ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 183, 2016-02-29 13:30

איתן כבל: שלום לכולם, גברתי מנהלת הוועדה, חברותי וחברי חברי הכנסת, רשמת, דובר, אורחים נכבדים - - -

איתן ברושי: מנכ"ל החקלאות בחוץ.

איתן כבל: קבעתי ב-01:30.

איתן כבל: גם השר לא פה.

איתן כבל: אני רוצה להסב את תשומת הלב לכך שהנושא שאנחנו מעלים היום הוא נושא מאוד טעון.

איתן כבל: אני מתרה, ויותר ממתרה, אני מזהיר, הדיון הזה צריך להתקיים בצורה הכי מכובדת, כל אחת ואחד יוכל להשמיע את דברו או את דבריו.

איתן כבל: אני לא אחסום שור בדישו.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, גם אני, אם היית מעביר חוקים כאלה, לא הייתי נותן לך להיכנס.

איתן כבל: ברשותכם, אני מבקש שהדיון יתקיים בצורה מאוד-מאוד מכובדת.

איתן כבל: אינני רוצה בפתיחת דברי להתייחס לגופו של עניין, אבל האמת היא, אני מודה, גם בתוקף תפקידי כיושב-ראש ועדת הכלכלה, קצת הפתיעו אותי ההכרזות וההודעות.

איתן כבל: לפחות לפי מה שנאמר גם את שר החקלאות ומנכ"לו זה הפתיע, או אולי לא.

איתן כבל: לפחות מה שמוצג.

איתן כבל: אני זוכר שהיתה הסכמה בדיונים שהתקיימו על חוק התקציב, אדוני המנכ"ל – אני רוצה להזכיר – שיוקם צוות שיעסוק בכל התהליכים הנוגעים לחקלאות, כאלה ואחרים, ואני יודע שהוקם צוות כזה, ואני יודע שבימים אלה נדונים דברים, שחלקם או רובם גם אמורים להגיע לוועדת הכלכלה.

איתן כבל: אני אחזור צעד אחד לפני.

איתן כבל: בדיונים שקיימנו כאן, גם אתך, גם עם גורמים נוספים מהמערכת החקלאית, התרענו והזהרנו בכל הנוגע להתארגנות לחג הפסח, על כל המשתמע מכך.

איתן כבל: כל תקופה הוצאתי אזכור.

איתן כבל: יתרה מכך, לאחרונה הוצאתי אזכור, לא רק אליכם, אלא גם לנציגי החקלאים, התרעתי והזהרתי מבעוד מועד בכל הנוגע למחיר הפטם ומחסור, אם יהיה, כדי שלא ייווצר מצב ששוב החגים פרצו להם בלי שאף אחד שם לב.

איתן כבל: בתוך התהליך הזה בא השר והודיע שהוא רוצה לחתום על צווים, כשהוא לא נדרש לעבור את ועדת הכלכלה של הכנסת.

איתן כבל: ככותרת אני אומר: הצרכנים בסופו של עניין הם האלוהים של כולנו.

איתן כבל: אני אומר זאת לא בציניות.

איתן כבל: שיהיה ברור, רוב עבודתה, אם לא כל עבודתה של ועדת הכלכלה, היא בראש ובראשונה ששולחנו, הציבור, במקרה הזה ללא הבדל – אנחנו נעשה את המיטב כדי לשרת אותו.

איתן כבל: ואלה מבחינתי אינן מילים גדולות, אני מתכוון לכך במלוא לבי.

איתן כבל: אבל, וזה לא אבל גדול, שלא נמצא את עצמנו, אדוני המנכ"ל, אדוני הנשיא, דורסים בדרך מערכות שלמות שגם הן חלק.

איתן כבל: יש את המפעל בחצור, ונמצא כאן ידידי, מרדכי חזיזה, ולשמחתי כבר הרבה זמן לא ראינו אותו פה; שלא נמצא את עצמנו בדרך דורסים אנשים, שחלקם הלוא קטן הם אנשים קשיי יום; גם לפתיחת השוק ללא כללים יש איזה קו, שלא נמצא את עצמנו דורסים בדרך משפחות שלמות.

איתן כבל: זה לא בדיוק ענף ההייטק או ענפים עתירי רווח.

איתן כבל: וזה חוצה את כל המגזרים.

איתן כבל: זה לא רק המגזר היהודי, זה ערבי, זה דרוזי, זה בדואי, זה כל אותם מגזרים שעוסקים בתחום הזה.

איתן כבל: ברשותכם, אני מתכוון שכל אחד שתינתן לו זכות דיבור ידבר קצר ולעניין.

איתן כבל: הדיון הוא לא 30,000 ק"מ מחוץ לאטמוספירה, הדיון צריך להיות ממוקד.

איתן כבל: אני יודע שיש דין ודברים גם עם שר האוצר.

איתן כבל: היתה אמורה להתקיים פגישה אתמול או היום כמדומני - - -

<קריאה: - - -

איתן כבל: היא אמורה להתקיים מחר.

איתן כבל: אני מציע לכל הדוברים לדבר גם ברוח המפגש מחר, שלא נמצא את עצמנו בלי משים, בהתלהבות כזאת או אחרת שלעתים עלולה או עשויה להיות, שוברים את הכלים.

איתן כבל: לכן אני מדבר גם על השיח הזה.

איתן כבל: בסופו של עניין אני גם אסכם את הדברים.

איתן כבל: ברשותכם, קודם כול, אדוני המנכ"ל, כל מה שאתה יודע, אבל בקצרה.

<שלמה בן אליהו: צהרים טובים, אפתח ואומר שזה מספר חודשים אנחנו מנהלים משא-ומתן ושיחות, יותר נכון סיעור מוחות, לא משא-ומתן, בין משרד האוצר למשרד החקלאות, לגבי מה שנקרא "תמיכה ישירה".

<שלמה בן אליהו: נושא זה הצגתי בחטף מספר פעמים כשישבתי כאן בוועדה הזאת, לא הרחבנו מילים על מה זה תמיכה ישירה, ואמרנו שצריך לדבר על זה גם בוועדה הזאת, אבל בגדול המשמעות של תמיכה ישירה היא שיבוטלו המכסים, יבוטלו המכסות, כל מה שקשור למועצות הייצור ודברים שקשורים למכסות יבוטלו, ויהיה שוק חופשי במובן הזה שכל דבר ניתן לייבא, כל אחד רשאי לגדל ולשווק לפי שיקול דעתו, כאשר יהיו פריטים מסוימים שההליך של המכס או ההליך של הפחתת המס יהיה בצורה מדורגת.

<שלמה בן אליהו: בגדול, המטרה בסופו של דבר להגיע למצב שלא יהיו מכסים, לא יהיו מכסות, והשוק יהיה שוק חופשי.

<שלמה בן אליהו: אבל – שימו לב למילה אבל – ההליך הזה לא יבוצע ללא הסכמת החקלאים.

<שלמה בן אליהו: זאת אומרת, הנושא הזה ייסגר בהסכם, לא בחקיקה.

<שלמה בן אליהו: תהיה חקיקה משלימה, אבל בעיקרו הוא ייסגר בהסכם, וההסכם הזה יהיה הסכם עם החקלאים.

<שלמה בן אליהו: זה לא יהיה הסכם בין משרד החקלאות למשרד האוצר, זה לא יהיה על הראש של החקלאים, זה יהיה בהסכמה עם החקלאים.

<שלמה בן אליהו: נקודה אחת.

<שלמה בן אליהו: נקודה שנייה, שר האוצר אומר אצלנו בישיבות המקצועיות, ואמר את זה גם בתקשורת, שחקלאי שתפחת פרנסתו כתוצאה מהתהליך הזה, הממשלה תמצא את הדרך, באמצעות תמיכה ישירה, שלא יינזק מהמהלך הזה.

<שלמה בן אליהו: מה זה תמיכה ישירה?

<שלמה בן אליהו: אני אביא מספר דוגמאות כדי שתבינו מה פירוש שלא יהיה נזק מהמהלך הזה.

<שלמה בן אליהו: תמיכה ישירה יכולה לבוא ולהגיד שאני בודק וכל ענף יקבל תמיכה אחרת, לא כל הענפים יקבלו אותן תמיכות.

<שלמה בן אליהו: בענף מסוים נראה כמה היה מחזור ההכנסות של אותו חקלאי או הרווח שלו בשלוש השנים האחרונות, בחמש השנים האחרונות.

<שלמה בן אליהו: אם הוא ייצר אותו מוצר בשנת 2018 והכנסתו תפחת עקב המהלכים האלה, או הרווח שלו יפחת עקב המהלכים האלה ביחס למה שהיה הממוצע בחמש השנים האחרונות, הוא יקבל, נקרא לזה "השלמת הכנסה".

<שלמה בן אליהו: רבותי, זה נקרא מבחינתנו "ביטוח הכנסה".

<שלמה בן אליהו: יש מקרים שבהם ניתן, ממש כמו בחוק הגליל, סכום חודשי, בתחום מסוים שדיברנו עליו.

<שלמה בן אליהו: יהיה תחום מסוים שיוצג, שהמגדלים בו יקבלו הכנסה חודשית.

<קריאות: - - -

<שלמה בן אליהו: נקרא לזה במונחים שלנו "הבטחת הכנסה".

<שלמה בן אליהו: יהיו סוגים שונים של תמיכות, בהתאם לסוגי הענפים של החקלאות.

<שלמה בן אליהו: בסיכום, אם אני מנסה לשקלל את כל התהליך הזה, התהליך הזה אמור להתקבץ ולהתכנס עד ה-1 ביולי, כאשר התהליך הזה יהיה במשא-ומתן, שולחנות עגולים, פתיחה לציבור להביע דעתו - - -

איציק שמולי: איפה זה והמהלך של כחלון?

איציק שמולי: אני לא מבין.

<שלמה בן אליהו: אני כבר מסביר.

<שלמה בן אליהו: יש לו שני מהלכים.

<שלמה בן אליהו: יש מהלך של הפסח - - -

איציק שמולי: בינתיים נעשים צעדים חד-צדדיים.

איתן ברושי: האחד זה התקפה מתוכננת, האחד זה התקפה - - -

איתן כבל: סליחה, חברים.

חיים ילין: בשנה מעוברת פסח זז קדימה - - -

איתן כבל: חברים, אחד התחיל וכל אחד מתחרה בו?

איתן כבל: זה רק אתר הכנסת.

חיים ילין: נציג של כל מפלגה מתחרה בו.

איתן כבל: בבקשה.

<שלמה בן אליהו: רבותי, המשמעות של הדבר, כשאנחנו בוחנים את שוק החקלאות ובאים לראות מה אנחנו יכולים לשפר בו, שיש לנו קרוב ל-40-50 נושאים שצריך לשפר.

<שלמה בן אליהו: השורה התחתונה בסופו של דבר שיש לחקלאי חוסר ודאות בהכנסות שלו.

<שלמה בן אליהו: כאשר אדם נכנס לעסקה, כאשר הוא משקיע במשהו והוא לא יודע מה קורה עם מזג האוויר והוא לא יודע מה קורה עם שער הרובל והוא לא יודע הרבה דברים, הוא נכנס לחוסר ודאות.

<שלמה בן אליהו: אנחנו רוצים לצמצם את חוסר הוודאות.

<שלמה בן אליהו: אנחנו רוצים שבן ממשיך בעסק – יהיה לו הרבה יותר ביטחון כלכלי וידע למה הוא נכנס.

<שלמה בן אליהו: והמשמעות של התמיכה הישירה היא שהמגדלים בכל הענפים ידעו מה יהיו ההכנסות שלהם, מה יהיו הרווחים שלהם, כמובן זה יהיה נתון לשינויים מסוימים, זה לא ביטחון מושלם, אבל צמצום אי-הוודאות.

<דובי אמיתי: מה הקשר בין תמיכה ישירה להורדת המכסים?

איתן כבל: אתה רשום.

<שלמה בן אליהו: לפי הניתוחים שלנו, המשמעות - - -

אבשלום וילן: המנכ"ל אמר שאין מכסות.

איתן כבל: חברים.

איתן כבל: אין יותר מדי זמן, אם כולכם רוצים לדבר.

איתן כבל: ב-15:00 אני סוגר.

איתן כבל: בבקשה.

<שלמה בן אליהו: לפי הניתוחים שלנו וניתוחים אחרים, המשמעות למשק זה חיסכון לאזרחים של 2.5 מיליארד שקל.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, סליחה שאני עוצר אותך.

איתן כבל: ברשותך, כדי שנהיה ממוקדים - - -

<שלמה בן אליהו: בבקשה.

איתן כבל: לא באנו לשמוע על הרפורמה עכשיו.

איתן כבל: אני אומר את זה בחברות, ואדוני גם יודע שאנחנו ישרים יותר מכביש הסרגל.

איתן כבל: אני מכבד, אני בעד, אני שותף, סליחה שאני אומר את זה, לכל המהלכים של עשיית השינוי עוד כשהייתי בשנות ה-20 לחיי, והנה מועצות הייצור ופער התיווך, כל אחד שרק מגיע, המנגינה חוזרת בוורסיה כזאת או אחרת.

איתן כבל: אני רוצה להבין – אם אדוני יודע – כי לפי השר שלך לא הייתם בלופ, נראה לי שזה רק אתה - - -

<משה אפרים: הוא יודע.

<משה אפרים: הוא יודע.

איתן כבל: חברים, ביקשתי עזרה?

איתן כבל: תאמין לי שאני יודע.

איתן כבל: אני רוצה לדעת, אם אדוני יודע – יש כאן נציגה מהאוצר.

איתן כבל: אני מקווה שהיא יודעת לתת את התשובות – למה זה נעשה מרגע לרגע, שאנשים מתעוררים ושומעים את הסיפור.

איתן כבל: רובנו שמענו דרך כלי התקשורת.

איתן כבל: אני אומר זאת עדיין מבלי להתייחס לגופו של עניין – האם זה נדרש, האם זה לא נדרש.

איתן כבל: ודאי שיש עניינים שצריך לטפל בהם, אף אחד לא מתחמק מזה.

איתן כבל: האמן לי, בוודאי לא אני.

איתן כבל: מה שאני מנסה להבין, אם אדוני יודע לתת את התשובה מה גרם לדחיפות הזאת שחייבה צווים.

איתן כבל: כל השיחה הזאת עדיין מתקיימת, כיוון שהיועצים המשפטיים אמרו שצריך שימוע.

איתן כבל: אילולא היה נדרש שימוע, כל הסיפור הזה היה בכלל מאחורינו.

רועי פולקמן: לוח השנה העברי קבע את השימוע - - -

יצחק וקנין: שום דבר, רק הסקרים.

יצחק וקנין: זה הולך לפי הסקרים.

יצחק וקנין: אתם זורקים לפי סקרים.

רועי פולקמן: פסח זה פסח.

יצחק וקנין: עזוב אותך, הכול זה סקרים.

יצחק וקנין: לא פסח ולא כלום, אל תבלבל את המוח.

רועי פולקמן: התהליך מתגלגל כבר חודשים.

רחל עזריה: חבר הכנסת וקנין, אף פעם לא שמעתי אותך מדבר כך.

רחל עזריה: באמת, תעשה לי טובה.

יצחק וקנין: הכול זה סקרים.

רחל עזריה: תעשה לי טובה, הדיון תמיד הוא הרבה יותר ענייני.

יצחק וקנין: אני אומר לך, הכול זה הסקרים.

יצחק וקנין: אם לא היו סקרים, כל הדיון הזה לא היה.

רחל עזריה: אם לא היתה עליית מחירים בראש השנה לא היה דיון לפני פסח.

יצחק הרצוג: בגלל זה צריך להרוס ענפים שלמים?

איתן כבל: תן לנו ליהנות.

יצחק וקנין: אנחנו חיים לפי הסקרים פה, זה עולה וזה יורד.

איתן כבל: שירה היא לא שר האוצר, היא הטלר, זה שבאים ולא צועקים עליו.

איתן כבל: היא מציגה עכשיו את עמדת האוצר.

איתן כבל: אני מאוד-מאוד מבקש.

איתן כבל: הראשון שיקפוץ ויתקוף אותה, אני אוציא אותו החוצה.

איתן כבל: בבקשה, שירה.

<שירה ברגמן: וואו, איזה הגנה, מעולם לא קיבלתי.

<שירה ברגמן: ואפשר גם לצעוק, אין שום בעיה.

איתן כבל: בבקשה.

<שירה ברגמן: ברשותך, אני אקח צעד אחד קצר אחורה, ואז אגיע ישר לנושא שביקשת שאני אדבר עליו.

עיסאווי פריג': יש לנו ישיבת סיעה ב-14:15, אני רוצה לפני כן.

חיים ילין: זו השיטה שלי, לא שלו...

<שירה ברגמן: המהלך ששר האוצר מוביל להפחתת מכסים לקראת חג הפסח נולד מתוך הסיטואציה שכולנו מכירים, שמחירי המזון בישראל, בטח בענפים כמו החי, הבשר, הביצים, העוף, הדגה והשמנים גבוהים באחוזים ניכרים יותר מאשר הממוצע ב-OECD.

<שירה ברגמן: ממש לאחרונה פורסם הדוח על-ידי המזכ"ל שביקר כאן בארץ לפני כמה שבועות, וראינו פערים מדאיגים ביותר.

<שירה ברגמן: המהלך הזה נועד להוריד מכסים, זה נכון, באופן ממוקד ונקודתי לקראת חג הפסח, כדי להוביל לירידת מחירים.

<שירה ברגמן: אני מתחברת בהחלט למה שאמר מנכ"ל משרד החקלאות, אנחנו נמצאים בתוך תהליך ארוך שמטרתו להגיע לרפורמה משמעותית בענף החקלאות ולעבור מתמיכה עקיפה לישירה, בצורה כזאת שגם תוביל באופן קבוע לירידת מחירים לצרכנים בישראל וגם תאפשר שמירה על החקלאות.

<שירה ברגמן: בשנה האחרונה הממשלה עשתה צעדים חסרי תקדים בשמירה על החקלאות, בין אם זה מתווה הפלפלים, שלא היה דבר כדוגמתו לפני כן, ובין אם זה הורדת מס מעסיקים.

<שירה ברגמן: אנחנו בהחלט רואים בחקלאות ערך גדול.

<שירה ברגמן: אין כאן שום כוונה להרוס שווקים.

<שירה ברגמן: אבל כן, כשאנחנו נמצאים חודש וחצי לפני חג הפסח, האינטרס של 8 מיליון התושבים במדינת ישראל באופן נקודתי ומוגבל, לא במהלך רחב, אלא באופן נקודתי, אני שבה ואומרת, גובר במקרה הזה.

<שירה ברגמן: אני רואה כאן מסביב לחדר הרבה מאוד דמויות בכירות בעולם החקלאות, המהלך הזה לאו דווקא נועד כדי לייצר הורדת מחירים של מוצרים חקלאיים גרידא, אלא כמו שאתם מכירים, המהלך נוגע גם בירקות קפואים, בשמן זית ובטוגנים, כאשר זה שווקים, בפרט הטוגנים והירקות הקפואים, מונופוליסטים בצורה יוצאת דופן, ולכן חשיפה ליבוא באמצעות הורדת מכס, יש בה כדי לשפר את הצורה שהתחרות מתנהלת בענף הזה.

איתן כבל: אני אעיר הערות.

איתן כבל: לא תוכלי להשיב עליהן.

