקי: המוזיאון הוא קטן, הוא דל תקציבים.

<שושי כהן: הוא משרת רק תלמידים של העיר ירושלים?

<יבגני רוזניצקי: לא, אבל עוד הפעם, סוג ספציפי, זה הגיל הרך ויסודי.

<יבגני רוזניצקי: יש פתגם ברוסית מאוד יפה, עד שהשמן ירזה הרזה ימות.

<יבגני רוזניצקי: זה בדיוק מה שקורה.

<יבגני רוזניצקי: המוזיאונים הגדולים והחזקים עוד איכשהו יכולים לשרוד, המוזיאונים הקטנים, חלשים במילא, פלוס מכת המוות שיש עכשיו, יש לנו 90% ביטולים, ספרתי 87.5, אבל לא חשוב, אנחנו מדברים על 90% ביטולים בזמן הזה, כולל ב'יתרון', כולל ביקורים פרטניים, אז זה בהחלט מצב חמור ביותר.

<יבגני רוזניצקי: לא באתי לבכות כאן, כי חבל, אף אחד לא מוציא כסף עכשיו מהכיס, זה לא עוזר לי.

<יבגני רוזניצקי: ניסיון העבר אומר לי, היות שאני 25 שנים בחינוך, מהניסיון של האינתיפאדה הקודמת דווקא היה חיובי מאוד.

<יבגני רוזניצקי: זה נשמע מוזר, אבל באינתיפאדה הקודמת עשיתי תכנית שנקראת 'מוזיאון יוצא החוצה', המוזיאון מגיע לגן, המוזיאון מגיע לבית ספר.

<יבגני רוזניצקי: כי חשבתי, הנה, אם ההר לא הולך למוחמד אז מוחמד צריך ללכת.

<יבגני רוזניצקי: אם בית הספר פוחד להגיע, אז אני הולך עם תיק של פעילות, בעלי חיים, ציוד מוזיאלי, פוחלצים ועם הסט הזה אני מגיע לבית הספר וזה בהחלט הצליח וזה מה שהציל את המצב.

<יבגני רוזניצקי: עד עכשיו אני נהנה מהפירות של האינתיפאדה, במרכאות, שזה בהחלט מתחזק כלכלית את המוזיאון.

<יבגני רוזניצקי: אנחנו המוזיאון היחיד בירושלים שחי על תקציב של חינוך, אנחנו מוכרים משהו שאי אפשר למכור, אנחנו מוכרים חינוך.

<יבגני רוזניצקי: אין לנו שום תקציבים חיצוניים.

<יבגני רוזניצקי: לצערי עכשיו זה לא כל כך עובד, מכל מיני סיבות.

<יבגני רוזניצקי: קודם כל זה כבר לא חדש, בי"ת, יש המון גופים שעושים את החיקויים.

<יבגני רוזניצקי: עשיתי סקר, יש 43 חברות שונות שמתחרות בתחום הזה.

<יבגני רוזניצקי: זה עובד פחות ופחות ופחות.

<יבגני רוזניצקי: ואז בהחלט אני מחפש דרך עכשיו.

<יבגני רוזניצקי: יכול להיות שמישהו יגיד לי 'תשמע, צריך לסגור את המסגרות הקטנות, שחיות מהיד לפה, נלך למוזיאונים גדולים'.

אורי מקלב: לא, אבל אתה אומר שהמצב הוא בגלל המצב הביטחוני.

אורי מקלב: בואו לא נתמודד עם כל הקשיים שיש למוזיאון קטן, אנחנו רוצים להחזיר, וזה דבר שאפשר לתקן אותו, זה לא דבר שבשמים.

<יבגני רוזניצקי: יכול להיות.

אורי מקלב: אני מבין שאתה אומר שאתה אומר שקהל היעד שלך הוא קהל של החינוך היסודי והגנים?

<יבגני רוזניצקי: כן.

<יבגני רוזניצקי: זה הכי רגיש, זה הרגיש ביותר.

אורי מקלב: זה ביטולים וזה גם אומר שאין שם שום סבסוד, ככה שזה שוב פעם, הפעילות היא לא פעילות מאורגנת, היא פעילות שהיא יוזמה של בית הספר כשהוא רוצה לעשות פעילות.