איתן כבל: הרי מתקיים כאן דיון, אין חולק על זה שהיה משבר בראש השנה ובכל חגי ראש השנה, אנחנו פה בוועדה עסקנו בזה, ולכן חודש בחודשו מאז אנחנו מעלים את העניין כאן בוועדה, גם בהתכתבויות.

איתן כבל: קמה ועדה מיוחדת, הקים אותה מנכ"ל משרד החקלאות, על מנת שלא נגיע למצב הזה.

איתן כבל: אני רוצה לחדד סביב עניין אחד – אינני רוצה אפילו לחלוק על דבריך – כל אשר אני אומר שיש דרך.

איתן כבל: אין לי ספק שאילו היו נקראים ראשי המערכות החקלאיות, והיו מדברים אתם על אירוע נקודתי שחובה להיערך אליו, כל הדיון הזה היה מתייתר, הוא היה מקבל כיוון אחר לגמרי.

איתן כבל: כל התחושה היתה שיש כאן פעולה שהיא הרבה מעבר לסך חלקיה, כי יש משא-ומתן.

איתן כבל: לכן אני לא מצפה שגברתי תיתן תשובה.

איתן כבל: אנחנו כנראה נידרש לקבל את התשובות האלה גם מהשר כחלק מהמשא-ומתן.

איתן כבל: אבל אין ספק שזה מעורר תמיהה גדולה.

איתן כבל: אני יכול לומר בצורה ברורה לך, למנכ"ל, לכל מי שיושב כאן ולמעטים שצופים בנו.

איתן כבל: אני חוזר ואומר: הצרכנים הם האלוהים הגדולים שלנו בעניין הזה, וחובתנו כולנו לעשות כל אשר נדרש, קל וחומר בתקופת החגים, כדי לתת להם את השירות והתוצרת הטובה ובמחירים יפים לכל נפש, אבל הדרך כפי שזה נעשה עד לרגע זה, לא מקובלת, לא נכונה.

איתן כבל: אנחנו תומכים במהלכים, אבל לא בדרך שזה נעשה.

איתן כבל: בבקשה, אדוני המנכ"ל, תשלים ונפתח את הדיון.

אבשלום וילן: אדוני היושב-ראש, הצווים עד סוף השנה, לא עד פסח.

אבשלום וילן: כל צווי הפתיחה - - -

איתן כבל: תיכף, אדוני – תינתן לך ההזדמנות.

<שלמה בן אליהו: אני רוצה להשלים שבדיונים המקצועיים גם לגבי הנושא של פסח, שר האוצר הנחה שהחקלאים לא ייפגעו.

<שלמה בן אליהו: הוא הנחה שהחקלאים לא ייפגעו.

<קריאה: אמרתי את זה למנהל הבנק...

<שלמה בן אליהו: ולכן צריך להבין שהמהלך הזה, גם אם הוא נעשה, כרגע החקלאים לא ייפגעו, יקבלו את הפיצוי, אם בהורדת המכסים בלי שהם ייפגעו - - -

איתן ברושי: מי קבע את הכמויות?

איתן כבל: איתן, אני לא אתן לך לדבר.

<קריאה: - - -

<שלמה בן אליהו: הדיבורים האלה עם שר האוצר, ושר האוצר אמר: תתחילו במגעים עם החקלאים, תשבו אתם ביחד ותשתדלו להגיע להסכמות.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה, אדוני המנכ"ל.

איתן כבל: ברשותכם, אני אאפשר קודם כול ליושב-ראש האופוזיציה לומר את דבריו בקצרה, לפתוח את הדיון, לחברי כנסת ונשמע את העמדות של ראשי המערכות החקלאיות וגם נוציא סיכום מתחת ידינו.

איתן כבל: בבקשה.

יצחק הרצוג: תודה רבה.

יצחק הרצוג: תודה רבה לחברי וחברותי חברי הכנסת ולציבור הנוכח כאן שהגיע לכאן מדאגה עמוקה לעתיד החקלאות בישראל.

יצחק הרצוג: חקלאות זה לא ביזנס, חקלאות זה קודם כול ערך, ואנחנו נתקלים בתופעה של שחיקה מתמדת בחקלאות בישראל כערך כבר כמה שנים, והמהלך שהגיע עכשיו לפרקו, יש בו סכנות עצומות לעתיד החקלאות.

יצחק הרצוג: יש דברים שדיברת עליהם, אדוני המנכ"ל, אפשר לדבר עליהם בהמשך, בוודאי, אבל המהלך החד-צדדי שננקט לפני פסח – אני יכול להראות לך, קח דוגמה לענף, וגם אמרתי לך פה בלחישה, קח את ענף הזית, ענף שפחות על הרדאר – היבוא של שמן מחוץ-לארץ מחסל את ענף הזית.

יצחק הרצוג: איך שאתה לא מסתכל על זה, תתמודדו עם זה, תסתכלו על זה.

יצחק הרצוג: אתם מורידים את המחיר לליטר כך שבסופו של דבר מי שייהנה מכל היבוא הזה זה רק היבואנים, בכלל לא הצרכן, אבל אותו החקלאי שמגדל את זה בדי עמל בכל מיני פינות ברחבי הארץ, לא יהיה מסוגל בחיים להתחרות עם היבואן הזה.

איתן כבל: ורובן קבוצות שגם כך בקושי - - -

יצחק הרצוג: קבוצות די עניות.

יצחק הרצוג: אני לא מדבר על כל יתר הענפים, שלכולם יש פה ייצוג מאוד-מאוד נכבד.

יצחק הרצוג: אנחנו באים בדאגה עמוקה.

יצחק הרצוג: זה מהלך בוטה, בריוני, חד-צדדי, שלא מתיישב בשום צורה ואופן עם ההכרזות שלך שרוצים לשמור על החקלאות ולראות אותה בריאה ושלמה, כך שאנחנו מצפים להתייחסויות רציניות - - -

<שלמה בן אליהו: זה לא הכרזות, זה התחייבות של שר האוצר.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: תלמדו – כולם ידברו כך, קצר ולעניין.

איתן כבל: ברשותכם, קודם כול, אני אאפשר לשרגא ברוש, האורח שלנו, איתן ברושי יפתח כמי שפנה וביקש לקיים את הדיון יחד עם חבר הכנסת חיים ילין, שגם פנה אלי וביקש לקיים את הדיון.

איתן כבל: בבקשה, אדוני הנשיא.

<שרגא ברוש: תודה רבה.

<שרגא ברוש: אני רוצה להתחיל לא במה גרם להביא את הנושא הזה עכשיו, אלא להחמיא לוועדה ההוגנת שישבה אתמול בשימוע.

<שרגא ברוש: למה להחמיא להם?

<שרגא ברוש: כי הם אנשים הגונים.

<שרגא ברוש: הם נשאלו האם יש יעד להפחתת מחירים, והם אמרו "לא".

<שרגא ברוש: הם נשאלו האם נבדקה השפעת הפחתת המכסים בשלוש השנים האחרונות – כשאנחנו יודעים שכבר מפחיתים מכסים – על הפחתת המחירים בשוק, והם אמרו "לא".

<שרגא ברוש: אז שאלו אותם האם נעשה אומדן הפסד להכנסות המדינה כתוצאה מהפחתת המסים, והם גם אמרו "לא".

<שרגא ברוש: ואז שאלו אותם, האם נבחנה האלטרנטיבה של הפחתת מחירים מידית באמצעות מע"מ דיפרנציאלי, כמו למשל ברוב מדינות ה-OECD, אז הם אמרו "זה לא באג'נדה".

<שרגא ברוש: אז על מה מתבסס המהלך?

<שרגא ברוש: שאלנו אותם.

<שרגא ברוש: אם זה לא בדקתם, זה אתם לא יודעים וזה אתם לא יודעים, וזה אג'נדה, אז על מה מתבסס המהלך?

<שרגא ברוש: על האמונה שהפחתת מכסים מביאה להפחתת מחירים.

<שרגא ברוש: אז זהו, זה לא כך.

<שרגא ברוש: ואנחנו כן בדקנו.

<שרגא ברוש: למשל הפחיתו את המכסים על הטונה, אז המכסים ירדו ב-3.5 שקלים.

<שרגא ברוש: בנוסף לזה שהמכסים ירדו ב-3.5 שקלים גם חומר הגלם ירד.

<שרגא ברוש: ואתם יודעים בכמה ירד מחיר הטונה?

<שרגא ברוש: בכלום.

<שרגא ברוש: ואז נעבור לסרדינים.

<שרגא ברוש: אתם יודעים שבסרדינים הורידו את המכסים, אז דבר אחד הם גרמו, כי זה באג'נדה, שהפסיקו לייצר בארץ סרדינים, ואותו יצרן הוא היבואן של הסרדינים.

<שרגא ברוש: אגב, באותה צורה של קופסה, אין שום בעיה.

<שרגא ברוש: והוא כל-כך שמח על המהלך שהוא עשה, שגם בטונה, שעדיין הוא קצת מייצר, הוא גם מתכוון להפסיק לייצר ולהביא את הכול.

<שרגא ברוש: אז המכס על הטונה ירד היום ל-12%, אבל יש מדינות לא כל-כך נורמליות בעולם כמו ארצות-הברית - - -

עיסאווי פריג': מה קרה עם הסרדינים?

<שרגא ברוש: מייבאים סרדינים.

<שרגא ברוש: הכול בסדר – המחיר לא השתנה, לכולנו מייבאים סרדינים, המפעל נסגר, זה בסדר.

<שרגא ברוש: ..

<שרגא ברוש: המכס בישראל על טונה ירד ל-12%.

<שרגא ברוש: נשווה את זה למדינות לא כל-כך מפותחות כמו ישראל, אבל בכל אופן קיימות: ארצות הברית – 36% מכס על הטונה, מדינות אירופה – 24% מכס על הטונה.

<שרגא ברוש: אין דבר, אנחנו נביא מהן את הטונה, היצרן יהיה יבואן, זה כנראה יותר נוח ויותר מכניס.

<שרגא ברוש: רבותי, הרווח הנקי של חברות המזון בממוצע הוא 5%, אז אפשר לדבר עד הבוקר על הפחתות של 20%.

<שרגא ברוש: כמה שאתם רוצים אפשר לדבר, אבל כשהרווח הוא 5%, והחברות האלה עברו מאז המחאה החברתית התייעלות שמאלה וימינה ולכל הכיוונים, אז רבותי, אנחנו לא עוסקים כרגע בהוזלת מחירים, אנחנו פשוט עוסקים בהעדפת ייבוא על יצור מקומי, על סגירת מפעלים.

חיים ילין: כשזה מסובסד.

<שרגא ברוש: עזוב מסובסד או לא.

חיים ילין: מסובסד.

איתן כבל: חיים, בתורך.

<שרגא ברוש: חיים, תן לי שנייה, אל תוציא אותי מהכיוון.

איתן כבל: חיים, תן לו, הוא יודע על מה הוא מדבר.

איתן כבל: בבקשה.

<שרגא ברוש: המלחמה כרגע היא לא על הוזלת מחירים, אלא על אג'נדה.

<שרגא ברוש: רבותי, זה בתחום מאוד רחב של מהלכים.

<שרגא ברוש: זה מהלך אחד, אבל הוא לא היחיד, של סגירת מפעלים והתחלת ייבוא.

<שרגא ברוש: אני אומר לכם שאנחנו יודעים להיות יבואנים יותר טובים מאשר תעשיינים, תאמינו לי.

<שרגא ברוש: ואם מחליטים שרוצים לעבור - - -

רחל עזריה: מישהו רואה איפשהו שכתוב שהמטרה היא סגירת מפעלים?

רחל עזריה: נו, באמת, כבוד היושב-ראש, תוודא שאנשים אומרים את הדברים כמו שצריך.

איתן כבל: גברתי חברת הכנסת, זה לא נותן לנו פריבילגיה להפריע לאורח.

רחל עזריה: אין בעיה.

רחל עזריה: אורח – הכי מכובד.

איתן כבל: תודה.

<שרגא ברוש: ואז אם רוצים להחליט ולעבור מיצור מקומי לייבוא, בניגוד דרך אגב למה שקורה בעולם – הנשיא האמריקני הכריז שהוא הולך להחזיר את העבודה הביתה מסין, מועצת אירופה הכריזה שהיא הולכת להחזיר את העבודה לאירופה במקום מדינות דרום-מזרח אסיה – נגיד שאצלנו החליטו, אז שיבדקו את המשמעות לצמיחה, שיבדקו את המשמעות לייצור, שיבדקו את המשמעות על המוסכים, ושיחליטו שזה הכיוון.

<שרגא ברוש: ייתנו לנו זמן להתארגן, נסגור את המפעלים, נהיה יבואנים.

<שרגא ברוש: עשו את זה אגב בחלק גדול - - -

רועי פולקמן: רק שאלה לנשיא.

רועי פולקמן: הגבינה הצהובה – מה קרה לה?

<שרגא ברוש: אני אענה לך על גבינה צהובה בעוד דקה.

<שרגא ברוש: דבר אחד בטוח היה קורה - - -

רועי פולקמן: תגיד מה קרה למחיר של הגבינה הצהובה.

<שרגא ברוש: אני אענה לך.

רחל עזריה: הם יודעים.

רחל עזריה: הם יודעים מה קרה.

רחל עזריה: לא צריך, אנחנו יודעים.

איתן כבל: חברים, הגבינה הצהובה זה מהדיון על הפטם.

<שרגא ברוש: רבותי, אני אענה לכם על הגבינה הצהובה.

<שרגא ברוש: רבותי, אף אחד לא אוכל יותר גבינה צהובה מאז שהורידו מכסים, מה שקרה שיכול להיות - - -

מירב בן ארי: מה שבטוח שאנחנו משלמים פחות.

<שרגא ברוש: מה שיכול להיות שהגבינה יותר זולה, נניח, לא בטוח - -

רועי פולקמן: 30%.

<שרגא ברוש: - - ואנחנו קונים גבינה תוצרת חוץ.

יעקב פרי: הכולסטרול...

<שרגא ברוש: כל מה שאני אומר זה דבר אחד, לו היינו יודעים את זה, כנראה שלא היו משקיעים במחלבה החדשה בדרום - -

<קריאה: תל יוסף.

<שרגא ברוש: עוד לפני תל יוסף.

<שרגא ברוש: - - 800 מיליון שקל, בתל יוסף עוד קרוב למיליארד, והחבר'ה האלה היו פשוט מייבאים את הגבינה.

רועי פולקמן: הדיון על התעשייה מצוין, רק המחיר - - -

<שרגא ברוש: רגע.

<שרגא ברוש: החברים שאלו שאלה, ואני מכבד אותם, עניתי להם.

רועי פולקמן: זה שני נושאים שונים: המחיר והתעשייה.

<שרגא ברוש: הכול נכון.

<שרגא ברוש: כל מה שאני אומר, רבותי – והרי אמרתי והדגשתי – הנושא הוא לא רק על המחירים, הנושא הוא האם אנחנו מעדיפים ייבוא או תוצרת מקומית.

<שרגא ברוש: היות שכרגע חלקנו, בעיקר ממפלגות מסוימות, מעדיפים ייבוא, כי זו האג'נדה של האוצר, אני אומר לכם שיהיה פה דיון בעוד כמה שנים איך מחזירים את התעשייה ואת הצמיחה ואת מקומות העבודה - - -

<קריאות: - - -

<שרגא ברוש: ותבינו שבמדינה של 7 מיליון תושבים - - -

רחל עזריה: 8 מיליון.

רחל עזריה: 8 מיליון.

<שרגא ברוש: - - - 8 מיליון תושבים, אם אתם חושבים שכל דבר יהיה בארץ יותר זול לייצור, אתם טועים.

<שרגא ברוש: אבל כשמייצרים תפוחי אדמה ב-1.2 שקלים ומוכרים ב-5-6 שקלים, לכו תחפשו את הבעיה לא במכס, אלא במקום אחר.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה לך, אדוני הנשיא.

איתן כבל: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: סליחה, הוא לא מתכוון להתמודד.

איתן כבל: אולי כן.

איתן כבל: אני מבקש, לא צריך מחיאות כפיים.

<שרגא ברוש: הרעיון לא רע, דרך אגב.

איתן כבל: בטח תלך למפלגה שזה שריון, כמו שאני מכיר אותך.

איתן כבל: ..

<קריאות: הוא כבר ויתר עליך.

איתן כבל: חוזרים לנתיב.

איתן כבל: ברשותכם, איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, תודה על הזימון המהיר של הדיון, חברי חברי הכנסת - -

איתן כבל: אני מבקש.

איתן כבל: לא את כל תולדות החקלאות, אלא העניין עצמו.

איתן ברושי: תיכף תהיה מופתע.

איתן ברושי: - - חברי החקלאים, ההחלטות האחרונות של האוצר והחקלאות מעמידות בסימן שאלה את המשך קיומה של החקלאות ואיום גדול על החקלאים.

איתן ברושי: אנחנו בעד שינויים, אנחנו בעד בדיקת המציאות, אנחנו לא מתעלמים מיוקר המחיה, וידענו ויודעים שצריך להוריד אותו, אבל יש עוד תחנות רבות בדרך לפני ההודעה המפתיעה שהיתה התקפת פתע על החקלאות, בפרסום על כמויות, גברתי מהאוצר, שהן לא רק לפסח הזה, הן לפסח הבא והבא אחריו.

איתן ברושי: ולכן אנחנו לא יכולים לקבל את הדבר הזה שהוא לא מתואם, לא מוסכם וגם בניגוד לכללי המשא-ומתן.

איתן ברושי: לא ידוע, אדוני המנכ"ל, ואני לפחות בדקתי – לא ידוע על מחסור בפסח, לא ידוע על עליית מחירים לא צפויה ואיכות לקויה של המוצרים.

איתן ברושי: אני חושב שלא יהיה ויכוח, גם בחדר הזה, אם ייאמר שלקראת פסח מבטיחים תוצרת ברמה, באיכות, במחיר ועם נגישות גבוהה.

איתן ברושי: אני שמח על שיתוף הפעולה עם התעשייה, והתעשייה והחקלאות תמיד היה להן מכנה משותף.

איתן ברושי: אני רוצה לסיים, כבל, יש פה תפקיד היסטורי גם לך וגם לוועדה.

איתן ברושי: הוועדה הזאת לא יכולה לעצור את חתימת הצווים.

איתן ברושי: כנראה שמה שיעצור את חתימת הצווים זו פרוצדורה שצריך ללמוד לעבוד עליה.

איתן ברושי: אבל מה שאמר כאן שרגא ברוש ומה שאתה יודע, שהפכו את הייצור, גם בתעשייה וגם בחקלאות לדבר לא אפשרי, לא רצוי ואפילו מושפל, והפכו את היבואן – זו אותה מדינה שנתנה לרמי לוי להדליק משואה – היא הופכת את היבואנים לדבר מועדף.

איתן ברושי: כבל, זאת השליחות בעיני של הוועדה, חייבים לעצור את הגלגל שמתגלגל לכיוון הלוא נכון ולהחזיר אותו לנקודת המוצא – עם של יצרנים, עם של חקלאים, עם שחוזר לאדמתו ומתפרנס מעבודתו ולא עם של סוחרים וצוענים.

איתן ברושי: היינו סוחרים וצוענים, רצינו לחזור לאדמה ולמולדת, עכשיו מחזירים אותנו מחדש לעולמות אחרים.

איתן כבל: תעצור.

איתן ברושי: עצרתי פה.

איתן כבל: תעצור בשליחות ההיסטורית שלי.

איתן ברושי: שלך...

איתן כבל: ברשותכם, עיסאווי צריך לצאת.

איתן כבל: בקצרה.

עיסאווי פריג': אני אגיד את הדברים בקצרה.

עיסאווי פריג': שלום רב, חלק ניכר מהדברים נאמרו על-ידי ברוש מהתעשייה.

עיסאווי פריג': בוועדה הזאת הקמנו ועדה מיוחדת לבדיקת סוגיית יוקר המזון בתקופת החגים, הוועדה סיימה את העבודה שלה, ואנחנו אמורים, לפי מה שהבנתי, לקיים דיון שיכלול את הוועדה של משרד החקלאות, מה שעשינו, ויש לי הרבה מה להגיד בקטע הזה, אבל אני אגיד, חברים, במשפט אחד: ניסיון לכפות על כוחות השוק להתנהל על-פי דרך מסוימת בחקיקה, זה ניסיון כושל מראש.

עיסאווי פריג': אותו ניסיון שקיים בדיור ובחקיקת המיסוי כדי להוריד מחירים – כל ההורדה המלאכותית הזאת היא כישלון רודף כישלון.

עיסאווי פריג': ומה שאנחנו רואים בסוגיית הצווים שנחתה על החקלאים ונחתה על כולם בבום כזה, היא לא תשיג את המטרות.

עיסאווי פריג': שמעתי דוגמאות וידעתי את זה, ואני אומר לכם – איך אמר חברי, חבר הכנסת וקנין?

עיסאווי פריג': מתנהלים על-פי סקרים ולא מתנהלים על-פי אינטרס ציבורי וערך החקלאות.

עיסאווי פריג': איתן, אני חושב שזו סוגיה שאנחנו חייבים להקים קול צעקה חד כנגדה, כי זו מגמה מסוכנת.

עיסאווי פריג': תודה לך.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: חבר הכנסת וקנין, בבקשה.

יצחק וקנין: שרגא ברוש אמר כך: אם חקלאי מוכר את התפוח-אדמה ב-1.2 שקל והוא נמכר ב-6 שקלים, או עגבנייה – ב-1.5 נמכרת ב-10 שקלים, או על הבננה מקבל החקלאי 2.2 שקלים ומוכרים אותה ב-14 שקל, אנחנו צריכים לחפש איפה הבעיה.

יצחק וקנין: אני נותן פה דוגמה קצרה, ובזה אני מסיים.

יצחק וקנין: אני זועק כבר מ-2006, כשהביאו את חוק החלב המפורסם.

יצחק וקנין: אני אמרתי פה בישיבות למה רוצים להוריד את הפיקוח על הגבינה הלבנה והקוטג', אמרתי שמישהו רוצה לעשות עלינו סיבוב.

יצחק וקנין: מה קרה לנו עם הגבינה הלבנה והקוטג'?

יצחק וקנין: הם היו בפיקוח ב-4.2 שקלים, הורידו את הפיקוח, זה הגיע ל-8 שקלים.

יצחק וקנין: מחאת הקוטג' זכורה לכולנו.

יצחק וקנין: חבר'ה, החקלאי זה האסקופה הנדרסת של המדינה הזאת.

יצחק וקנין: מספיק כבר.

יצחק וקנין: אי-אפשר יותר.

יצחק וקנין: אני אומר את זה פה ותשמעו טוב: אני אפיל את הממשלה הזאת אם זה מה שהולכים לעשות.

יצחק וקנין: אני אפיל אותה – אני, יצחק וקנין – ואעזוב.

יצחק וקנין: נשבר לי, 20 שנה אני יושב פה.

יצחק וקנין: תאמינו לי, נשבר כבר, ואני מדבר ברצינות.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את המדינה הזאת בחובבנות – קמים בבוקר רואים איזה סקר ומשתגעים לגמרי.

יצחק וקנין: אי-אפשר יותר.

יצחק וקנין: חבר'ה, בפערי תיווך כאלה, החקלאים נהרגים אחד אחרי השני.

יצחק וקנין: מ-70,000 חקלאים הגענו ל-6,000, גם זה ייגמר.

יצחק וקנין: חבר'ה, אפשר לייבא את הכול מסין, אפשר גם להביא אנשים לפה, גם בהייטק – בכול.

יצחק וקנין: חבר'ה, המדינה הזאת השתגעה לגמרי.

יצחק וקנין: אי-אפשר לנהל את המדינה בצורה כזאת, אי-אפשר.

יצחק וקנין: חבר'ה, אנחנו לא יכולים לקום בבוקר.

יצחק וקנין: מורידים מכסים, החקלאי אין לו ודאות מה קורה אתו, הוא נלחם עם רמי לוי, שמשלם לו 90 אגורות על עגבנייה, רבותי, כשעולה לו 1.5 שקל לגדל אותה.

יצחק וקנין: איך הוא שורד?

יצחק וקנין: אחד אחרי השני החקלאים נגמרים.

יצחק וקנין: אנחנו רוצים לחיות בכבוד.

יצחק וקנין: אדוני המנכ"ל, אל תנסו לעמוד בצד ולעצום את העיניים, כי קולכם לא נשמע בכל הדבר הזה.

יצחק וקנין: לא נשמע, לא שלך ולא של השר, ולזה צריך לעשות סוף.

יצחק וקנין: אני אומר לך, הממשלה הזאת תיפול אתך ביחד ועם השר שלך ועם כולם, היא לא תתקיים דקה אחת, אני אפיל אותה אם זה מה שאתם רוצים לעשות.

איתן כבל: תודה.

<קריאה: כל הכבוד.

<קריאה: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: האמת, גם אני הייתי מוחא לו כף.

איתן ברושי: מגיע לו.

איתן כבל: אני אומר את זה באמת.

איתן ברושי: מגיע לו.

איתן כבל: סליחה, אני מכיר הרבה מאוד שנים את חבר הכנסת וקנין, הוא מהאנשים המכובדים והמאופקים בבית הזה, מהמכובדים, המקצועיים והמאופקים, ומעולם לא שמעתי אותו מדבר בצורה כזאת.

איתן כבל: אני אומר זאת בצורה מאוד-מאוד ברורה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: חבר הכנסת חיים ילין, ואחריו – אבו וילן, מאיר צור - - -

<קריאה: - - -

איתן כבל: אני אתן לך.

איתן כבל: אני מבקש קצר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, תודה, אני שומע את וקנין – היינו פה בחוק הדבש – מהבוקר האו כבר אומר את זה, ואי לכך שהוא אחד מחברי הכנסת המכובדים, אז באמת הקואליציה צריכה לקחת אותו באמת ברצינות, כי הוא חי ונושם את החקלאות ומחובר לאדמה, מה שהרבה מאוד אנשים שבאים לחוקק ובאים לשנות, שנמצאים פה בירושלים, אולי בטוחים שהחיטה צומחת על העצים או אפילו לא יודעים.

חיים ילין: כבר ראיתי פעם חבר כנסת שחשב ככה.

חיים ילין: החיבור שאתם מביאים לנו לא קורה כל הזמן, אבל קרה עכשיו, החיבור בין חקלאות לבין תעשייה.

חיים ילין: ואני אנסה לנמק ולנסות ולהסביר את זה בפשטות.

חיים ילין: קודם כול, אני מאלה שלא מאמינים בכלכלה של יד נעלמה, בעולם הוכח שהיא לא מגיעה לאיזון.

חיים ילין: העולם כבר מנסה להגיע לאיזון, והוא לא מצליח להגיע לאיזון.

חיים ילין: צריך לדעת לחיות במצבים של אי-ודאות, פעם למעלה, פעם למטה, צריך לדעת לחיות.

חיים ילין: אי-אפשר היום לפתוח את המכסים לגמרי, אלא אם אתם מוכנים לשלם את הסובסידיה הישירה, הנכונה, ואת זה אתם לא תעשו בחיים, כי הרי האוצר לא יתנדב לשלם את הסובסידיה הישירה.

חיים ילין: חבר'ה, אתם פותחים את הדגים – אודרוב, זה 75 מיליון שקל בשנה.

חיים ילין: כמה מוכן האוצר לתת?

חיים ילין: 25 מיליון שקל.

חיים ילין: זאת אומרת, יש פה סוגיה מאוד בעייתית.

חיים ילין: הסובסידיה הישירה לעולם לא תיתן לחקלאי את הערך האמיתי שהוא צריך לקבל, כי אתה רוצה גם לחסוך וגם להוריד את המחירים לצרכן, ולא הוכח שזה באמת מוריד.

חיים ילין: אני אביא את הדוגמה הקלסית, מה אנחנו מקבלים תמורת זה.

חיים ילין: אם פתחנו את שוק הדגים, 80% פחות או יותר זה הדגים שמגיעים מסין, לרוב.

חיים ילין: מה אנחנו מקבלים שם?

חיים ילין: מקבלים צבע מאכל, מקבלים אנטיביוטיקה, את זה אתם לא בודקים, זה לא מעניין.

חיים ילין: כשפותחים את השוק לביצים או שצריך לייבא ביצים, מקבלים את הסלמונלה.

חיים ילין: אף אחד לא בודק וזה לא מעניין אף אחד, אבל לכל הדברים האלה יש ערך.

חיים ילין: בסופו של דבר אם אנחנו רוצים ביטחון תזונתי, ואתה יודע את זה יפה מאוד, הביטחון התזונתי היחיד שיכול להיות זה שאתה תגדל את זה פה, בפרוטוקול שלך, עם ההקפדה שלך, ולא של אף אחד אחר.

חיים ילין: כשיש ברצועת עזה מחלת הפה והטלפיים, מגיע שר ואומר: תנסה לעזור לי לגייס כסף, שלעזתים יהיה איך לחסן, כי אחרת מחלת הפה והטלפיים מגיעה אלינו.

חיים ילין: זאת אומרת, אנחנו מבינים שהעסק הזה מאוד מורכב, ואתם בוקר אחד באים, ואני קורא שרוצים להוריד את המחירים בפסח.

חיים ילין: לחגים יש תאריך קבוע, הם לא זזים, הם מגיעים ויש ביקושים, ואנחנו צריכים להתארגן לביקושים האלה.

חיים ילין: תסתכל מה קורה בפועל, ואני מדבר גם אל האוצר, אם אתם תסבסדו את ענף הזית ב-1.8 אירו, עשרה שקלים, אין שום בעיה, אפשר להתחרות, לא תמיד.

חיים ילין: למה?

חיים ילין: כי שם המים בחינם, פה אצלנו הם לא בחינם.

חיים ילין: אם אתם רוצים להשוות אחד מול השני, אז תשוו אחד מול השני, אל תבואו ותגידו לי שלוש שנים ותבדקו את הבסיס של השלוש שנים בשביל לראות.

חיים ילין: הסובסידיה חייבת להיות ישירה והיא חייבת להיות בתחרות מול ה-OECD אם אתם רוצים לתת - - -

איתן כבל: תודה.

חיים ילין: לא, לא סיימתי.

איתן כבל: אני נותן לך עוד משפט ברשותך.

חיים ילין: אני אגיד לכם מה יקרה עם התעשייה ועם השילוב של חקלאות ותעשייה, לפחות בעוטף עזה ובגליל, באזורים של קווי עימות.

חיים ילין: אני מייצג גם את קווי העימות בשדולה.

חיים ילין: 80,000 דונם אתם צריכים של גידול תפוחי-אדמה, זה 20,000 דונם בשנה.

חיים ילין: במחזור זרעים של ארבע שנים זה 80,000 דונם תפוחי-אדמה שמגיעים לתעשייה.

חיים ילין: אתם צריכים גם את הצפון בשביל לגדל את כל הירקות בשביל שפרי הגליל יוכל לשווק ולעשות את כל מה שצריכים לעשות.

חיים ילין: בסוף כשאתם בודקים את המחירים, המחירים ירדו.

חיים ילין: ריבונו של עולם, המחירים ירדו, החקלאי מקבל או אותו דבר או פחות.

חיים ילין: כשאתם מסתכלים ברב-שנתי, במדד של 4.5%, המחירים ירדו ריאלית ב-5%.

רועי פולקמן: איזה מוצרים - - -

חיים ילין: תפוחי-אדמה, גזר.

חיים ילין: כל מה שקפוא וכל מה שאתה מביא לתעשייה.

חיים ילין: אם תפתחו את המכס, אתם לוקחים את הפרנסה של קו העימות.

איתן כבל: אל תנהל אתו את הדיון.

רחל עזריה: זה לא נכון.

חיים ילין: תאמיני לי - - -

רחל עזריה: אף אחד לא מייצג את הצרכנים פה.

רחל עזריה: יושבים פה אנשים שכולם מייצגים את אותו צד.

רחל עזריה: יש 8 מיליון אזרחי מדינת ישראל.

איתן כבל: רחל.

איתן כבל: רחל.

איתן כבל: רחל.

חיים ילין: רחל, אני יודע - - -

רחל עזריה: - - - עושה את הקניות בבית, כמה אנחנו משלמים עבור - - -

חיים ילין: רחל, אני יודע לצעוק לא פחות ממך ולא הפרעתי לך.

רחל עזריה: כמה אנחנו משלמים עבור האוכל?

איתן כבל: סליחה, רחל, אני אוציא אותך.

איתן כבל: חיים, אתה אומר עוד משפט אחד וגמרנו.

איתן כבל: אתה לא מנהל לי את הדיון כאן.

חיים ילין: קווי עימות, כולל התעשייה – בסופו של דבר לממשלה יעלה יותר ביוקר.

חיים ילין: לגבי הצרכן – שר החקלאות ושר האוצר לקחו את החוק שלא עבר, של פערי התיווך - -

יצחק וקנין: ארבע פעמים הפלתם אותו.

יצחק וקנין: ארבע פעמים.

חיים ילין: - - והפלתם אותו במו ידיכם, ועכשיו אתם מאשימים את מה שאני אומר.

חיים ילין: זה חוק שלי שהבאתי יחד עם וקנין ויחד עם איתן, עם עמר בר-לב, שבא מהכנסת הקודמת, ועל זה עכשיו אתם באים ומקטרים.

חיים ילין: לא, תהיו מספיק ישרים.

איתן כבל: תודה.

חיים ילין: תהיו מספיק ישרים להגיד שהחוק הזה - - -

איתן כבל: חיים, תודה.

רחל עזריה: אני רוצה להגיד - - -

חיים ילין: החוק הזה לא עבר, כי אתם מפחדים להתמודד עם רמי לוי, עם כל הטייקונים.

חיים ילין: אתם מפחדים להתמודד אתם.

חיים ילין: זה הכול.

איתן כבל: תודה, חיים.

איתן כבל: תודה.

רחל עזריה: זה לא נכון.

איתן כבל: תודה, גברתי.

רחל עזריה: על זה אני אשמח להגיב.

איתן כבל: גברתי, תודה.

איתן כבל: חברת הכנסת עזריה, זו לא המליאה – מזכירים את שמך, אתה עולה.

איתן כבל: כל אחד בתורו.

איתן כבל: איתן כבר הגיע משבוע שעבר לשבת פה.

איתן כבל: .. מספיק.

איתן כבל: כל אחד בתורו.

איתן כבל: חאג', ואחריו – אבו וילן, עמיר פרץ, מאיר צור, מוטי חזיזה ונמשיך לאחר מכן.

רועי פולקמן: כדאי מדי פעם לגוון גם בעמדות.

איתן כבל: סליחה, אני לא עושה את זה לפי עמדות.

איתן כבל: זה לפי מי שנרשם.

איתן כבל: חברים, בבקשה.

איתן כבל: כל אחד, תינתן לו הזכות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב-ראש, מדברים על השמן זית ועל הפסח.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רק רוצה להזכיר לכולם שהמסיק של הזיתים מסתיים באוקטובר-נובמבר, אז כולם ידעו מה הכמויות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לדבר על התאריך של פסח זה קשקוש, כי כולם ידעו מה הכמויות שיש, אם חסר ואם לא חסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר ראשון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר שני, המנכ"ל מדבר על פיצוי לחקלאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי זה החקלאים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם רשומים?

עבד אל חכים חאג' יחיא: כולם ידועים או שרומסים את הקטנים והם לא יכולים לקבל את הפיצוי?

רועי פולקמן: מה זה חקלאי לא רשום?

חיים ילין: זה לפי ענף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה לפי ענף.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אין לו כמויות גדולות של עצי הזית.

<קריאה: זה הגידול המסורתי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: יש לנו עוד נקודה, והיא לא פחות חשובה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם מישהו בדק אם חסר שמן זית?

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: דבר שני, האם חסר - - -

רועי פולקמן: לא דובר על מחסור, אלא שהמחיר נורא גבוה.

איתן כבל: חברים, אתם לא מנהלים ביניכם שיח.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כל אחד "ידע אישי"?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם המחיר גבוה – עוד פעם אני אשתמש במילה רמיסה – רומסים את החקלאים כדי להוריד את המחירים, והמחירים יהיו פחות מהעלות, ואז אנשים יפשטו את הרגל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם חסר, ואני חוזר על זה - -

רועי פולקמן: לא חסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: - - כולם יודעים שיש עודף גם אצל הרשות הפלסטינית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: רק היום עולה לדיון מתי ואיך הרשות הפלסטינית תתמוטט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: האם גם זה חלק מהתוכנית למוטט אותה?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם יש צורך בשמן זית, אז יש גם ברשות הפלסטינית, ומשם אפשר לייבא וגם במחירים יותר זולים.

איתן כבל: תודה חאג'.

איתן כבל: אבו, בבקשה, אבל בקצרה.

אבשלום וילן: חברי היושב-ראש, נקודה ראשונה – אדוני מנכ"ל משרד החקלאות בן אליהו, התוכנית שלך לא תהיה ביולי, גם אם כולנו נרצה.

אבשלום וילן: אתה יודע למה?

אבשלום וילן: כי מדובר פה על שינויים דרמטיים ומדובר פה על שינוי חקיקה ופתיחת הסכמים.

אבשלום וילן: בוא נדבר על הממוצע של ה-OECD פחות 4%.

אבשלום וילן: אם התוכנית הזאת בינינו ובין ה-OECD באמצע, שחברי הכנסת ידעו את זה, העלות 5 מיליארד שקל, אולי 4.9, אם אני טועה, כולל ויתור על המכס.

אבשלום וילן: קראתי אתמול בעיתון על יעדי משרד האוצר, יעדי הממשלה, לא ראיתי שקל כשדובר על החקלאות מבחינת התוכנית האסטרטגית.

אבשלום וילן: העברנו לכם את התוכנית, הממשלה עוד לא שמה שקל.

אבשלום וילן: נקודה שנייה – אדוני, אם מדברים על פסח, כל הצווים, אדוני היושב-ראש, הם עד סוף השנה.

אבשלום וילן: לקחו ענף כמו הדגים – 82%-83% מהדגים בארץ מיובאים, את ה-17% האחרונים, כולל מפעל אחד של דניס, כולל מפעל אחד של פורל, רוצים לקראת הפסח לחסל.

אבשלום וילן: אם היו צווים על פסח, אדרבה, אמרנו, שימו מכסה 3,000 טון, תשלמו כסף, נגמור עניין בשקט.

אבשלום וילן: אני מודיע לך פה חגיגת: כנראה שלא יחסרו כמויות בפסח.