<יבגני רוזניצקי: גם, אנחנו עובדים בכל המסגרות, גם 'היתרון הירושלמי', גם קרן קרב, גם כל הקרנות האפשריות שאפשר.

אורי מקלב: איזה מסר, או תקצי, ליווי - - - אצלכם מגיעים גם בהסעות?

<יבגני רוזניצקי: בטח.

<יבגני רוזניצקי: אותו דבר.

אורי מקלב: הכול בהסעות, אף אחד - - -

<מיה הלוי: אין דבר כזה.

אורי מקלב: ולכן זה גם קטן, צריך - - - יכול להיות שזה המסר אולי, אם המסר שיוצא באופן כללי שחוזרים לשגרה, יכול להיות שזה גם יחזיר את הפעילות.

אורי מקלב: אם תוכל להצביע לנו על משהו מסוים אני אוכל אולי להתמקד בו.

אורי מקלב: אני מבין, כמו שאני רואה בפרופיל שלכם, ש-1,000 איש מבקרים בחודש וזה ירד ל-100 איש?

<יבגני רוזניצקי: בממוצע.

<יבגני רוזניצקי: וזה ירד לכמה עשרות במקרה הטוב.

<יבגני רוזניצקי: אני מתגעגע למשל לרעש הזה של המוזיאון.

<מיה הלוי: הרעש שאנחנו אוהבים.

<יבגני רוזניצקי: נכון.

<יבגני רוזניצקי: המוזיאון שקט וריק כקבר.

אורי מקלב: הצלחת גם לרגש אותנו, להעציב אותנו.

אורי מקלב: היינו עד עכשיו רגועים יותר, אתה גם מעביר את המסר.

אורי מקלב: צריך לחשוב, אולי נפנה לעיריית ירושלים, איך לתגבר.

אורי מקלב: לא נמצא נציג מנח"י, אבל אולי נפנה לעיריית ירושלים באופן נקודתי, על המקום הזה, אולי במסר שאתה תוכל לבוא אליהם, בשילוב של לבוא.

אורי מקלב: צריך לראות איך לקדם את זה.

אורי מקלב: אני מציע שקודם משרד המדע והטכנולוגיה.

<מרים חיים כהן: אין לנו אמנם תקנת תמיכה במוזיאונים, אנחנו יוצאים בקולות קוראים ומכרזים.

<מרים חיים כהן: ב-2016 עומד לצאת קול קורא למוזיאונים, לתחום ה- - - אבל כרגע מה שיש לנו זה פעילות של המשרד בקולות קוראים בלבד.

<מרים חיים כהן: אנחנו הצלחנו ב-2014, בעקבות המצב הביטחוני שהיה אחרי 'צוק איתן' להרחיב את הפעילות שלנו בקייטנות קיץ בדרום הארץ וברצועת עזה, מ-0 עד 40 קילומטר מעזה, אמת בזכות החלטת ממשלה שהייתה וניצלנו אותה לטובתנו.

<מרים חיים כהן: למרות שלא היינו נמצאים בתוך החלטת הממשלה, אבל יש סעיף של חינוך בלתי פורמלי, רשום שם משרד החינוך, אבל אנחנו הצלחנו בזכות החלטת הממשלה הזו להרחיב את הפעילות שלנו.

<מרים חיים כהן: כאן מדובר על או תו מצב ביטחוני, שגורם לעסקים - - - אז זאת המלצה אחת שאפשר להמליץ לממשלה לנסות ל - - - בעקבות המצב הביטחוני.

<מרים חיים כהן: ועוד משהו שיש לי להגיד, בגלל שזה מקום שיש בו את כל המגזרים, הכללי, הערבי, החרדי, אז אולי לעשות איזה שהיא פעילות שמקרבת את אותם מגזרים.

<מיה הלוי: אנחנו עושים הרבה, נדבר על זה, נעשה הרבה, אבל כרגע במצב הקיים הרגישות היא כל כך גבוהה שזה יהיה בלתי אפשרי.

<מיה הלוי: כרגע אנחנו ממתנים מעט, כי יש לנו הרבה חוגים משותפים והרבה פעילויות משותפות, עצם זה שהם באים למוזיאון באותו יום ובאותו זמן זה כבר הרבה מאוד בקרבה שהם נמצאים ביחד.

<מיה הלוי: גם זה גורם לנו להעלות הרבה צוות למעלה, מעבר למדריכים, להיות כל הזמן עם היד על הדופק עם רגישות.

<מיה הלוי: מספיק שיש כיתות ממגזרים שונים בזמן אחד, בתקופה מתוחה, כל הצוות החינוכי עוזב את השולחנות עומד למעלה ונמצא שם, כדי שאם ייווצר איזה שהוא מתח וחיכוך, כי זה החיים שלנו, נוכל מהר מאוד לפרק את זה.

<מיה הלוי: כרגע זה לא זמן שאנחנו יכולים לדבר על זה.

<מרים חיים כהן: זה באמת לקחת את המדריכים לפעילויות בתוך בתי הספר.

<מיה הלוי: את זה אנחנו עושים, אבל יש חוויה של מוזיאון שאי אפשר לקחת אותה במלואה.

<מיה הלוי: בתכניות שאנחנו עושים, גם ב'יתרון הירושלמי', בעיקר ההתנסויות, שני שליש מהתכנית קורית בבית הספר, רק שליש קורה כאן.

אורי מקלב: במסגרת קול קורא, במוסדות שנפגעו בעקבות המצב הביטחוני, שיקבלו תוספת תמיכה, תוספת תקצוב.

אורי מקלב: זה מה שצריך, זו אולי התרומה שלכם בעניין הזה, בסגנון שעשתה שרת התרבות.

אורי מקלב: זה יכול להיות בהחלט - - - אמנם התקציבים שלכם לעומת התקציבים של משרד התרבות, אבל יש אולי משהו בתוך העניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו נפנה כמסגרת לשר המדע.

אורי מקלב: הוא גם אצלנו השבוע, ביום שני הקרוב, הוא נמצא אצלנו, אנחנו נעלה את זה כבר, למכתב לוקח הרבה זמן להגיע.

<ענת לוי: הייתה ישיבה על תקלות בדואר, אז עכשיו אנחנו - - -

אורי מקלב: זה באמת עם מנהלת הוועדה כל הזמן, זה גם יהיה חלק מהדיון על עסקים קטנים ובינוניים, שנפגעו מהמצב הזה.

אורי מקלב: זה מצב שהוא אחר, אבל אנחנו מתמודדים בנושא הזה.

אורי מקלב: את תהיי בישיבה ביום שני?

אורי מקלב: אז אנחנו נעלה את זה ונראה איך אנחנו מקדמים את זה.

אורי מקלב: למשרד התרבות גם יש נציג?

<מיה הלוי: איפה מריאנה?

<מיה הלוי: הלכה?

<מיה הלוי: היא כרגע יצאה.

אורי מקלב: אז אנחנו נעבור למשרד החינוך.

<שושי כהן: שמי שושי כהן, כמו שהצגתי קודם, אני אעשה את זה מסודר.

<שושי כהן: אני אתחיל עם תמיכה בכלל בעיר ירושלים ובתפיסה שלנו את היריד המדעי הארצי.

<שושי כהן: יש לנו למידה בדרך החקר בכיתות ו' ובכיתות ט'.

<שושי כהן: תלמידים לומדים, נכנסים לתהליך חקר מדעי, יש להם עבודות, יש פוסטר מדעי, יש כנס, והיריד הארצי של כל העבודות שעלו מהעירוני למחוזי ומגיעים ליריד ארצי, זה מתרחש פה, באוניברסיטה העברית בירושלים וזאת השנה החמישית שהוא מתקיים.

<שושי כהן: זה משהו שאנחנו מחזקים, שהיריד הארצי יתקיים בעיר ירושלים ובשיתוף עם האוניברסיטה ועם מוזיאון המדע, רשות הפיקוח, כמובן משרד החינוך וחברת דרוטקום, שהיא חברת היי טק שבהסכם שיתוף פעולה עם משרד החינוך, שתומכת בתהליך.