אבשלום וילן: לוחמים את המלחמה שהיתה ועושים הצגות לציבור.

אבשלום וילן: אני מקבל טלפון מהאוצר ביום חמישי בערב "בוא ביום ראשון להחלטה".

אבשלום וילן: אתם אומרים שימוע?

אבשלום וילן: קחו ארבעה ימים.

אבשלום וילן: סליחה, זאת התנהגות תקינה?

אבשלום וילן: משרד האוצר, זאת התנהגות תקינה?

אבשלום וילן: אני מודיע לך, ענף שמן הזית זאת שערורייה.

אבשלום וילן: בסך הכול מייצרים בארץ 16,000 טון, 5,000 טון צריכה עצמית של המגזר של משתמשים, נשארו 11,000 טון.

אבשלום וילן: לקראת הפסח, אלי, אתה מייבא 4,000 – 1,200 יש הסכמים בין-לאומיים, עוד 2,800.

אבשלום וילן: בדקת?

אבשלום וילן: מישהו אמר שצריך?

אבשלום וילן: הצעת פיצוי בזמנו?

אבשלום וילן: הרי כבר היינו בסרטים האלה.

אבשלום וילן: ייבאנו מספרד, העסק התמוטט, ספרד התמוטטו – המחירים עלו.

אבשלום וילן: יש 350,000 דונם, הוא פתח אותם פוראוור.

אבשלום וילן: אדוני, המשמעות היא שצריך לעקור 150,000 דונם.

אבשלום וילן: "אל נא תעקור נטוע".

אבשלום וילן: לשיר אתם יודעים מצוין.

אבשלום וילן: ייעקרו 150,000 דונם.

אבשלום וילן: ייסגר אזור שלם של בריכות הדגים – זאת המשמעות של הצווים – בריכות הדגים בכל עמק המעיינות, שיש שם גם צפרות וגם תיירות.

אבשלום וילן: מי לוקח את האחריות הזאת?

אבשלום וילן: אני מציע לכם, חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, קחו את האחריות.

אבשלום וילן: במקום שאין איש, תהיה איש.

איתן כבל: תודה.

אבשלום וילן: אני רוצה להגיד לך עוד דבר לסיום.

אבשלום וילן: יש לי חשד שהמכתב שהוצאנו, התאגדות חקלאי ישראל, כנראה נפל על אוזניים קשובות וכנראה שהיועץ המשפטי אמר לכם: שבו אתם, דברו אתם, תנו את הזמן, שלמו כמו שצריך, לא מה שהצעתם.

אבשלום וילן: ואמרתם לשר, ששאל אתכם האם הצעתם כסף – אמרתם "כן".

אבשלום וילן: הציעו 4 מיליון שקל על פיצוי שמגיע ל-150 מיליון שקל.

אבשלום וילן: תודה, אדוני היושב-ראש.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עמיר פרץ, אחריו – מאיר צור.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: אחרי זה – עמר בר-לב.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב שזה אחד הדיונים המאוד מעיקים שאנחנו משתתפים בהם.

עמיר פרץ: ולצערי, אדוני היושב-ראש, אני נמצא בתהליכים האלה שבהם מבטיחים גן עדן ומבטיחים סובסידיות.

עמיר פרץ: כשאני שומע את המושג שחקלאי יהיה נתמך, זה כמו להציע לעובד שיקבל דמי אבטלה במקום לעבוד.

עמיר פרץ: אנשים רוצים לייצר במדינה הזאת.

עמיר פרץ: למה הדבר דומה, אדוני היושב-ראש?

עמיר פרץ: היה מישהו שנשפט, הוציאו אותו להורג, ואז הוא הגיע לביצוע גזר הדין והוא היה שמן מדי.

עמיר פרץ: מנסים להכניס אותו לכיסא החשמלי ולא מצליחים.

עמיר פרץ: התליין אומר לו: חביבי, אתה חייב לעשות דיאטה.

עמיר פרץ: אז הוא אומר לו: אין לי מוטיבציה.

עמיר פרץ: זה מה שהם מציעים כאן.

עמיר פרץ: הם אומרים לחבר'ה: אתם חייבים לעשות דיאטה, אבל אין להם מוטיבציה, כי הם יודעים מה גזר דינם, מה הולך להיות בסוף היום.

עמיר פרץ: אני נמצא כאן הרבה מאוד שנים, ואני אומר לכם: ענפים רבים קיבלו הרבה מאוד הבטחות, שיהיו תחליפים, והנה הם ימצאו את הדרך לסבסד – לא רק שאתם לא תעבדו, אתם גם תהיו עשירים.

עמיר פרץ: אני רק רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש:

עמיר פרץ: שמעתי כאן ואני רואה לנגד עיני את החבר'ה של פרי הגליל, אני רואה את החברים האחרים מכל הענפים, אני רק מסתובב בנגב ורואה את התפארת הזאת של לקחת מים מליחים ולהפוך את הנגב הזה לירוק מעצי זית, ויושבים בחוץ החבר'ה שמגדלים את זה, וברור לחלוטין מה יהיה אם מחירי השמן ירדו בצורה כל-כך דרמטית.

עמיר פרץ: אני מחנך את הילדים שלי שעדיף לקנות חולצה אחת פחות מסין, שאפשר לקנות חולצה אחת במקום שלוש חולצות.

עמיר פרץ: אני כבר לא יודע איזה מין חינוך צרכני, אגרסיבי יש לאנשים, ובאים ונתלים עכשיו באותו יוקר מחיה.

עמיר פרץ: בואו נדבר ברצינות, אפשר להפחית את יוקר המחיה, אבל לא ייתכן שהפחתת יוקר המחיה, שזו משימה של כולנו, תהפוך אותנו למדינה של סוחרים וספסרים בלבד.

עמיר פרץ: אנחנו רוצים במדינה הזאת גם ייצוא, גם עובדים, גם חקלאים, שנהיה גאים בכך, שלא נפגוש את הילד שאומר בכיתה א' שהעגבנייה גדלה בסופר ולא במקום אחר, כי זה מה שאנחנו הולכים ומטפחים.

אחמד טיבי: אפשר הערה קצרה לסדר, כי אני הולך לישיבת סיעה עכשיו?

איתן כבל: כן.

אחמד טיבי: אני מודה לך על קיום הדיון המהיר, שנענית לפניות של חברים רבים.

אחמד טיבי: הערה לסדר, התקבלה היום בנשיאות הצעה של וקנין, של ברושי ושלי לקיים דיון מהיר בוועדת הכספים באותו נושא.

אחמד טיבי: אני חושב שזה ישלים את הדיון כאן - - -

איתן כבל: אם הייתי יודע, לא הייתי נותן לך לדבר...

איתן ברושי: אני לא אמרתי את זה.

אחמד טיבי: אגב, איתן, יש כמעט - - -

איתן כבל: אתה מודיע לי שאתה מנשל אותי מאחריותי.

אחמד טיבי: - - - יש כמעט 100 חברי כנסת שהיו מאמצים את המשפט שלך.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: תודה.

אחמד טיבי: מאיר צור, ואחריו – עמר בר-לב.

<מאיר צור: כבוד היושב-ראש, קודם כול, תודה על הדיון ואני מאוד מודה לכל חברי הכנסת, לרובם, שמגיעים לכאן כדי לתמוך וכדי לדבר גם על ערכים וגם לטובת החקלאות והתעשייה בישראל.

<מאיר צור: אני רוצה להתחיל קודם כול ממה שאמר שרגא ברוש, ומה שהוא אמר זה נכון אחד לאחד.

<מאיר צור: כשמדברים פה בצורה רצינית, אנחנו רואים שהייבוא לא הוריד מחירים, ורק סגר פה חקלאות וסגר תעשייה.

<מאיר צור: צריך לזכור את הדבר הזה, לקחת את מה שהוא אמר כאן בחשבון, כי הדברים נכונים אחד לאחד.

<מאיר צור: בגלל המשבר הקשה שהיה בחקלאות ביקשנו ממדינת ישראל להתחיל תוכנית אסטרטגית משמעותית כדי לשנות את מקומנו והופתענו.

<מאיר צור: הופתענו ממשרד החקלאות שבא אתנו לדבר הזה בכל הכוח, ודיברו על דברים שלא העזו לדבר קודם, והופתענו מאוד משר האוצר שבא אתנו – אגב, יש פה הפתעה גמורה שאנשי המפלגה שלו מדברים בשפה אחרת לגמרי ממה שאנחנו חושבים שהוא מדבר אתנו.

<מאיר צור: אני מקווה שזה לא דיבור בשני קולות - - -

רחל עזריה: הדברים שנאמרים פה הם דברים שמעולם לא נאמרו.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: ביקשתי ממך לנהל אתם דיון?

<מאיר צור: לא, אני רק אומר.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: אדוני ימשיך את הקו שלו.

<מאיר צור: אני רק אומר שהופתענו מהדבר הזה.

<מאיר צור: והופתענו עוד יותר ביום ראשון שעבר מהכתבה שיצאה, ודרך זה הודיעו לנו, גם מהדלפות.

<מאיר צור: אבו רמז כאן שהיתה הדלפה ביום חמישי מהאוצר, אבל ביום ראשון קיבלנו את זה מ"ידיעות אחרונות", וזה לא עובד ככה.

<מאיר צור: אנחנו מבינים את הצורך שלא יהיה חסר בחג, וגם התחייבנו בפניך, כבוד היושב-ראש, שלא יהיה חסר, ואמרנו שאם נראה אנחנו שחסר, אנחנו נהיה הראשונים להגיד שגם יביאו מבחוץ.

<מאיר צור: יביאו מבחוץ כי אנחנו לא רוצים לדבר על ביטחון המזון ולעמוד באותה מבוכה שעמדנו בחגים, למרות שעמדנו במבוכה לא בגללנו, אלא בגלל אנשים שישבו בוועדות האלה קודם ושרים שקיבלו החלטות קודם, שסגרו משקים.

<מאיר צור: לא במקרה לא היו עגבניות.

<מאיר צור: לא היו עגבניות, כי לא גידלו עגבניות.

<מאיר צור: אני מברך את המנכ"ל שאמר כאן שהכול יהיה בהסכמה.

<מאיר צור: אנחנו לא רוצים לדבר יותר מדי על פיצויים - -

<קריאה: זה רק אמירות.

<מאיר צור: - - אנחנו רוצים שהכול יהיה בהסכמה.

<מאיר צור: אנחנו יודעים שצריכים לבנות כאן חקלאות לדורות הבאים.

<מאיר צור: יש דברים שצריכים לשנות.

<מאיר צור: אנחנו דיברנו על מועצות הייצור ואמרתי לך ואמרתי לשר, ואני חוזר ואומר: למועצות הייצור יש תפקיד, אין להן שם ויש להן עובדים.

<מאיר צור: אם אתם רוצים לעשות את אותם דברים שחייבים לעשות, זה מו"פ, זה תכנון, זה אחריות, זה ביטוח, תתכבד המדינה, תקלוט את העובדים ותנהל את זה.

<מאיר צור: קחו את זה, אנחנו נותנים לכם, אין לנו עניין.

<מאיר צור: אנחנו גם משלמים וגם כל היום מותקפים בעניין הזה.

<מאיר צור: זה לא הגיוני מה שקורה.

איתן כבל: ומשפט אחרון.

<מאיר צור: כבוד היושב-ראש, צריך פעם אחת לשים את זה על השולחן ולהגיד את זה.

<מאיר צור: תודה רבה.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: יו"ר השדולה המשותפת עמר בר-לב, בבקשה.

איתן כבל: ואחריו – דובי אמיתי.

עמר בר-לב: אדוני היושב-ראש, אני הולך לתת לך מחמאה, כדאי שתקשיב.

עמר בר-לב: הכול מסתכם במשפט הראשון שאמרת קודם, שמסכימים לרעיון ולא לדרך.

עמר בר-לב: אני אומר לך בתור היושב-ראש המשותף של השדולה החקלאית בכנסת הקודמת ובכנסת הזאת: יש הכרה והבנה מלאה של כל יושבי-ראש הארגונים החקלאיים בוודאי, שהחקלאות לא רוצה, לא אמורה ולא צריכה להיות איזה פקטור בהעלאת יוקר המחיה במדינת ישראל, ורוצים לעשות כל מה שניתן בשביל להוריד את יוקר המחיה.

עמר בר-לב: אבל לא ייתכן מצב שעוד פעם אנחנו יושבים בדיון כזה ומי שיושב כאן על כיסא הנאשמים זה החקלאים.

עמר בר-לב: ועל מה אנחנו מדברים?

עמר בר-לב: אנחנו מדברים על צווים שהוצאו בשבוע שעבר.

עמר בר-לב: ניתנו שלושה ימים לשימוע שאמורים להסתיים מחר.

עמר בר-לב: זה מחטף.

עמר בר-לב: דיברו כאן על הפרטים של המחטף הזה, אין טעם שאני אדבר על זה, אבל זה לא רציני.

עמר בר-לב: מה שאומר מאיר, שמתנהל משא-ומתן, ובאמת גם מהזווית שלי אנחנו מתרשמים שבחודשים האחרונים יש אוזן קשבת ויש הבנה שהגיע הזמן – עבר הזמן, אבל אם לא נעשה בעבר, הגיע הזמן להתייחס לחקלאות כערך לאומי במדינת ישראל ולעשות שינויים, חלקם אולי אפילו היסטוריים, בהתייחסות לחקלאות.

עמר בר-לב: כפי שאתה יודע, אני לא בממשלה, לא בקואליציה, אני באופוזיציה, והתחושה גם שלי, וגם כמו שמאיר אמר, שיש נכונות לזה.

עמר בר-לב: אז מה פתאום לפני שלושה ימים או ארבעה ימים יוצאים עם צווים, מפתיעים כאן את כל החברים ונותנים שלושה ימים לשימוע?

עמר בר-לב: זו לא דרך לעשות שינויים.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: דובי אמיתי, ואחריו – מוטי חזיזה, ואחר-כך – חבר הכנסת רועי פולקמן.

<דובי אמיתי: אדוני היושב-ראש, ראשית, אני רוצה לברך על הדיון, ואני רוצה להפנות את שאלותי בעיקר למשרד החקלאות ולמשרד האוצר.

<דובי אמיתי: אני רוצה לשאול האם יש בידי משרד האוצר נתוני אמת של המחיר שהחקלאים מקבלים בשער המשק לתוצרת החקלאית.

<דובי אמיתי: האם יש לכם הכלי הזה?

<דובי אמיתי: האם אתם יכולים לראות מה החקלאים שנמצאים פה באולם קיבלו הבוקר על הירקות הבסיסיים שעליהם בכוונתכם לפתוח את הייבוא?

<דובי אמיתי: אז בואו אני אספר לכם, לדעתי אין לכם.

<דובי אמיתי: ואם יש לכם, שימו בבקשה פעם אחת על השולחן בפני חברי הכנסת את הנתונים האלה מה אנחנו מקבלים אצלנו.

<דובי אמיתי: ואם המספרים האלה יהיו גבוהים מהממוצע של ה-OECD או מכל גורם אחר בעולם, אנחנו אתכם, נפרוץ את כל המכסים, נביא את הכול בייבוא, נהפוך כולנו ליבואנים.

<דובי אמיתי: אמרתי אתמול לשר האוצר דרך ראש המטה שלו: אתה רוצה לייבא תפוחי-אדמה, מחר בבוקר כולנו, ראשי התנועות, ראשי הארגונים, מוכרים תפוחי-אדמה לאוצר ב-1.5 שקל, תעשו עם זה מה שאתם רוצים, תמכרו את זה לצרכנים.

<דובי אמיתי: רחל עזריה, חברתי, 1.5 שקל – 30 טון, 40 טון, 50 טון, מחר בבוקר אנחנו נותנים לאוצר.

<דובי אמיתי: תפוחי-אדמה, ערב חג – תעשו אתנו עסקה עכשיו, 1.5 שקל.

<דובי אמיתי: אני מוכן.

<דובי אמיתי: תעשו אתנו עסקה.

רועי פולקמן: נראה לי, סגרנו.

רועי פולקמן: אפשר לסכם את זה?

איתן כבל: דובי, מדבר מדם ליבו.

רועי פולקמן: - - - לסגור את זה ככה.

<דובי אמיתי: עגבניות לקראת פסח ב-3.5 שקלים.

<דובי אמיתי: אנחנו מוכנים לעשות עסקה.

<דובי אמיתי: חצילים אנחנו מוכנים למכור היום ב-2.5 שקלים.

<דובי אמיתי: תעשו אתנו עסקה, כולם.

<דובי אמיתי: שהאוצר יבוא ויעשה אתנו החקלאים עסקה על התוצרת.

איתן כבל: דובי, הרעיון ברור.

<דובי אמיתי: ולכן אני אומר לך: אדוני מנכ"ל משרד החקלאות – אל תיפגע, אני מאוד מעריך אותך – הצלחת לגרור אותנו לכיוון הורדת המכסים ופתיחת הייבוא.

<דובי אמיתי: הצלחת, אתה מתוחכם.

<דובי אמיתי: אני מעריך אותך.

<דובי אמיתי: אני אומר לך דבר כזה - - -

איתן כבל: הוא כבר ראה הרבה לפניך.

<דובי אמיתי: סלח לי, ואיתן, אל תכעס עלי, כי אני באמת מדבר מדם לבי, אני 30 שנה במקצוע, לא הגעתי לפתרון החכם הזה של פתיחת הייבוא, לא הצלחתי.

<דובי אמיתי: תוריד אצלך במשרד את עלויות הייצור שלנו, תוריד לנו את מחיר המים, תוריד לנו את כל המיסים המוסווים, את גברתי מהאוצר, את כל המיסים המוסווים על העובדים הזרים, תורידו את העלויות מאתנו החקלאים.

<דובי אמיתי: הרי כולכם בסוף מתגאים בנו.

<דובי אמיתי: הגעתם עד לאו"ם.

<דובי אמיתי: אנחנו השגרירים הכי טובים, אנחנו שומרי הסף של המדינה הזאת.

<דובי אמיתי: אני בא מהגליל, אני מקבל נתונים מהגליל מה יקרה אם חס ולילה ייפתח השוק של התוצרת המעובדת.

איתן כבל: תודה, דובי.

<שלמה בן אליהו: דובי, על משהו אחד לא ענית.

<שלמה בן אליהו: אם נגרם לך נזק של שקל ונותנים לך שקל, מה רע בזה?

<דובי אמיתי: אתה תיתן לי שקל?

<דובי אמיתי: באמת.

<משה אפרים: אתה בתור מנכ"ל מדבר ככה על ענייני חקלאות?

<קריאות: - - -

<משה אפרים: אני המום ממנו.

איתן כבל: חברים.

<קריאות: - - -

<דובי אמיתי: ביטוח לאומי – מה, אנחנו נראים לך ביטוח לאומי?

<משה אפרים: אני המום ממנו, זה הכול.

<משה אפרים: פשוט לא להאמין.

איתן כבל: חברים, ניסיתי להניא אותו - - -

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, את השקל הוא לקח, אבל הוא לא נתן - - -

<קריאה: הוא לא יודע איפה הוא חי.

<קריאה: אתה חי במדינת ישראל.

<דויד הימן: תגיד לי?

<דויד הימן: זה לשכת הסעד?

איתן כבל: די, חברים.