<שושי כהן: זה דבר מרכזי שאנחנו רואים, לחזק בכלל את המדע והטכנולוגיה, את החקר ואת מוסדות החינוך המדעיים ואת האקדמיה בירושלים.

<שושי כהן: התהליך השני שהוא תהליך מרכזי, שמתקיים יחד עם משרד המדע, זה התהליך של התנסויות מרכזיות במוזיאוני המדע.

<שושי כהן: זו השנה השלישית של הפעילות ואנחנו מדברים על תקציב של כ-5 מיליון שקלים שמתוקצב על ידי שני המשרדים, 2.5 משרד המדע, 2.5 - - -

<קריאה: שזה פורץ דרך, שיש שיתוף פעולה.

<שושי כהן: שני המשרדים, כולל הרשויות, כשהרשויות פה תומכות במהלך, ואני צופה שלמרות המצב, מכיוון שחלק מהפעילות מתקיים בבית הספר והפעילות היא מתוקצבת, אני מעריכה שלא יהיה צמצום בתכנית הזאת.

<שושי כהן: מדובר ברמה הארצית בתכנית של כ-1,400 כיתות לימוד, כיתות ה' וכיתות ז', שמגיעות לארבעת מוזיאוני המדע.

<שושי כהן: הנושא של כנס החלל, כבר נתתי את הנתונים.

<שושי כהן: הגיעו תלמידים לירושלים.

<שושי כהן: היו ביטולים, אבל לצד הביטולים היו בתי ספר שהיו בהמתנה והגיעו גם בתי ספר שלא היו ברשימה המוקדמת.

<שושי כהן: בסך הכול הייתה ירידה של 20%, זה לא מעט, מ-1,200 תלמידים שהשתתפו בכנס, שהוא גם היה בהזמנת משרד המדע וסוכנות המדע, סוכנות החלל הישראלית במשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, וזאת הזדמנות להודות.

<שושי כהן: נקודה רביעית זה הנושא של המגזר החרדי שדיבר פה משה טור-פז.

<שושי כהן: יש לנו עכשיו תיקון חדש למדע וטכנולוגיה.

<שושי כהן: זה לא לשמה, אבל אני אומרת כן לשמה, הקמנו תכנית לימודים במדע וטכנולוגיה למגזר החרדי, ספר חדש נולד לכיתה ב', מאושר על ידי החינוך העצמאי, הוא מותאם לחרדים, יש תחושה שיש פתיחות לקבל ושלימודי המדעים ייכנסו לפחות בקרב התלמידות.

<שושי כהן: זו גם פריצת דרך, הספר הראשון, 'מעשה בראשית', יצא לדרך לפני חודש-חודשיים.

<שושי כהן: ממש תינוק נולד, אנחנו מאוד שמחים ויש פתיחות לקראת הדבר.

אורי מקלב: ספר שנכנס לחינוך העצמאי, אני בטוח שהוא נבדק.

<שושי כהן: הוא נבדק בקפדנות יתרה, אין שם צילומים של תלמידים, יש של תלמידים, יש צילומים של תלמידים שעושים תצפית ואני מאוד מקווה שבאמת - - -

אורי מקלב: גם התוכן.

<שושי כהן: גם התוכן מותאם, בוודאי, וגם תכנית הלימודים מותאמת.

<שושי כהן: אני רוצה פה לציין ואולי להזמין את הקולגה, העמיתה חנה כהן, שהיא המפקחת המחוזית שלנו, כמו שאמרנו, אנחנו מעודדים להמשיך בשגרה, שגרת חירום.

<שושי כהן: מדינת ישראל ערוכה כל שנה-שנתיים לחירום, זה הופך להיות משהו בשגרה.

<שושי כהן: כשהתהליך מתחיל אז אנחנו בשגרת חירום.

<שושי כהן: זה שגרה בחירום.

<קריאה: מאז קום המדינה, לא?

<שושי כהן: נכון.

<שושי כהן: ואני חושבת שזה לא היה פשוט אף פעם, אני לא חושבת שזה יותר מורכב.