<דויד הימן: זה נשמע כמו - - -

<דרור אלמגור: כמו לשכת הסעד הוא ייתן לנו תרומות.

<דרור אלמגור: הוא ייתן לנו תרומות מלשכת הסעד לחקלאים.

<קריאה: ההורים שלי הגיעו לארץ ב-1890, הם לא - - - את זה, להיות בלשכת הסעד.

<משה אפרים: בושה וחרפה.

<דרור אלמגור: אתם חוצפנים.

<משה אפרים: אתה חוצפן.

<דרור אלמגור: באת לחובבנות לשנה, ואתה עושה בלגן וברדק במשק החקלאי.

<דרור אלמגור: כמה זמן אתם עוד תהיו במשרד החקלאות?

<דרור אלמגור: אתם אורחים שם.

איתן כבל: סליחה, אני מודיע לך, אם תצייץ עוד פעם אחת, אני אוציא אותך.

איתן כבל: יש פה אנשים, מדברים אליהם בכבוד.

איתן כבל: פעם אחרונה שזה קורה.

חיים ילין: יכול להיות שאם נגדל חסה במרפסות, אז יהיו - - -

איתן כבל: חיים.

איתן כבל: חיים.

איתן כבל: חיים, אתה דיברת והרבה.

<קריאה: צודק חיים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ואתה גם צריך ללכת כמו תמיד...

חיים ילין: - - - מחירי הדיור ירדו, אם תגדלו חסה במרפסות.

חיים ילין: ..

איתן כבל: סליחה, די.

איתן כבל: אני רק רוצה לומר לך, אדוני המנכ"ל, לא לחינם התקוממו.

איתן כבל: גם אני התקוממתי.

איתן כבל: ניסיתי להניא אותך, כבר ראיתי שאתה הולך להגיד משהו כמו הלוויתן ההוא שעולה על החוף.

איתן כבל: ניסיתי להניא אותך מזה, כי מה שאמרת זה שבירה של כל יסודות החקלאות.

איתן כבל: בסופו של עניין שנים מגדלים, בראש ובראשונה להרוויח, אבל לא רק בשביל להרוויח, ואני לא רוצה כאן לפתוח את כל הדיון.

איתן כבל: ברשותכם, מוטי חזיזה, לאחר מכן – רועי ולאחר מכן – אושיק.

<משה אפרים: קודם כול אני מדבר, ואחרי זה הוא.

איתן כבל: אושיק, בבקשה.

איתן כבל: אושיק

<משה אפרים: אני יושב-ראש ומנכ"ל "ויטה פרי הגליל", "מילוז – טל וטרי", מפעלי "יד המלך" ו"יקבי בנימינה".

<משה אפרים: קודם כול, אני מהתעשייה החקלאית.

<משה אפרים: אני דור שלישי לחקלאים בראש ובראשונה, ועדיין יש לנו משק חקלאי גדול, ואנחנו גם מחזיקים במפעלים האלה כשבע שנים.

<משה אפרים: עברנו הרבה עם המפעלים האלה.

<משה אפרים: אני לא בא לשכנע את המשוכנעים ולא ללמד אתכם יותר מדי דברים, אני רק רוצה להגיד לכם – בעניין הירקות בלבד אני מדבר, ואני לא מדבר עכשיו על הדברים האחרים – אני לא רואה מצב שאתם מבטלים מכס בירקות, כי המשמעות היא ברורה ביותר, היא סגירת המפעל.

<משה אפרים: אתה תפצה אותי או לא תפצה אותי.

<משה אפרים: אני המום מאיך שאתה מדבר.

<משה אפרים: אני דור שלישי לחקלאים, אני כל החיים שלי בחקלאות, נולדתי בתוך ערוגה, ולא שמעתי בחיים שלי מנכ"ל משרד חקלאות מדבר כך.

<שלמה בן אליהו: מה אתה מדבר, כל יום אתם באים אלי - - -

<משה אפרים: מי זה "כל"?

<משה אפרים: בחיים שלי לא ראיתי אותך.

<משה אפרים: אני לא מכיר אותך.

איתן כבל: אושיק, עזוב.

<שלמה בן אליהו: אתם רוצים כסף להדברה, אתם רוצים כסף להשקעות בתעשייה.

<משה אפרים: אתה ראית אותי?

<שלמה בן אליהו: מבקשים כספים, פתאום אתם נהיים יפי נפש, לא רוצים שום דבר מהמדינה.

<משה אפרים: אתה מתבלבל עם אנשים אחרים.

איתן כבל: מושיק, בבקשה.

<משה אפרים: שנייה, רגע.

<משה אפרים: אני רוצה רגע לגשת למקרר הקפוא, שכולנו בסופר רואים.

<משה אפרים: במקרר הקפוא יש אפונה 800 גרם ב-18 שקל, יש אפונה פרי הגליל ב-11.40 שקל, יש מותג שפרי הגליל מייצר ב-11.40, יש מותג שופרסל ב-11.20.

<משה אפרים: זה מה שאתם רואים היום במקרר.

<משה אפרים: עם מי אתם רוצים להילחם בזה שאתם מורידים מכס?

<משה אפרים: אתי?

<משה אפרים: 70% במדינת ישראל קונים את ה-18 שקל, מה אתם רוצים ממני?

<משה אפרים: תעשו קורס לצרכנות בכנסת, או תעשו אנשים שילמדו את הצרכנים איך לעשות.

<משה אפרים: אני אתן לכם עוד מוצר, קוראים לו "פסטה".

<משה אפרים: 80% מהשוק על-ידי חברה אחת, אין מכס בפסטה.

<משה אפרים: כל אחד יכול להביא פסטה מאיפה שהוא רוצה.

<משה אפרים: 10% ברילה, 80% חברה, שאני לא רוצה להגיד את השם שלה ואני מכבד אותה, ו-10% אנחנו – ארבע בעשר.

<משה אפרים: איך יכול להיות ש-80% קונה הצרכן את הפסטה ב-8.5 שקל לאחד?

<משה אפרים: מדי פעם עושים לו מבצעים – שניים בכך וכך, אחד פלוס וכאלה.

<משה אפרים: אתם מאשימים אותנו?

<משה אפרים: אנחנו יכולים לטפל בכל בעיות?

<משה אפרים: בא שר האוצר לחבר שלי, אבו, ולחבר השני שלי, מאיר צור, אמר להם: קחו שבוע, תראו לי איך אתם מוזילים לפסח.

<משה אפרים: הם יכולים להוזיל לפסח?

<משה אפרים: אתה אומר לי: שקל, לא שקל?

<משה אפרים: אתה סמכות בשביל זה בכלל?

<משה אפרים: אנחנו סמכות?

<משה אפרים: היום בשוק הסיטונאי עגבנייה של 1.8 שקל נמכרת במדף ב-6 שקלים.

<משה אפרים: אני יכול לטפל לך בזה?

<משה אפרים: מה אתה רוצה ממני?

<משה אפרים: אני עם 700 עובדים.

<משה אפרים: 700 עובדים יש בתשלובת שלי, ויטה פרי הגליל.

<משה אפרים: אני משלם בכל 10 לחודש משכורת באותות ובמופתים.

<משה אפרים: נלחם כל יום, כל יום, כל יום, קולט 120,000 טון ירקות.

<משה אפרים: מי אתם שתבואו ותורידו ותקלקלו את הפרנסה?

<משה אפרים: אתם רוצים, אין בעיה, יש פה דמוקרטיה, זה לא דיקטטורה, תגידו לנו שבתוך שנתיים אין מכס, אני מחסל את המפעל.

<משה אפרים: תגידו את זה פה על השולחן, כמו גברים.

<משה אפרים: קחו שנתיים, הכול בסדר, אבל הכול פוליטיקה.

<משה אפרים: למה?

<משה אפרים: כבר שבוע ימים אתם שומעים אותי ואני לבד, חוץ ממאיר ואבו – כל הכבוד להם, ואני מוריד את הכובע בפניהם – אני לבד.

<משה אפרים: למה אני לבד?

<משה אפרים: חוץ מעמיר פרץ – או שלא שמעתי אחרים – אף אחד לא דיבר, כולם מפחדים.

<משה אפרים: יוקר המחיה – מה קרה?

<משה אפרים: היתה הפגנה ב-2011, מאז לא העלנו מחיר.

<משה אפרים: אני אגיד לכם מה קרה במפעל אצלי, מאז 8.5 מיליון שקל שחיקה, מזוט עלה בחמש שנים ב-44%, חשמל – 28%, מים – 72%, שפכים – 28%, שכר מינימום 21%.

<משה אפרים: אני לא מדבר על מכבי אש, עמיר יודע, הייתי אותו בכמה סשנים.

<משה אפרים: פה 4 מיליון, פה 7 מיליון.

<משה אפרים: זה בסדר לבוא ולהוריד את המכס?

<משה אפרים: תגידו: עשיתם את שלכם, לכו הביתה?

<משה אפרים: אתה תפצה את אבא שלי?

<משה אפרים: תגיד לו: על קילו בצל אני אפצה אותך בככה וככה?

<משה אפרים: אני אגיד לך מה אתה צריך לעשות שיהיה פה שפע.

<משה אפרים: אתה צריך להוריד את מחיר המים בשקל.

<משה אפרים: אתם לוקחים על מים 2.7 שקל, עלות הפקה חצי שקל.

<משה אפרים: תורידו את המים, תמצאו פה עשרות אלפי חקלאים, ואז העגבנייה תהיה 80 אגורות.

<משה אפרים: מה קרה?

<משה אפרים: מה עשיתם?

<משה אפרים: הרסתם את כל המדינה וכל החקלאות, אז באה לכם עגבנייה ב-15 שקל.

<משה אפרים: מה יקרה אם יהיה ברד באירופה?

<משה אפרים: מה תגיד אז?

<משה אפרים: מאיפה תביא, ממצרים?

<משה אפרים: מירדן?

<משה אפרים: מה יקרה אז?

<משה אפרים: שנתיים אני מקיים את מכרז צה"ל – 14 מיליון שקל.

<משה אפרים: איפה אתה רוצה לחתום על המכרז הזה, בטורקיה, אצל ארדואן?

<משה אפרים: איפה אתם רוצים לחתום בשנה הבאה?

יצחק וקנין: עזוב, הם מנותקים מהמציאות.

יצחק וקנין: מנותקים.

<משה אפרים: יש לי פתרון ל-1.5 מיליארד.

<משה אפרים: תקציב המשרד 1.5 מיליארד, תפנו את המשרד.

<משה אפרים: הרי אם עובר החוק הזה, אין לך מה לעשות, ולא לשר.

<משה אפרים: לכו תבנו את בית המקדש.

<משה אפרים: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: תודה, ואתה תספק אוכל.

<משה אפרים: לבית המקדש.

איתן כבל: קודם כול, תודה לך.

איתן כבל: הדברים שלך, נכנסו לי עמוק ללב.

איתן כבל: הרבה שנים לא שמענו לשמחתנו את סיפורי פרי הגליל וחצור, שזה העוגן הגדול ביותר – נמצא כאן גם חברי חזיזה – ולכן אני אומר את זה.

איתן כבל: כשהרמת אלי טלפון, אמרתי: אולי, אתה מתעניין בשלומי.

איתן כבל: מסתבר שאתה מתעניין בשלומכם, ובצדק.

<חזיזה מרדכי: תמיד אני מתעניין בשלומך.

איתן כבל: שתהיה בריא.

<חזיזה מרדכי: מצד שני, איתן, זה הפרומו שהוא נותן לכם מהמציאות שאני צריך להגיד.

איתן כבל: חבר הכנסת רועי פולקמן, בבקשה.

רועי פולקמן: קודם כול, זה שהגענו לדבר על בית המקדש בוועדת הכלכלה זה סימן לבאות.

<קריאה: מדאיג.

רועי פולקמן: סימן מדאיג.

רועי פולקמן: קודם כול, חשוב לי להתחיל בלהגיד שאין שום ספק שהחקלאים הם לא על שולחן הנאשמים בשום צורה ועניין - - -

<אברהם דניאל: - - -

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: תסלחו לי.

רועי פולקמן: קודם כול, אני רוצה להתחיל להגיד לכם משהו על העיתוי, מכיוון שאין שום ויכוח.

רועי פולקמן: סיעת כולנו לפני שבועיים או שלושה שבועות קיימה סיור ברמת הגולן.

רועי פולקמן: הפעילות ברמת הגולן, הכלכלה ברמת הגולן מבוססת על חקלאות, המחויבות לחקלאות במדינת ישראל כערך היא הרבה מעבר לדיון על יוקר מחיה או לא יוקר מחיה.

רועי פולקמן: אני רוצה להקריא לכם קטע קצרצר של כותרת מינואר 2014, ממחקר שפורסם אז, כששר האוצר דאז דיבר על טיפול ביוקר המחיה, ותיכף תראו מה הוא ניסה לעשות: מחקר של מכון ירושלים לחקר שווקים חושף כי מדיניות התמיכה העקיפה בחקלאות עולה למשפחה ענייה יותר מ-1,400 ש"ח בשנה.

רועי פולקמן: מתוך 3 מיליארד ש"ח שמעבירים מדי שנה הצרכנים לחקלאים, יותר מ-517 מיליון ש"ח מגיעים מכספם של עניי ישראל.

רועי פולקמן: ואז מה שנכתב היה שהמדיניות ששר האוצר הקודם ניסה לעשות, של פיקוח על מחירים, נכשלה לאורך כל החזית ולא הצליחה.

רועי פולקמן: בכל מדינות ה-OECD, שאליהן אנחנו משווים, בנתונים שהונחו כאן על השולחן, המחירים של הבשר, של חלק מהירקות הקפואים, של השמן - - -

<שרגא ברוש: של המים, של המיסים העקיפים, של הרגולציה.

רועי פולקמן: רגע.

רועי פולקמן: - - יש פערים של כ-40%.

רועי פולקמן: הפערים הם אדירים ובכל המדינות ב-OECD עברו – חברים, לא צריך להפוך את זה לדיון על דמי אבטלה – עברו למודל אחר, ומדברים שם על סובסידיה ישירה ולא סובסידיה עקיפה.

רועי פולקמן: זה לא דגל שאומר: חברים יקרים, אנחנו רוצים לחסל את החקלאות.

רועי פולקמן: מה אומר הדבר הזה?

רועי פולקמן: הוא אומר את הדבר הבא, לא הצליחו, וזה נכשל לאורך שנים, ואני אומר כאן גם למאיר צורי וגם לאבו וילן, והיו שיחות רבות על זה בחוק ההסדרים על הפטם, בסוף במבחן התוצאה, כולנו עד היום לא הצלחנו לעשות את זה, כי המחירים האלה במדינת ישראל הגיעו למקומות מרקיעי שחקים.

רועי פולקמן: ושמעתם, 3-4 מיליארד שקלים עוברים מהצרכן הישראלי.

רועי פולקמן: ביוקר מחייה, בסל מזון, 20% מההוצאה של משק בית עוברת - -

<קריאה: זה פער התיווך.

רועי פולקמן: - - מכל מיני סיבות שאפשר לדבר עליהן, וכולנו ביחד צריכים להתמודד אתן.

רועי פולקמן: זה לא אתם אשמים, זה לא על הראש שלכם, כולנו ביחד נתמודד אתם.

רועי פולקמן: לסיום, יש עוד היום ישיבה, ותהיה תמיכה בחקלאות, לא כקצבה, אלא כמודל אחר של עבודה, שבסוף יוביל לחקלאות אפקטיבית ויציבה ולהורדת מחירים.

רועי פולקמן: לשם נגיע.

רועי פולקמן: אתם יודעים את זה.

רועי פולקמן: זו שיטתו של שר האוצר.

רועי פולקמן: הוא עשה את זה עם ההסתדרות עד היום.

איתן כבל: תודה.

רועי פולקמן: משפט אחרון.

רועי פולקמן: יש עוד ערך, והוא ערך האיכות.

רועי פולקמן: ולכן כשירדו המחירים ויהיה ייבוא – אני מדבר על יין כדוגמה - - -

<חזיזה מרדכי: אז לא יישארו - - -

איתן כבל: סליחה, מרדכי.

איתן כבל: בתורך.

רועי פולקמן: אני בא לסופר וקונה יין, אני קונה רק יין כחול-לבן, גם אם הוא יעלה לי 30% יותר מיין ספרדי.

<משה אפרים: הוא הכי זול – כחול-לבן.

רועי פולקמן: לא נכון.

<משה אפרים: ארבע ב-100.

רועי פולקמן: תלוי איזה.

רועי פולקמן: יש יין ספרדי ואוסטרלי הרבה יותר טובים.

רועי פולקמן: ולכן הערך הזה שבו גם כשיהיו מחירים ואפשר יהיה להוזיל את סל המוצרים, בוודאי לשכבות החלשות, אפשר יהיה לשקול מי רוצה לקנות פסטה שלך או פסטה יקרה יותר, אבל היום יש לנו בחלק מהענפים מחירים מונופוליסטים.

רועי פולקמן: יש שני מוצרים, המחיר גבוה ב-40% - - -

<משה אפרים: מה זה קשור אלינו?

רועי פולקמן: השורה התחתונה תהיה כזאת.

רועי פולקמן: המחיר לצרכן ירד, חקלאות תישאר, ויהיה מבחר שבו מי שירצה תוצרת כחול-לבן, יקנה אותה, לפעמים המחיר יהיה קצת יותר - - -

<שרגא ברוש: במקום לעבד את השדות הם יקבלו צ'קים.

איתן כבל: אדוני הנשיא, שנייה.

רועי פולקמן: התוצאה הסופית שנוריד את המחיר ולא נפגע בחקלאות.

איתן כבל: תודה.

רועי פולקמן: זה האתגר של כולנו.

רועי פולקמן: הדוח הזה היה מ-2014, ולא טופל.

רועי פולקמן: עכשיו בא שר אוצר, ויש לו עוד דרך לעשות את זה, וזה יטופל.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: סליחה, אני רוצה רק להעיר הערה, לפני שאני נותן למרדכי חזיזה.

איתן כבל: הדיון הוא לא זה - - -

עמיר פרץ: אנחנו גם לא מבינים ביין, אדוני.

איתן כבל: יש שני דיונים על סדר יומנו.

איתן כבל: העניין של המחטף הזה, של חתימת צווים מהרגע להרגע.

איתן כבל: הפעלת צווים – אין משמעותה - - -

רועי פולקמן: קראתי לך, זה לא מהיום.

רועי פולקמן: עכשיו זה יקרה.

איתן כבל: אדוני, אתה רוצה להגיד לי שהשר שלך - - -

<קריאות: זה לא יקרה.

רועי פולקמן: בחוק ההסדרים, אבו וילן יודע את זה.

רועי פולקמן: על מה אתה מדבר?

רועי פולקמן: אתה יודע שמדברים על זה כבר חצי שנה?

רועי פולקמן: עכשיו הוא מיישם.

אבשלום וילן: למה התקבלה - - -

איתן כבל: אבו.

איתן כבל: אבו, אני אוציא אותך, אבו.

אבשלום וילן: אותי?

איתן כבל: אתה יודע למה?

איתן כבל: אתה מפריע לי.

איתן ברושי: ח"כ לשעבר.

איתן כבל: מה קרה?

איתן כבל: למה לא?

איתן כבל: גם ח"כ מההווה אני יכול להוציא.

איתן כבל: מה שאני מנסה להגיד, רועי פולקמן, זה בכלל לא הסיפור.