<שושי כהן: השגר של המשרד זה להמשיך.

<שושי כהן: כמו שאמר משה, בסופו של דבר ההחלטה היא של המנהלים.

<שושי כהן: אני פה מזמינה את חנה, שהיא עמיתה יקרה ושומעת את המצוקה, אז יכול להיות שאנחנו יכולים לעשות נפשות, נפשות בקרב המורים, בקרב מנהלים, יש פה אחריות גם של מנהלי המחוזות, לא רק שלנו, בתחום המקצועי, בתחום מדע וטכנולוגיה, צריך לחשוב איך מוזיאון הטבע ואיך לגופים נוספים שיוצאים נפגעים, איך בכל זאת אנחנו משדרים למורים, לבתי הספר, במידת יכולתנו.

<חנה אמיתי כהן: אני רוצה להוסיף משהו.

<חנה אמיתי כהן: אני חושבת שהעיר ירושלים ומוסדותיו שיוצגו כאן באמת על ידי כל האנשים כאן, מה שחסר כאן ואני אייצג אותם, זה מחוז ירושלים.

<חנה אמיתי כהן: אני חוזרת שוב, זה מחוז ירושלים ובתי הספר הם לקוחות, אני לא יודעת באחוזים, לא באתי עם נתונים כי לא ידעתי, הם מהווים אחוז נכבד מהלקוחות של מעבדות בלמונטה בכיתות ט', הם אחוז נכבד במוזיאון המדע.

<חנה אמיתי כהן: מוזיאון המדע ובלמונטה מגיעים גם אליהם למקומות האלה.

<חנה אמיתי כהן: יש גם את העניין הזה של מה שנאמר על ההורים, אני מדברת על ההורים לא בירושלים, על זה דיברנו, יש גם את העניין שאין הנחיות מיוחדות למחוז ירושלים, כולל האזורים היותר מפורסמים, נקרא לזה, מבחינה ביטחונית.

<חנה אמיתי כהן: אין הנחיות מיוחדות, אבל זה ברור, וגם כותבים וגם אומרים, שכמו שאתה אמרת, להקטין, אם לא חייבים אז להקטין.

<חנה אמיתי כהן: ובאמת מקטינים.

<חנה אמיתי כהן: זה דבר אחד.

<חנה אמיתי כהן: ודבר נוסף, שהוא לא ייחודי רק לשנה הזאת לאור המצב הביטחוני, זה העלות הכול כך גבוהה של ההסעות, גם רגילות ולא רק ממוגנות.

<חנה אמיתי כהן: זה דבר שמי שקובע את התקנות ומי שחושב הלאה, שבאמת אם רוצים להכניס גם את ילדי הפריפריה, נקרא לזה, והתלמידים למשאבים שעיר הבירה נותנת, אני חושבת שצריך לתת את הדעת על העניין הזה של ההסעות, כבר נאמר, במיוחד לאזורים המרוחקים.

<חנה אמיתי כהן: אני רוצה לתת דוגמה, בשבוע שעבר פגשנו במסגרת מרתון של פגישות את הצוות של אולפנת נריה, שחוו לא מזמן, אני חושבת, את הפתיחה של כל שרשרת הפיגועים שהיו, את הזוג שנרצח בערב שבת, ואנחנו ראינו שם צוות מדהים למדעים, עם הישגים מרשימים בביולוגיה, בכימיה, בפיזיקה, עם רצון לפתוח מגמות ובאמת הם הציגו נתונים מרשימים.

<חנה אמיתי כהן: הם נמצאים עכשיו במצוקה גדולה, שפשוט אין להם מורים שמוכנים לנסוע לשם.

<חנה אמיתי כהן: גם החינוך המדעי הוא דרך המורים ושם יש לנו מצוקה מאוד גדולה, לא רק בנריה, נריה זו דוגמה.

<חנה אמיתי כהן: אז יש לנו את הבעיה הביטחונית שבאה לידי ביטוי לא רק במוסדות, לקוחות, מורים שלא מגיעים וצריך לחשוב על זה.

<איילת אברמוביץ: אני רוצה להוסיף עוד משהו.