איתן כבל: אם כולנו ידענו, למה צריך להביא את זה בצו בחטף מרגע לרגע?

רועי פולקמן: שנתיים נגרר הסיפור, עכשיו יגיעו לסיכומים.

רועי פולקמן: זו השיטה, מה לעשות.

רועי פולקמן: כדי להביא תוצאות, צריך נחישות, אז עכשיו המחירים ירדו.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה.

רועי פולקמן: דרך אגב, אולי לא בכל הדברים.

איתן כבל: מוטי - - -

רועי פולקמן: רק אני אספר לך משהו.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא. לא.

רועי פולקמן: אם יהיו תפוחי-אדמה בשקל, לא ייבאו.

רועי פולקמן: זה כלל פשוט.

רועי פולקמן: אם יהיה תפוחי-אדמה ב-1.4 שקל, לא יהיה ייבוא של תפוחי-אדומה.

איתן כבל: רועי פולקמן, סליחה.

איתן כבל: מוטי חזיזה, אתה כבר מדבר.

<קריאה: - - -

רועי פולקמן: לא יהיה ייבוא, אתה יכול להיות רגוע.

<קריאה: כנראה אתה סנילי.

איציק שמולי: הלוואי היתה לכם אותה נחישות מול הרשתות.

איתן כבל: מרדכי חזיזה, בבקשה.

איתן כבל: בקצרה.

רועי פולקמן: איפה שהמחירים יהיו כאלה, לא יהיה ייבוא.

איתן כבל: סליחה.

<חזיזה מרדכי: אדוני היושב-ראש, א', אני מודה לך בשם ציבור עובדים.

<חזיזה מרדכי: אני בסך-הכול עובד ייצור שבאתי להודות בשם העובדים, שקיבלתי את הזכות והבאת אותי לפה לומר לאנשים שאולי לא מבינים מה זה להיות עובד ייצור, שיסתכלו עלי, אני מדבר בשפה פשוטה.

<חזיזה מרדכי: חלקכם הגדול מכיר את מפעל פרי הגליל, ואתם יודעים בדיוק כמה סבל הוא עבר ועובר.

<חזיזה מרדכי: עמיר היה, חבר הכנסת וקנין, אתה היית.

<חזיזה מרדכי: הרבה היו.

<חזיזה מרדכי: ומי שלא היה, מוזמן לבוא.

<חזיזה מרדכי: אין לי פה פילוסופיה, אני עובד ייצור שבא להגיד את כאבו האמיתי של עובד ייצור.

<חזיזה מרדכי: מה לנו ולכל המשחק המונופוליסטי הזה?

<חזיזה מרדכי: שר האוצר הוא חברתי, הוא אמור לתת לי מענה, לנו, כציבור, גם כתושבי חצור, גם כפריפריה.

<חזיזה מרדכי: זה הפך להיות סיסמה ריקה מתוכן של העשייה במציאות החיים.

<חזיזה מרדכי: לצערי הרב הכול סיסמאות.

<חזיזה מרדכי: ואתם באים היום לפגוע באופן ישיר במפעל.

<חזיזה מרדכי: מה מבקש ציבור העובדים?

<חזיזה מרדכי: תנו את הזכות המינימלית לעובד לעבוד במדינת ישראל.

<חזיזה מרדכי: סליחה, חבר הכנסת, אני חייב להעיר לך הערה באופן ישיר.

<חזיזה מרדכי: אותנו זורקים מהמדפים מאירופה, אומרים לך "לק קיבינימט", מורידים אותנו מאירופה, אף אחד לא ספר אתכם ולא ספר אותנו.

<חזיזה מרדכי: הילדים שלנו משרתים בצבא, לא הילדים שלהם.

<חזיזה מרדכי: אני רוצה שכל חברי הכנסת פה, אחד-אחד, אני מבקש מכם, תחשבו שהאימא שלכם וההורים שלכם עובדים בקו ייצור בפרי הגליל, ואומרים לאותה בחורה, לאותה אימא: סליחה, בגלל ייבוא אין לך עבודה.

<חזיזה מרדכי: מה אתם תרגישו?

<חזיזה מרדכי: מה אתם תגידו לציבור העובדים?

<חזיזה מרדכי: איפה אתם?

<חזיזה מרדכי: באיזה אשליה אתם חיים?

<חזיזה מרדכי: את מי אתם משלים?

<חזיזה מרדכי: באים לפגוע במי?

<חזיזה מרדכי: באותו עובד שחי משכר של 4,000 שקל, שרוצה להתפרנס, גם לא רצה מכם כלום.

<חזיזה מרדכי: איפה הרגש?

<חזיזה מרדכי: חשבתם שבחג הפסח תעלו אותנו, ציבור עובדים, כקורבן?

<חזיזה מרדכי: בתורה לא כתוב שתעלו את ציבור עובדי פרי הגליל כקורבן או שאר הציבור.

<חזיזה מרדכי: אני בעד זה שיוזילו מחירים, בהחלט רצוי ומצוי וטוב שיהיה, להוזיל אותי ו ולהוזיל מע"מ.

<חזיזה מרדכי: על-ידי מה?

<חזיזה מרדכי: עם בלגיה, עם אפגניטסן?

<חזיזה מרדכי: עם כל אלה שלא רוצים אותך בכלל?

<חזיזה מרדכי: להביא צ'יפס?

<חזיזה מרדכי: אמרתם על החקלאים המגדלים שהם מלח הארץ.

<חזיזה מרדכי: אתה יודע מה אתם עושים?

<חזיזה מרדכי: על מלח הארץ יש פצע שלא הגליד.

<חזיזה מרדכי: אתם שמים את המלח על פצעים שלא הגלידו.

<חזיזה מרדכי: איפה הכבוד ואיפה הערך לנו?

<חזיזה מרדכי: מה עשינו?

<חזיזה מרדכי: מה חטאנו?

איתן כבל: תודה.

<חזיזה מרדכי: אדוני היושב-ראש, שתי מילים, ממש שתי מילים.

<חזיזה מרדכי: מעבר לזה שאני מודה לכם באמת, אם מישהו עדיין לא זכה, יש לו הזכות לבוא למפעל פרי הגליל, שיראה מה זו המציאות של אימא ואבא שעובדים לפרנס.

<חזיזה מרדכי: אם אתם חושבים שכל שני וחמישי נהיה הבכיינים של המדינה, זו אשליה.

<חזיזה מרדכי: הרי בסופו של דבר תמצאו את האנשים האלה גמורים.

<חזיזה מרדכי: אם במדינה הזאת, אני אומר לכם כחברי כנסת, הייתם דואגים - - -

יצחק וקנין: אל תדאג, הממשלה תיפול אם הם הולכים לעשות את זה.

יצחק וקנין: אני מפיל את הממשלה.

יצחק וקנין: שמעת?

יצחק וקנין: זה לא יעזור.

יצחק וקנין: (מחיאות כפיים באולם)

יצחק וקנין: אני מדבר במלוא הרצינות.

יצחק וקנין: הממשלה תיפול על-ידי - -

<חזיזה מרדכי: אני אומר לסיום משפט אחד, אתם חברי הכנסת - - -

יצחק וקנין: - - אין לה זכות קיום.

<חזיזה מרדכי: תבואו, תנדדו לפריפריה, תקימו איזה מפעל, שניים, שלושה.

<חזיזה מרדכי: 60 שנה לא עשיתם.

<חזיזה מרדכי: תבואו ותקימו.

איתן כבל: מרדכי, תודה.

איתן כבל: תודה, אחי.

<חזיזה מרדכי: תודה.

<חזיזה מרדכי: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: חבר הכנסת איציק שמולי בקצרה.

איתן כבל: אתה מפה הולך לישיבת סיעה, כבר שיגעו אותי.

איתן כבל: בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, שני דברים קצרים, האחד, נגעת בזה בדבריך, אדוני היושב-ראש, יש משמעות גם לדרך, בפרט שוועדת הכלכלה מובילה כאן תהליך מאוד משמעותי בשנה האחרונה, וכפי שאמרת בפתח הדברים היא נמצאת עם אצבע על הדופק בכל מה שקשור למחירים בחגים, עד כדי כך שאתה מרגיש צורך להיות במעקב על בסיס חודשי.

איציק שמולי: שמעתי את כל התאוריות של מנכ"ל משרד החקלאות, שזה יפה, רק אני חושב שהחקלאים וגם התעשיינים, הם קצת פחות נאיביים אחרי כל הצלקות שיש להם על הגב, שיקרה מצב שבתהליך אחד ננהל הידברות ושולחן עגול ופילוסופיות גדולות ובשולחן אחר ינחיתו להם על הראש פטיש של חמישה קילו.

איציק שמולי: אני אומר לך: השתיקה שלכם, של משרד החקלאות, בעניין הזה צורמת, כי אתם אמורים לייצג גם את האינטרס של החקלאים שנמצאים בפריפריה ובכל המקומות.

רועי פולקמן: אולי זה כדי שהם לא ייפגעו.

איציק שמולי: רועי, נגיע גם אליך, אל תדאג.

רועי פולקמן: זו הסיבה של מנכ"ל משרד החקלאות – פרי הגליל לא ייפגע, לא ייפגע.

רועי פולקמן: לא תיפגעו מזה.

איתן כבל: רועי, דיברת.

איציק שמולי: זו חוכמה מאוד קטנה, רועי פולקמן, לדבר אתנו כבר שנתיים על סבסוד ישיר לחקלאות וכל פעם באים ונותנים מכה לחקלאים ואחרי זה אומרים להם: נדבר אתכם בשנה הבאה על הסבסוד הישיר.

איציק שמולי: החקלאות פה תחת מתקפה, זה ברור.

איציק שמולי: ויש פה תפיסה כאילו אפשר לייבא הכול על אוניות מספרד ומארגנטינה.

איציק שמולי: ואיפה שמירה על הקרקע?

איציק שמולי: ואיפה פרנסה כמו שאמר חזיזה?

איציק שמולי: ואיפה כל הדברים האלה?

איציק שמולי: אני רוצה להגיד לך דבר אחד: הלוואי, הלוואי – ואני אומר את זה גם על בסיס מה שהיה בחוק בקורנפלקס ומה שקורה כאן – שאותה נחישות שאתה מדבר עליה ויוצא למלחמה נגד החקלאים והתעשיינים, הייתם עושים נגד הרשתות - -

רחל עזריה: אף אחד לא יוצא למלחמה נגד התעשיינים והחקלאים, תפסיקו כבר עם - - -

איציק שמולי: - - נראה אתכם.

רחל עזריה: אף אחד לא יוצא למלחמה נגד החקלאים והתעשיינים.

איציק שמולי: אל תפריעי לי.

רחל עזריה: תשים לב מה אתה אומר - - -

איתן כבל: אל תפריעו לו.

איתן כבל: די.

<קריאה: זאת מלחמה.

<קריאה: ודאי זו מלחמה.

איתן כבל: מספיק.

איציק שמולי: אתם ו"כולנו" החכמים הכי גדולים בעולם כשזה נוגע לחקלאים ולתעשיינים.

איציק שמולי: איפה אתם מקבלים רגליים קרות?

איציק שמולי: מול רמי לוי והיבואנים.

איציק שמולי: שם, אתם שותקים.

איציק שמולי: בחוק הקורנפלקס, בוא נגיד את האמת, אמרו "תחרות, תחרות, תחרות", "בואו נעשה עוד תחרות".

איציק שמולי: איפה נגמרה התחרות?

איציק שמולי: על המדף.

איציק שמולי: ברגע שבאתי וניסיתי להוביל מהלך מול חברי הכנסת של "כולנו", שנעשה את אותה תחרות שהתחלתם ביצרנים, נעביר אותה למדף, כולם ברחו.

איציק שמולי: למה?

איציק שמולי: אתם רוצים לדפוק את החקלאים ואת התעשיינים.

איציק שמולי: זה הכול.

איציק שמולי: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: חברים, זו פעם אחרונה שמוחאים כפיים.

איתן כבל: אני מרשה לכם כי זה שמולי, והוא צריך מתפקדים.

איתן כבל: אבל זו פעם אחרונה.

רחל עזריה: לכן הוא אמר את זה.

רחל עזריה: הבנתי.

איתן כבל: די, מספיק.

איתן כבל: חברים, בכל הכבוד.

<רוני הילמן: אדוני היושב-ראש - - -

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אדוני, אני אתן לך לדבר כשאני אחליט.

איתן כבל: אני ארשום אותך.

איתן כבל: בתור, לא בהתפרצות.

איתן כבל: גיורא זלץ, ראש המועצה האזורית גליל עליון.

<גיורא זלץ: צהרים טובים - - -

רחל עזריה: - - -

איציק שמולי: ירדתם בשני מנדטים - - -

איתן כבל: היה כבר מחיאות כפיים, אחי.

איציק שמולי: היא מטיפה לי מוסר.

רחל עזריה: אני מטיפה לך מוסר?

איתן כבל: רחל, נהיית פה משגיחת כשרות.

רחל עזריה: אני לא אומרת כלום.

איציק שמולי: היא הכי "חברתית בארץ", כל הזמן היא לוחשת לי באוזן.

איתן כבל: די, שמולי, בבקשה.

איתן כבל: חברי, די.

רחל עזריה: אני לא יודעת מאיפה הוא בא.

איציק שמולי: מאיפה את באת?

איתן כבל: די, איציק.

אלי אלאלוף: איציק, אני אחשוב שברחת ממני.

איתן כבל: קודם כול, ברוכים הבאים, אלי, קולגה בסדר גודל שלך מגיע אלי לוועדה.

איתן כבל: כבוד גדול עבורי, אחי.

אלי אלאלוף: רק ראיתי אותך, נכנסתי.

איתן כבל: אם כבר הצלחת לראות אותי, זה כבר טוב.

<גיורא זלץ: חלקה הגדול של החקלאות במדינת ישראל ומפעלי התעשייה שעוסקים בחקלאות נמצאת במרחק של עד 15-20 ק"מ מהגבולות השונים.

<גיורא זלץ: אני בשונה מקודמי רוצה להגיד לשר האוצר ולשר החקלאות, בשם כל אותם אנשים שגרים במקומות האלה "תודה רבה".

<גיורא זלץ: למה אני אומר לכם תודה?

<גיורא זלץ: כי בשבועות האחרונים אנחנו עושים טבלאות אקסל ומתלבטים מה לגדל בשנים הבאות, כי יש עלייה במחיר המים ובעיות אחרות, אז חשבנו על ירקות, ירקות לתעשייה, זה גם טוב, כי יש מפעל פרי הגליל עם 700 עובדים ותפוגן בדרום, אבל אז הבנו שיש חשש לייבוא ולהורדת מכסים, אז אמרנו: נפסיק עם זה.

<גיורא זלץ: עברו לחשוב על גידול של אגסים, תפוחים, קיוי.

<גיורא זלץ: למה?

<גיורא זלץ: כי בצפון יש מקומות גבוהים, יש אקלים נוח, יש קרקע טובה לגדל גידולים כאלה, אבל אז הבנו שיש גידול בייבוא של אותם פירות, אז הבנו שגם כנראה אגסים, תפוחים וקיוי אי-אפשר לגדל, אז אני אגיד לך מה החלטנו: גידול החקלאות החדש – אנחנו נעשה מגרשי גוף.

<גיורא זלץ: למה נעשה מגרשי גולף?

<גיורא זלץ: כי כמו שאתם יודעים על משולש הגבולות של ישראל, לבנון וסוריה, שם אני חי, יש עשרות אלפי תיירים מחוץ-לארץ שממלאים את האזור, הם באו בגלל תיירות אקסטרים, לראות מאיפה יהיה הירי – מסוריה על-ידי דאעש, או ג'בהת אל נוסרה, או אולי דווקא החיזבאללה מלבנון יתחילו ראשונים.

<גיורא זלץ: יש אקשן בגליל, מחכים לראות מאיפה ייפלו הפגזים הבאים.

<גיורא זלץ: לא אם, אלא מתי.

<גיורא זלץ: בשם כל אותם תושבים אני באמת מבקש לומר תודה רבה, ואני אומר שוב, אני חושב שגם משרד התיירות יברך אתכם, כי באמת נוכל להביא למגרשי הגולף בגליל ובגולן את אותם אלפי תיירים שבאים לתיירות אקסטרים על משולש הגבולות בין ישראל, סוריה ולבנון.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה לך, אדוני.

איתן כבל: חבר הכנסת איל בן ראובן, יורם קרין ראש המועצה האזורית עמק המעיינות, רחל עזריה ויש אחר-כך עוד כמה דוברים.

איתן כבל: אתה צריך לצאת עכשיו?

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: בבקשה, אדוני, רק לפני כי אדוני צריך לצאת.

<שלמה בן אליהו: אני חוזר על הדברים שאמרתי, שרוב הדוברים לא התייחסו אליהם, ההחלטה היתה שהנושא ייסגר בהסכמה עם החקלאים ושהחקלאים לא ייפגעו.

<קריאה: אז לא צריך שימוע.

<קריאה: תקפיאו את הכול.

איתן כבל: די.

<שלמה בן אליהו: אתם מתעלמים משני הדברים האלה.

<שלמה בן אליהו: אם זה לא יהיה בהסכמה, זה לא יעבור.

<שלמה בן אליהו: ואם זה יהיה בהסכמה, זה יעבור.

<שלמה בן אליהו: אם אתם מסכימים לדבר, מה הבעיה?

איתן כבל: תודה, אדוני.

<שלמה בן אליהו: שר האוצר אמר שהחקלאים לא ייפגעו.

<שמעון ביטון: אדוני היושב-ראש, אני מבקש, לפני שהמנכ"ל יוצא, אני מבקש.

איתן כבל: צא אתו.

<שמעון ביטון: לפני שהמנכ"ל יוצא.

<שמעון ביטון: אדוני המנכ"ל, תקשיב בבקשה – אדוני המנכ"ל, אני מבקש שתקשיב.

<שמעון ביטון: גם אם קשה לך לשמוע את זה, אני מבקש שתקשיב – אני בא ממושב אביבים בגבול הצפון, ואני לא מבקש תחנונים ורנטה על זה שאני שומר על הגבולות 54 שנה.

<שמעון ביטון: כל הגוף שלי צלקות מפיגוע טרור, הצלקת שאתם עושים לי היום, יותר קשה מהכול.

<שמעון ביטון: אני בן למשפחה שכולה שמגדל חקלאות ולא בא לפה להתבכיין, גאה להיות חקלאי, רוצה להישאר חקלאי, מתחנן לפניכם לא לפגוע בחקלאות.

<שלמה בן אליהו: אומרים לך שאם הנציגים שלכם לא יסכימו למהלך הזה, אז לא יהיה.

<שמעון ביטון: תקשיב, אדוני המנכ"ל.

<שמעון ביטון: אדון רמי לוי, מדליק המשואה, פורץ הדרך, בערב ראש השנה מכר קיוי ב-26 שקל.

<שמעון ביטון: שמעון ביטון ממושב אביבים – 7 שקלים.

<שמעון ביטון: ביצים אצלי ב-14 שקלים.

<שמעון ביטון: תטפלו בפער התיווך.

<שמעון ביטון: אני בעד לעזור בהורדת יוקר המחיה, אני בעד הוזלת מחיר המים לצריכה ביתית, אבל זה לא מתחיל ונגמר רק בחקלאים, זו שרשרת שלמה.