<איילת אברמוביץ: פרט להסעות ויציאה אל השטח, שאנחנו עושים מבית חנינא, מעבר של מחסומים של מדריכים, חלקם גם מהמגזר, הם לא ששים לצאת אל בתי הספר במזרח ירושלים.

<איילת אברמוביץ: נקודה נוספת שהייתי רוצה להעלות, והעליתי אותה, אמנם קינלי עזב, אבל העליתי אותה מול לארה, שאחראית על המגזר הערבי בעירייה, זה הנושא של חיבור המנהלים לתוך הסוגיה הזאת שהיא סוגיה שהיא מורכבת גם עבורם.

<איילת אברמוביץ: אני מדברת שוב, מפני שהפעילות שלנו במגזר הערבי אז אני מתמקדת שם.

<איילת אברמוביץ: ביקשתי מלארה לדבר על משמעותה של שגרה וההתייחסות להעשרה ולהפגה, כדי שכשאנחנו מגיעים לתוך בתי הספר בשעות קצה, כלומר בסיום יום הלימודים, אחרי שעות הלימוד הרגילות, שהתלמידים ייענו וירצו להישאר, ביקשתי ממנה שתוציא איזה שהיא פנייה למנהלים שיעודדו את העניין הזה.

<איילת אברמוביץ: בסופו של דבר מה שקורה, אם המנהלים מחוברים ומעוניינים ומעבירים מסר כזה, אז אנחנו נוכל למצוא יותר ויותר תלמידים שלוקחים חלק.

<איילת אברמוביץ: כרגע, אמרתי, אנחנו במחצית מבחינת הקפסיטי שלנו, ממש מחצית, מספר התלמידים שמגיעים - - -

<מיה הלוי: אנחנו דחינו, נגיד, את הפעילות - - -

<איילת אברמוביץ: את הפעילות איתנו - - -

<מיה הלוי: את הפעילות איתם.

<מיה הלוי: בהחלטה משותפת הוחלט - - -

אורי מקלב: ההפתעה היא שגם אצלם זה גורם, אין בזה הפתעה וזה גם גורם לזה שאולי יש תקווה שהדברים האלה יסתדרו.

אורי מקלב: אנחנו כבר מגיעים לסיום.

אורי מקלב: יש מישהו שמבקש להוסיף משהו?

<מיה הלוי: אני רוצה להראות לך את בית המלאכה, איפה שבונים מוצגים, אז נרד דרך שם.

<מיה הלוי: זה יהיה אקסטרה.

אורי מקלב: אז אנחנו הגענו לשעת סיום.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לפתוח בכבודה של אכסניה, אתם מארחים אותנו.

אורי מקלב: קודם כל תודה רבה על האירוח, מכל הלב, אבל גם התרשמנו מאוד מאוד מהמקום, מכל הבחינות, מהמקצועיות, מהאטרקטיביות של המקום, מהניהול, גם אפשר להתרשם.

אורי מקלב: רואים שאנשים מקצועיים וחזקים ומוכשרים עומדים, עם כל הצוות שלך, על הגישה ובעיקר אני חושב שהתכנים הלימודיים והחינוכיים שיש פה, הדגש, המיטב ממש, עם הרבה מחשבה ותיאוריות.

אורי מקלב: זה גם המשוב שמקבלים, הוא משוב טוב.

אורי מקלב: אני גם מציין את המוסדות האחרים ויש עוד מוסדות, אנחנו בסך הכול עשינו ישיבה לכולם.

אורי מקלב: אז ראשית, קודם כל לפני מצב השגרה הביטחונית הלא טובה, המוסדות האלה, גם אם הכול בסדר, הם עדיין צריכים חיזוקים וצריך להרחיב.

אורי מקלב: בהזדמנות הזאת, גם אם הכול חוזר לאותו מצב, המחסור במשאבים ועוד בשיתוף פעולה ותמיכה בתקצוב, זה דבר הכרחי כדי לקיים כל הזמן בהתמודדויות ולהרחיב יותר, לבסס את המוסדות, ואנחנו בעניין הזה גם רואים את זה גם כדבר חשוב מאוד.

אורי מקלב: עכשיו, אמרנו, כשיש מצב ביטחוני מורכב, אנחנו רואים שכל שינוי קל, כמה שהוא מיד מזעזע.

אורי מקלב: כמה שעובדים כל הזמן, עובדים בצורה מדודה מאוד, שכל שינוי מיד משפיע, משפיע על מוסדות גדולים, קל וחומר שמשפיע על יותר קטנים.

אורי מקלב: אנחנו באמת רוצים לציין את שיתוף הפעולה בין כל המוסדות.

אורי מקלב: אני חושב שזו דוגמה.

אורי מקלב: אנחנו יושבים בעוד ישיבות, זה לא בכל מקום דבר שמובן מאליו, שיתוף הפעולה בין המשרדים השונים, בין אם זה משרד החינוך, משרד המדע, העירייה, האוניברסיטה וכל מי שעוד שותף ולא הזכרתי, זה דבר מבורך.

אורי מקלב: זה גם נותן את המוטיבציה, שיודעים שכסף שניתן, פרויקט שהולכים עליו, אז כולם נרתמים אליו, אז זה נטו לפעילות ולא נעצר בגלל דברים כאלה ואחרים.

אורי מקלב: אנחנו בעניין גם נפנה כוועדת המדע לשר המדע, בעקבות כך כמובן גם לממשלה, בצורך לחזק את המוסדות עכשיו ולתמוך, כל מה שדיברנו, אנחנו ננסח את זה בצורה המיטבית.

אורי מקלב: אני גם אפנה באופן אישי לוועדת הכספים, יושב ראש ועדת הכספים, עכשיו זה דיוני התקציב, זה הזמן.

<מיה הלוי: זה הזמן.

<מיה הלוי: וגם השאריות, גם הרזרזבות שנשארות מסוף שנה הם הזדמנות.

<מיה הלוי: כי אנחנו יודעים שבסוף שנת תקציב נשארות רזרבות, לפחות במשרדים הגדולים, ומשרד החינוך ללא ספק.

אורי מקלב: אז יש לכם את כל הסיבות לקבל את זה.

אורי מקלב: - - - את כל הפרמטרים, את כל הרזרבות לתת לכם את זה.

אורי מקלב: לענת יש קשר טוב עם יושב ראש ועדת הכספים.

אורי מקלב: אני הגעתי לוועדת המדע בגלל שהיושב ראש הקודם המליץ ואמר שזו ועדה חשובה מאוד, יש הרבה מה לעשות שם, אבל יש גם מנהלת מיוחדת.

<מיה הלוי: אנחנו מעידים.

אורי מקלב: היא בעצם דחפה - - -

<מיה הלוי: שיתוף הפעולה שלנו עם הוועדה הוא כבר הרבה שנים.

אורי מקלב: בערוץ 1 אמרתי, 'קרוב לעין, קרוב ללב'.

אורי מקלב: אתם הכי קרובים, אתם המוסד הכי קרוב, מתחת לחלונות שלנו.

אורי מקלב: היום כבר יש מרפסת שאפשר לצאת.

אורי מקלב: עד עכשיו המרפסת הייתה סגורה, השקיעו הרבה כסף במיגון המרפסת, היום אפשר להסתובב שם ורואים אתכם.

אורי מקלב: זה מבנה שהיה סגור, עכשיו בהשקעה גדולה מאוד, שהשקיעו, עם אמצעי טכנולוגיה.

אורי מקלב: זו המרפסת של שאגאל, המרפסת המערבית.

<ענת לוי: בעבר היה סגור בגלל המצב הביטחוני.

אורי מקלב: זה גם בטיחותי.

אורי מקלב: מתברר שהמרפסת לא הייתה בטיחותית מבחינה הנדסאית.

אורי מקלב: שיפרו, השקיעו הרבה כסף ופתחו אותה.

אורי מקלב: החלק המערבי של הכנסת שמשקיף אליכם התפתח מאוד.

אורי מקלב: באווירה אופטימית זו אני מודה לכולם.

אורי מקלב: זה היה מרשים מאוד מאוד, נהנינו ואנחנו רוצים שתהיה הרבה תועלת מהמפגש הזה.