<שמעון ביטון: אני יודע לעשות חקלאות בזול, אתם תהיו שותפים, אתם תקשיבו לנו.

<שמעון ביטון: אני אראה לך תמונות של רמי לוי – קיוי ב-26 שקל - - -

<שלמה בן אליהו: אנחנו רוצים להקשיב לכם.

<שמעון ביטון: קיוי ב-26 שקל – אדוני המנכ"ל, בבקשה – שמעון ביטון ב-7 שקלים.

<שמעון ביטון: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: די.

איתן כבל: די.

איתן כבל: די.

איתן כבל: חברים, מספיק.

איתן כבל: אמרתי "די".

איתן כבל: אני פשוט אפזר את כולם פה.

איתן כבל: בכל הכבוד, די.

איתן כבל: תודה, שמעון.

איתן כבל: תודה, נשמה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חבר הכנסת איל בן ראובן.

איתן כבל: אמרתי יורם קרין, רחל עזריה וגיא זווילי.

איל בן ראובן: צהרים טובים.

איל בן ראובן: הדיון שאנחנו יושבים בו בשעה וחצי, השעתיים האחרונות, בעיני הוא דיון ערכי ממדרגה עליונה, ואני מוכרח להגיד שהוא גם דיון עצוב.

איל בן ראובן: אתם יודעים שאני בא מעולם הביטחון, וכשאני עוסק בביטחון ומתעסק בקווי העימות, את מי אני פוגש?

איל בן ראובן: כשאני הולך לקווי העימות לבדוק את סוגיית הביטחון, אני פוגש את גיורא, אני פוגש את חזיזה ואני פוגש את דובי.

איל בן ראובן: אני פוגש את האנשים שהם גרים שם והם חיים שם והם עוסקים בחקלאות.

איל בן ראובן: זה עולמם.

איל בן ראובן: ואנחנו פה היום יושבים ודנים בהצעות שעניינן הרס ואבדון לחקלאות.

איל בן ראובן: אנחנו לא דנים פה במשהו שהתחיל עכשיו, אנחנו דנים פה באיזה מגמה מתמשכת, שהיא כבר הופכת להיות באמת דבר מסוכן, כי החקלאות במדינת ישראל היא לב לבה של התרבות הישראלית, ואנחנו מוכרחים, מוכרחים לשמור עליה כזאת.

איל בן ראובן: אני חושב שאת הדיון, איתן, אפשר היה כבר לגמור אחרי דבריו של חבר הכנסת וקנין, כי הוא באמת שם פה את הדברים.

איל בן ראובן: אנחנו יודעים מאיפה הוא בא, לכן הוא כל-כך מייצג פה את כל סך האנשים שיושבים פה.

איל בן ראובן: מנכ"ל משרד החקלאות הלך מפה.

איל בן ראובן: אני מציע למשרד האוצר בנקודת הזמן הזאת לעצור בחריקת בלמים את התהליך, לבדוק מחדש את עצמנו, ומההתחלה אנחנו צריכים להיכנס לתהליכים של בניית החקלאות מחדש.

איל בן ראובן: לשם אנחנו צריכים ללכת.

איל בן ראובן: אלה הדיונים החשובים שצריכים להיעשות.

איל בן ראובן: הדיון היום לצערי עוסק בהצעות הפוכות, כיוון הפוך, לכן אני מברך על הדיון הזה.

איל בן ראובן: ואני חושב שאנחנו פה ביחד עם החקלאים נמצאים בסיטואציה של חירום, וייתכן שנצטרך להתפתח בה למקומות לא כל-כך נעימים, על מנת לעצור את המהלך הבלתי נסבל הזה.

איל בן ראובן: תודה רבה.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: יורם קרין, ראש המועצה האזורית עמק המעיינות, בבקשה.

<יורם קרין: שלום לכולם, כבוד היושב-ראש, אני רוצה להמשיך את דבריו של איל, אנחנו מועצה אזורית עם אלפי אנשים שמתפרנסים מחקלאות.

<יורם קרין: בלי חקלאות אין התיישבות, בלי התיישבות אין ביטחון ואין גבולות.

<יורם קרין: אנחנו עוסקים בחינוך לחקלאות, יש לנו בית ספר לחקלאות, חווה חקלאית, מנסים לגדל דור חדש של חקלאים שימשיכו את המפעל הציוני החשוב הזה, ובמקום שיקראו לנו לפה לעשות דיון איך עושים את חוק החקלאות, איך מחנכים עוד אנשים לחקלאות ואיך מחזקים את הערך של החקלאות, כל הזמן עסוקים במלחמת הישרדות.

<יורם קרין: משקים של עגבניות ושל תבלינים נסגרים אצלנו.

<יורם קרין: לאנשים אין ממה להתפרנס.

<יורם קרין: יש לנו את ענף המדגה שמייצר את רוב דגי הבריכות במדינת ישראל, הרפורמה שמוצעת כאן סוגרת את הענף הזה, אלפי אנשים יישארו מובטלים, לא יהיה ביטחון ולא תהיה חקלאות.

<יורם קרין: אני קורא לנו ולחברי הכנסת – תודה ליושב-ראש על הדיון הזה – לבטל את כל הרפורמה הזאת.

<יורם קרין: ליזום דיון על איך מגדלים דור חדש של חקלאים ומחזירים את הכבוד לחקלאות ולחקלאים.

איתן כבל: תודה, אדוני.

איתן כבל: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: מאז המחאה ב-2011 אנחנו מרגישים שהמחירים מאוד גבוהים בישראל, אנחנו מדברים על זה וכו', לאחרונה גם פורסם דוח של ה-OECD שאומר כל מה שאנחנו מרגישים.

רחל עזריה: מחירי החלב ומוצריו הם ב-50% יותר גבוהים מהממוצע ב-OECD - -

<קריאה: לא נכון.

רחל עזריה: - - מחירי השמן ב-40% גבוהים מהממוצע ב-OECD.

רחל עזריה: הדגים ב-20%, הבשר ב-20%.

רחל עזריה: מה שהרפורמה הזאת באה לעשות זה להביא בחשבון את האנשים שנמצאים בבית, את 8 מיליון אזרחי מדינת ישראל, ולדאוג להם שהם יוכלו לקנות מזון במחירים סבירים.

רחל עזריה: זה בסופו של דבר מה שאנחנו אומרים.

רחל עזריה: אני רואה את כל ההתלהמות, ויושב-ראש הוועדה רמז למה יש התלהמות פה, אף אחד לא הולך לפגוע לא בחקלאות ולא בתעשייה.

רחל עזריה: והדבר השני שחשוב לי לומר - - -

<קריאה: סיסמאות.

<קריאה: סיסמאות.

איתן כבל: חברים.

רחל עזריה: - - - והדבר השני שחשוב לי לומר זה שיושבים פה חקלאים ומספרים על הקושי להיות חקלאי בישראל היום.

רחל עזריה: ומה שאנחנו באים ומציעים זה שינוי של השיטה.

רחל עזריה: שיטה ששינו באירופה כבר לפני כמעט 20 שנה.

<משה אפרים: את לא אירופה, את יותר דומה לירדן ומצרים.

<משה אפרים: איזה אירופה?

<משה אפרים: איזה אירופה?

<משה אפרים: מה לכם ולאירופה?

איתן כבל: די.

איתן כבל: די.

רחל עזריה: כבוד היושב-ראש - - -

איתן כבל: אושיק, את דבריך סיימת.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: באירופה עברו לסובסידיה ישירה.

רחל עזריה: הסובסידיה כעת מבוססת על זה שהצרכנים משלמים את העודף.

רחל עזריה: אנחנו לא רוצים שהצרכנים ישלמו את העודף, בגלל שיש לנו אחריות ציונית לדאוג לכך שאזרחי מדינת ישראל יוכלו לחיות פה בכבוד, ואנחנו רואים את בריחת המוחות, אנחנו יודעים בדיוק מה קורה ואנחנו רואים שאנחנו צריכים לדאוג להורדת יוקר המחיה במדינת ישראל.

רחל עזריה: ולכן במקום סובסידיה עקיפה שמושתתת על אזרחי מדינת ישראל, אנחנו מדברים על סובסידיה ישירה.

רחל עזריה: אני מבינה שנמצאים במשא-ומתן וצריך לדאוג לזה שהסובסידיה והפיצוי יהיו מקסימליים, וזה בסדר, וזה טוב שתעשה את הדיון, כבוד היושב-ראש, כי באמת זה חלק מהתהליך, אבל כולנו צריכים להיות שותפים לזה.

רחל עזריה: אם היום אי-אפשר להיות חקלאי, וזה מה שאני שומעת כל הזמן וזה מה שכולנו יודעים, אז מדברים עכשיו על שיטה חדשה.

רחל עזריה: בואו נשב ונמצא את השיטה הזאת.

רחל עזריה: כמו שבאירופה עשו, נעשה אותו דבר, כדי שנוכל לחיות פה, גם שאזרחי מדינת ישראל, 8 מיליון אזרחים, לא ישלמו סכומים בלתי נסבלים בסופרמרקט, וגם כדי שהחקלאים יוכלו לחיות בכבוד.

רחל עזריה: זו אחריות שלנו, גם של משרד האוצר, גם של הכנסת, גם של הממשלה.

רחל עזריה: החקלאים מאוד חשובים, גם בגלל הגבול וגם בגלל שמדינת ישראל צריכה לגדל הרבה מהמזון שלה.

רחל עזריה: הכול נכון.

רחל עזריה: אנחנו מדברים על שינוי השיטה.

רחל עזריה: אני חייבת לומר, אני אימא לארבעה ילדים, אני עושה את הקניות בסופר.

רחל עזריה: תקשיבו, המחירים נורא-נורא גבוהים, גם של הדגים, גם של הבשר, גם של השמנים וגם של מוצרי החלב - - -

<שרגא ברוש: רק לא בגלל החקלאים והתעשיינים.

<קריאות: - - -

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: רבע מילה לא.

איתן כבל: תודה.

רחל עזריה: מחירי החלב, מחירי הביצים, מחירי השמן, מחירי הבשר, מחירי הדגים.

רחל עזריה: נו, באמת.

רחל עזריה: שרגא ברוש, תקשיב, אני מאוד אוהבת להתווכח אתך, לפעמים אני מנצחת אותך, לפעמים גם אתה - - -

<שרגא ברוש: למה את צועקת?

רחל עזריה: כי אני אישה, אז תמיד יגידו לי "למה את צועקת".

רחל עזריה: אבל בסיפור הזה זו המציאות.

רחל עזריה: ה-OECD אומר את זה.

רחל עזריה: אתה רוצה לומר שאני סתם צועקת?

רחל עזריה: תסתכלו על ה-OECD.

איתן כבל: תודה.

אבשלום וילן: תתמכי בחקלאות - - -

איתן כבל: אבו, מספיק.

איתן כבל: די.

רחל עזריה: כמו עם ימי החופשה, ה-OECD צדק.

איתן כבל: גיא רילוב, מגדל זיתים.

איתן כבל: בבקשה.

<גיא רילוב: האמת שאני לא רגיל לרוח כזאת, כי אני יושב ושומע את המזרחית אצלנו.

איתן ברושי: איפה זה אצלנו?

<גיא רילוב: אני מחוות מקורה, משק בכרמל.

<גיא רילוב: סבא של סבא שלי היה משה יואל סלומון.

<גיא רילוב: הוא עשה שתי החלטות בחיים שלו – החלטה ראשונה לצאת מחומות ירושלים ולהקים את נחלת שבעה והחלטה שנייה לרדת לפתח תקווה ולטעת פרדסים.

<גיא רילוב: הסיבה שהוא נטע פרדסים, ואני מרגיש ממש מחובר אליו בקטע הזה, זה לא בגלל שהיה צריך Jaffa או משהו.

<גיא רילוב: הוא הבין שגם האוניות שמגיעות לנמל יפו, אין להן משמעות אמיתית לעם שבונה ארץ בארצו, רק ייצור מזון בארץ שלך.

<גיא רילוב: כשאנחנו כמובן כולנו, גם את, כשאת הולכת לסופר, את נהנית בטירוף ממה שאני עושה, משמן הזית או מהאפרסמון שאני מגדל או מהאבוקדו שאני מגדל.

<גיא רילוב: אנחנו עושים את הדברים האלה בדמי לבנו, ואני רוצה להגיד לך שאני מתבייש – לא בך, כי את לא אחראית במשרד – אני מתבייש במנכ"ל משרד החקלאות שאומר לי, כשסב סבי היה משה יואל משה סלומון, שאני הולך להיות קבצן.

<גיא רילוב: בחיים אני לא אהיה קבצן ובחיים אני לא אפסיק להיות חקלאי.

<גיא רילוב: אני לא מאיים עליכם בהפסקת חקלאות.

<גיא רילוב: אני אמשיך להיות חקלאי עד יומי האחרון.

<גיא רילוב: אתמול הבן שלי, שעובד אתי חמש שנים, אחרי צבא, אחרי שירות קרבי ביחידה מובחרת, אמר לי: אבא, אני חייב פסק זמן, אני לא יכול לעמוד בלחץ הזה יותר.

<גיא רילוב: עכשיו אני רוצה לגעת בדברים האמיתיים.

<גיא רילוב: קודם כול, במדינת ישראל יהיה מזון ישראלי, כי זה מה שצריך להיות כאן, והבעיה העיקרית שלנו שיש כאן פערי תיווך מטורפים ויבואנים, ולדעתי את תמימה שאת חושבת שאנחנו אחראים למחירים בסופר - - -

רחל עזריה: תבחר מילים.

<גיא רילוב: סליחה, אני אומר את האמת, אני אומר בדמי לבי.

<גיא רילוב: את לא ישבת בשדות ב-40 השנה האחרונות וגידלת מזון.

<גיא רילוב: תזכרי עוד דבר, כשאת אוכלת ארוחת בוקר, צהרים וערב, את אוכלת את מה שאני ייצרתי.

<גיא רילוב: מי האיש הכי חשוב בשבילך?

<גיא רילוב: החקלאי.

<גיא רילוב: כי כמה ימים מיום שהפסקת להיות לקטית וציידת – כמה ימים את תחיי בלי חקלאי?

<גיא רילוב: ובלי חקלאות ישראלית אין קיום בארץ-ישראל.

<גיא רילוב: אני אגיד לך עוד דבר, בגלל שהרעיון שלכם הוא כל-כך לא נכון – אני לא רוצה להשתמש במילים אחרות, בכל זה מקום מנומס – הוא גם לא יצליח.

<גיא רילוב: סבא שלי, שהיה נכד של יואל, לימד אותי.

<גיא רילוב: הוא אמר לי "תשמע, הדברים הרעים והטיפשיים" – הוא אמר את זה, לא אני אמרתי, כי אנחנו בפורום מכובד – "לא מחזיקים".

<גיא רילוב: הם לא יחזיקו.

<גיא רילוב: אנחנו חזקים מכל היוזמות והניסויים שאתם הולכים לעשות עלינו.

<גיא רילוב: החקלאות הישראלית תנצח בגדול.

<גיא רילוב: אני אופטימי ברמות, הבן שלי יחזור למשק, אנחנו נגדל גידולים, אנחנו נייצר שמן זית, אתם תיהנו מזה, אתם תהיו מזה יותר בריאים.

<גיא רילוב: ודבר אחרון פרקטי, אם את מדברת אתי על תחרות, אז למה אתם לא נותנים לנו לסמן תוצרת ישראלית?

<גיא רילוב: את הדבר הקטן הזה?

<גיא רילוב: לשים בתקן שמן הזית ובתקנים האחרים את הסימון הישראלי, וזה קיים בכל ה-OECD.

<גיא רילוב: עכשיו הייתי ב"פרוט לוגיסטיקה" בברלין כדי ללמוד קצת שיטות של אריזה בגרמניה, אין מצב שבסופר לא מסומן שזה ממרוקו, זה מתוניסיה וזה מצרפת.

<גיא רילוב: כל סופר ישראלי צריך להיות מסומן.

<גיא רילוב: אם מביאים בצורה כזאת או אחרת, בגלל שיש צורך מידי - - -

איתן כבל: תודה, גיא.

איתן כבל: סליחה.

<קריאות: - - -

רועי פולקמן: - - - שמן זית ישראלי.

רועי פולקמן: אנחנו נמשיך לקנות שמן זית ישראלי.

<גיא רילוב: יד מרדכי זה לא ישראלי ושטראוס זה לא ישראלי.

איתן כבל: גיא, לגבי הזית יש בקשה לקיים דיון סביב העניין הזה, וועדת הכלכלה של הכנסת תידרש לשאלה הנכבדה הזאת.

איתן כבל: ואני אומר את זה בצורה מאוד ברורה וחדה: אני יודע שיהיו לחצים, אבל כמו תמיד הלחץ לא הפחיד אותי ולא את החברים פה בוועדת הכלכלה.

איתן כבל: תודה לך, אדוני, דיברת בדם לבך, ולכן לא הפרעתי לך.

איתן כבל: הבא בתור ברשימת סיעת המחנה הציוני, סאלח סעד.

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: ואחריו – עמי מוארמן.

סאלח סעד: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה על כינוס הוועדה המהיר ביותר.

סאלח סעד: אין ספק שיושבים כאן ציבור כה חשוב במדינת ישראל, שאני קורא לו "מלח הארץ", גם ממטולה, גם מחצור, גם מהדרום.

סאלח סעד: אלה האזרחים האמיתיים שנקראים "מלח הארץ".

סאלח סעד: אלה שמעבדים את אדמתם ואלה ששומרים על מדינת ישראל.

סאלח סעד: האנשים האלה שיושבים כאן, וכל פגיעה בהם, שמגיעה ממדינת תל-אביב, היא פגיעה בכל הפריפריה, היא פגיעה בכל האוכלוסייה, גם בדרוזים, גם בערבים, גם ביהודים.

סאלח סעד: אנחנו לא נרשה פגיעה כזאת שיכולה לשלוח אלפי משפחות לבטלה ולאבטלה ולעוני.

סאלח סעד: זה לא יהיה.

סאלח סעד: לא יהיה שידידי פה, עדי, עוקר כמה עצי זית – עץ הזית נקרא "עץ השלום" – בשביל להביא למשרד האוצר, ששר האוצר עם העיניים האטומות שלו יראה את זה מהפרוזדור או מהחלון.

סאלח סעד: עץ הזית זה העץ הכי חשוב, שמסמן את השלום במדינת ישראל.

סאלח סעד: לא ניתן לפגיעה כזאת, לא בחקלאות ולא בענף הזית.

סאלח סעד: אנחנו אתכם.

סאלח סעד: אנחנו ביחד, כי המטרה משותפת לכולנו.

איתן כבל: תודה חברי סאלח סעד.

איתן כבל: עמי מוארמן, ואחריו – רוני הילמן.

<עמירם מוארמן: אני חקלאי, בן 80, מכרמי יוסף.

<עמירם מוארמן: אני דור ראשון לחקלאות, וכנראה שאני אהיה גם דור אחרון.

<עמירם מוארמן: אני אומר את זה בדמעות בעיניים.

<עמירם מוארמן: זה יום עצוב לי, אני רוצה לבכות.

<עמירם מוארמן: אני חושב שהמעמד הזה כאן הוא תפילת האשכבה לחקלאות הישראלית, ואולי גם לעם ישראל.

<עמירם מוארמן: אני חושב שאנחנו עומדים בשלהי הבית השלישי.

<עמירם מוארמן: המעמד הזה שקיים כאן היום, לא היה קורה בשום מדינה.

<עמירם מוארמן: בצרפת, גרמניה, ארצות-הברית, כולם משמרים את החקלאות שלהם, בייחוד לאור השינויים בטמפרטורות ובאקלים כדור הארץ שעומדים בפני מצב כזה שיהיה חסר מזון לציבור.

<עמירם מוארמן: ופה אנחנו עומדים בפני מצב שכורתים את הענף שעליו אנחנו יושבים.

<עמירם מוארמן: כחקלאי, הפסדתי השנה 600,000 שקל, אני חייב כסף לבנקים, אני לא יודע איך אני אמשיך, אני לא יודע מה אני אעשה, אני מקלל את הרגע הזה שנהייתי חקלאי.

<עמירם מוארמן: אני מסב את תשומת לבה של הגברת הזאת, שסטייק מוכרים ב-50-60 שקל בפיתה בישראל, ובארצות-הברית זה עולה 2 דולר, ובקבוק יין שעולה 20 שקל, מוכרים פה ב-150 שקל במסעדות.

<עמירם מוארמן: על זה אין פוצה פה ומצפצף.

<עמירם מוארמן: אנחנו משלמים 2.85 שקל עבור מים שפירים, ואין לנו כסף לשלם 2.85 שקל.

<עמירם מוארמן: זה לא ייתכן.

<עמירם מוארמן: משלמים שכר עבודה גבוה, חומרי הדברה – הכול גבוה.

<עמירם מוארמן: סולר – פי חמישה מהעלות של המדינה.

<עמירם מוארמן: המדינה מרוויחה 500% עלינו ואין פוצה פה ומצפצף "ואין מכלים דבר בארץ".

<עמירם מוארמן: אין חזרה.

<עמירם מוארמן: כתוצאה מכך שכוונת האוצר ומשרד החקלאות לעשות את מה שהם רוצים לעשות, לפי התוכנית הזאת, אנחנו נכחד, והאדמות שלנו יהיו למרבץ חמור ומרבץ שה, "והושבתם לבדכם בקרב הארץ", נאום ה'.

<עמירם מוארמן: לא יהיו יותר חקלאים.

<עמירם מוארמן: אף אחד לא יחזור, ואז אני רוצה לראות מה תעשה תרבות המגדלים הזאת.

<עמירם מוארמן: תודה רבה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: מאיפה אדוני?

<עמירם מוארמן: אני מכרמי יוסף.

<עמירם מוארמן: אני רוצה להזמין את כבודו, את כל הנוכחים פה ואת כל התקשורת למטעים שלי, שיראו איך הכשרתי מאות דונמים עם בולדרים של 50 טון בכרמי יוסף.

<עמירם מוארמן: הפכתי טרשים לגן.

<עמירם מוארמן: לבנים שלי אין דירות.

<עמירם מוארמן: הדירות שלי נמצאות בקרקע של המינהל.

<עמירם מוארמן: אני מזמין ואני אתן לך את מספר הטלפון שלי: בואו בסוף השבוע אלי.

<עמירם מוארמן: תודה רבה לכם.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: רוני הילמן, בבקשה.

<רוני הילמן: ראשית, אני שמח על אפשרות הדיבור.

איתן כבל: מאיפה?

איתן כבל: מרמת הגולן, ממושב נוב.

<רוני הילמן: הגעתי לכאן היום בעקבות גזר-הדין על החקלאות, גזר דין מוות על החקלאות.

<רוני הילמן: הבן שלי הגיע אתי, הוא עם החולצה הצהובה.

<רוני הילמן: באוטו אמרתי לו שיחפש לו ענף אחר.

<רוני הילמן: אני דור שלישי לניצולי שואה.

<רוני הילמן: סבא וסבתא שלי הגיעו מאושוויץ, ומה לעשות, הם בחרו חקלאות.

<רוני הילמן: הם קנו לול של תרנגולות, אחר-כך קצת פרות.

<רוני הילמן: מטבע הדברים אבא שלי המשיך עם החקלאות, ומטבע הדברים אני המשכתי אחרי אבא שלי.

<רוני הילמן: נגררתי.

<רוני הילמן: זה מה שאני יודע לעשות.

<רוני הילמן: השנה זכיתי במקום הראשון בשמן זית.

<רוני הילמן: בשנה שעברה גם זכיתי במקום הראשון בשמן זית.

<רוני הילמן: ב-2014 מקום ראשון בבין-לאומי.

<רוני הילמן: יש לי כרם זית, נמצא ממש בצמוד לגבול עם סוריה, וכואב לי.

<רוני הילמן: כואב לי מאוד שהמדינה שלי, המדינה שהסבא והסבתא שלי הגיעו אליה מאושוויץ להקים אותה, שראו צורך בעבודת הכפיים, לעבוד את האדמה, המדינה באה ויורה להם ברגלים, פשוט תוקעת להם סכין בלב – כך אני רואה את הדברים בתור חקלאי שמחובר לאדמה – סכין בלב ומסובבת אותו הכי כואב שאפשר.

<רוני הילמן: אני לא כל-כך מבין במספרים ובסבסוד, אני פשוט מנסה לעבוד את האדמה, לחיות בכבוד ולסגור את החודש.

<רוני הילמן: יום-יום הולך למטע, הבן שלי עוזר לי, האחים שלו עוזרים לי, והמדינה הזאת – אני לא יודע באיזה צורה להגדיר את זה – פשוט גומרת לך הכול, את כל האוויר.

<רוני הילמן: ב-05:00 בבוקר הולך למטע, רץ ועושה את הדברים ומנסה לעשות אותם על הצד הטוב ביותר, לזכות בתעודות, והסבתא גאה – הנה הפרסים, משק "אימא" זוכה.

<רוני הילמן: בשביל מה?

<רוני הילמן: ממש כואב.

<רוני הילמן: בסוף המדינה הזאת לא רוצה אותך, היא לא רוצה פה חקלאות.

<רוני הילמן: במטע, כשנטעתי את העצים, היתה חדירה מהגבול עם סוריה.

<רוני הילמן: השטח שלי ממש על הגדר.

<רוני הילמן: בא אלי הצבא ואמר: אדוני, אתה צריך ללכת.

<רוני הילמן: אני לא הלכתי.

<רוני הילמן: אני לא יכולתי ללכת, היו לי שתילים בחוץ, הייתי חייב לשתול אותם.

<רוני הילמן: אמרתי: אני אגמור לשתול, ואז אני אלך הביתה.

<רוני הילמן: אי-אפשר להשאיר את השתילים, לעזוב את המטע.

<רוני הילמן: אני אגמור לשתול ואני אלך הביתה.

<רוני הילמן: אני מדבר ממש מהלב.

<רוני הילמן: כמו שאני מדבר מהלב – אני חקלאי אחד – שמעתם פה עוד הרבה-הרבה משקים.

<רוני הילמן: הרבה בתי אב נמצאים בסיטואציה הזאת.

<רוני הילמן: אגב, זה לא קשור, אבל הצבעתי לבית היהודי, והיום צר לי על כך.

<רוני הילמן: ממש צר לי על כך ואני לא יודע לאן המדינה הזאת הולכת.

<רוני הילמן: המדינה הזאת הולכת ברוורס.

<רוני הילמן: נגמרה הציונות, נגמרה החקלאות, אתם לא רוצים אותנו פה.

<רוני הילמן: ככה אני מרגיש, וחבל לי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: חברים.

איתן כבל: די.

איתן כבל: די.

איתן כבל: די.

איתן כבל: אתם לא מבינים.

איתן כבל: זה לא מכבד פה.

איתן כבל: הבחור דיבר פה מדם לבו, מעומק לבו.

איתן כבל: אז אנא, זה לא מסוג הדברים שכל פעם צריך למחוא כפיים.

איתן כבל: רז הילמן, ואחריו – רני בר-נס.

<רז הילמן: צהרים טובים, אני מנהל את תחום המזון באיגוד לשכות המסחר.

<רז הילמן: קודם כול, עמדת איגוד לשכות המסחר כבר הרבה מאוד שנים שנכון להפחית מכסים בהרבה מאוד קטגוריות.

<רז הילמן: אני רוצה להתייחס לאמירה שנאמרה פה קודם כמה פעמים, כאילו ההפחתה של המכסים לא מגיעה אל הצרכן, שמשרדי הממשלה לא עשו בדיקה אם זה באמת מגיע.

<רז הילמן: בעקבות המחאה של שנת 2011 לא הוקמה ועדה אחת, אלא מספר ועדות שבחנו את נושא יוקר המחייה.

<רז הילמן: הוועדות האלה בדקו ולקחו גם חברות בין-לאומיות שעשו בשבילן בדיקות.

<רז הילמן: בדקו את הנושא הזה, ואחד הנושאים שחזרו בכל הוועדות שהפחתת מכסים תורמת רבות להפחתת יוקר המחיה.

<רז הילמן: במזון באמת יש נושא קצת אחר.

<רז הילמן: יש מוצרי מזון רגילים, ויש את מוצרי המזון החקלאי.

<רז הילמן: במוצרי המזון החקלאי אנחנו שותפים לעמדה שמוצגת פה, שחשוב לתת תמיכות, תמיכות ישירות ותמיכות נאותות כמו שצריך, כדי לוודאי שתישאר חקלאות בישראל.

<רז הילמן: אין לנו שום כוונה שהחקלאות בישראל תיפגע.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: רני בר-נס, ואחריו דודו קוכמן.

איתן כבל: בבקשה.

<רענן בר-נס: אני ממושב ביצרון, מגדל מטעים, ובתפקידי הציבורי יושב-ראש ענף הפירות במועצת הצמחים.

<רענן בר-נס: אני מתפרנס רק מחקלאות.

<רענן בר-נס: אירחנו את שר החקלאות לפני כמה ימים בכנס שנתי.

<רענן בר-נס: קמו ארבעה-חמישה חבר'ה צעירים, מגדלי מטעים, ואמרו לשר: אדוני השר, הצטרפנו למשק של ההורים שלנו לפני 10-15 שנים, החקלאות היתה תמיד עבודה קשה, אבל היתה תמיד תקווה וכיף לעבוד, היום אנחנו עומדים בפני מצב שאם אנחנו לא מושקעים ואין לנו הלוואות, אנחנו קמים והולכים מפה.

<רענן בר-נס: אני אישית נדהמתי.

<רענן בר-נס: חבר'ה מאזור באר טוביה, שורשיים, איך שלא תבחן אותם, אומרים לשר: אין לנו תקווה, אנחנו לא רואים פה שום דבר קדימה.

<רענן בר-נס: דיברו על יוקר המחיה הרבה, אני אעשה את זה קצר.

<רענן בר-נס: אנחנו לא הכתובת.

<רענן בר-נס: אני לא יודע איך צריך לומר את זה למישהו.

<רענן בר-נס: אני אומר לכם שאני מגדל פירות, אני מוכר אותם היום ב-4 שקלים, אני נוסע לתל-אביב, עוד שעה, אני רואה אותם ב-13-15 שקל.

<רענן בר-נס: דופקים עלינו עם תותחים כבדים, ואנחנו לא מבינים למה.

<רענן בר-נס: כל שכן שהמדינה קובעת את כל התשומות שלנו – מים, סולר, עובדים והכול.

<רענן בר-נס: הכול זה המדינה.

<רענן בר-נס: הם פונים אלינו שנוזיל את יוקר המחיה?

<רענן בר-נס: מרכז המחקר של הכנסת הוציא דוח לא מזמן, ואם אתם עושים השוואות בין פרמטרים שונים במזון בין המדינה ל-OECD, הפירות והירקות הם 85%.

<רענן בר-נס: זאת אומרת, אנחנו בפרמטר היחיד שיותר זול מאירופה.

<רענן בר-נס: מאיפה המצאת את הדבר הזה שאנחנו יקרים?

<רענן בר-נס: הייתי עם שר החקלאות והמנכ"ל, חבל שהוא לא פה, היינו ברוסיה בשבוע שעבר וביקשו ממני להצטרף למשלחת אתו.

<רענן בר-נס: באנו לרוסיה, יושבים עם שר החקלאות הרוסי והוא אומר: תקשיבו, חבר'ה, קיבלנו החלטה עם פוטין שאנחנו מתחילים לייצר את כל המזון פה, אנחנו לא בונים את העתיד שלנו על ייבוא.

<רענן בר-נס: אין ייבוא יותר.

<רענן בר-נס: אנחנו בונים הכול פה ורוצים מכם טכנולוגיות.

<רענן בר-נס: אני חוזר לארץ, אני רואה בעיתונים שארץ-ישראל עושה בדיוק הפוך.

<רענן בר-נס: אנחנו לא מגדלים פה, אנחנו מתחילים לייבא הכול.

<רענן בר-נס: אני שואל אתכם – הייתי ברוסיה לפני שעה, ראיתי ששם הבינו שאי-אפשר להיבנות על ייבוא, ופה אתה הולך להפוך את הכול?

<רענן בר-נס: ירדן – אני אביא דוגמה – ירדן הכריזו עלינו חרם, ולא נותנים לנו לייצא, לא מנגו ולא אפרסמון ולא עוד דברים.

<רענן בר-נס: אנחנו פותחים מירדן הכול – מה שאתם רוצים, תביאו.

<רענן בר-נס: ריבונו של עולם, בן-אדם בר-דעת?

<רענן בר-נס: מישהו יכול להסביר לי את זה?

<רענן בר-נס: הם לא קונים מאתנו כלום – מה שיש לכם תביאו.

<רענן בר-נס: מייבאים משם דברים ולא בודקים, לא מזיקים, לא רעלים, לא ביוב, לא קולי, לא כלום.

<רענן בר-נס: אותנו פה, את מגדלי ישראל, בודקים בזכוכית מגדלת.

<רענן בר-נס: התקשרה אלי יום אחד העובדת שלנו, אורנה, היא אומרת לי: רני, אני מתנצלת, אני הולכת מהגשר.

<רענן בר-נס: למה?

<רענן בר-נס: כולי מסריחה מביוב מהמלפפונים.

<רענן בר-נס: אז אותנו בודקים בזכוכית מגדלת, ומה שמגיע מירדן לא בודקים.

<רענן בר-נס: מה בודקים?

<רענן בר-נס: אם נראה מזיק בגודל שהעין רואה.

<רענן בר-נס: זאת אומרת, חרגולים.

<רענן בר-נס: היתה לי שיחה הבוקר עם מנהל בית האריזה "בראשית", שהוא אורז את כל הפירות של גליל, גולן ורמת הגולן.

<רענן בר-נס: הם מייצרים ב-1.6 שקל - - -

איתן כבל: רני, סכם.

<רענן בר-נס: סיימתי.

<רענן בר-נס: הם מייצרים ב-1.6 שקל קילו, המחיר הממוצע שהם מקבלים זה 1.6 שקל.

<רענן בר-נס: תפתח את הייבוא ותסגור את כל המושבים של הגליל המערבי ורמת הגולן.

<רענן בר-נס: תסגור, וכולנו נלך לתל-אביב ונגור בתל-אביב.

איתן ברושי: איפה נציגת האוצר?

איתן כבל: עשה לי טובה.

<רענן בר נס: נצטער על זה.

<רענן בר נס: נצטער על זה יום אחד כולנו, על ההרס הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: דודו קוכמן, בבקשה.

איתן כבל: ואחריו – מיכל קראוס, בבקשה.

איתן כבל: חברים, בקצרה.

איתן כבל: אני רוצה לסכם.

<דוד קוכמן: יש איזה אבסורד שאפילו ראש הממשלה הנוכחי וכמעט כל השרים בעבר שיצאו לכל מיני מקומות בעולם משתבחים בחקלאות הישראלית, אבל החקלאי עם השבחים האלה לא הולך למכולת.

<דוד קוכמן: מנגד החקלאי עצמו בישראל, הוא זה שלוקח את כל הסיכונים, ובכל פעם הוא חוטף, כמו שנאמר כאן, מכל מיני כיוונים וגזירות.

<דוד קוכמן: האוצר בלחיצת כפתור גם יכול לדעת מה מצבו של החקלאי.

<דוד קוכמן: הוא לא נמצא בעשירון העליון, לא בעשירון התשיעי וגם לא בעשירון השמיני.

<דוד קוכמן: מחפשים במקום הלוא נכון, ואנחנו מנהלים את הדיונים האלה כבר כמה שנים.

<דוד קוכמן: אני לא מבין למה כל התהליך הזה מגיע לחקלאים במקום למצוא דרך איך לחזק את החקלאות והחקלאים, במיוחד בשל העובדה שאף אחד לא דיבר עליה כאן, שאנחנו הולכים למצב שיהיה מחסור מזון בעולם.

<דוד קוכמן: צריך לעודד את החקלאות הישראלית ולחזק אותה, כי אנחנו הממציאים הכי גדולים בעולם בכל מיני נושאים, אנחנו מגדלים הרבה יותר לדונם, אנחנו ממציאים כל מיני המצאות שבעולם המפותח לא קיימות, בגלל היוזמה והנחישות של החקלאים כאן בארץ.

<דוד קוכמן: אני מקבל את הרעיון, ושר האוצר התחיל דווקא טוב, לעשות תהליך של הידברות.

<דוד קוכמן: אני גם מסכים שכל מה שהיה בשנים האחרונות עם החקלאים לא היה טוב.

<דוד קוכמן: צריך לייצר תוכנית ארוכת טווח, שהחקלאים ירגישו בטוחים במעשה העבודה הקשה שלהם.

<דוד קוכמן: השבר שנוצר כאן, שלמרות השיח שהיה בחודשים האחרונים, מסתבר שהוא כנראה לא אמיתי, לא של האוצר, ואני לא יודע אם של החקלאות.

<קריאה: בוקר טוב, אליהו.

<דוד קוכמן: אני רוצה לקוות.

<דוד קוכמן: אני מודה קודם כול ליושב-ראש ועדת הכלכלה על הדיון החשוב הזה, כי אני חושב שחשוב לחשב מסלול מחדש בעניין הזה.

<דוד קוכמן: נחזיר את הדיונים.

<דוד קוכמן: כן חשוב לקיים דיונים על חשיבה ארוכת טווח לגבי החקלאות, וזה לא תהליך שבו עושים רבולוציה, זה צריך להיות תהליך של אבולוציה, תהליך של שינוי שבו החקלאים ירגישו בטוחים, לבדוק כל ענף וענף ולא לעשות מהפיכה.

איתן כבל: תודה, דודו.

איתן כבל: מיכל קראוס, בבקשה.

<מיכל קראוס: מי שלא מכיר, אני מנכ"לית מועצת החלב.

<מיכל קראוס: בהמשך לדבריו של דוד, אף-על-פי שהכנתי מראש, מילה על מתווה לוקר.

<מיכל קראוס: מתווה לוקר נחתם על-ידי משרד ראש הממשלה, עם משרד האוצר, עם משרד החקלאות, עם ארגון המגדלים ועם מועצת החלב, והוא הסכם עד סוף 2019.

<מיכל קראוס: ומה הכותרת של יום ראשון האחרון?

<מיכל קראוס: מבטלים את התכנון בענף החלב ובביצים.

<מיכל קראוס: כלומר, מדינת ישראל שחותמת על הסכם – זה הסכם עם החקלאים, ואל תספרו פה סיפורים שעה וחצי "נחתום אתכם על הסכמים" – מפרה במו ידיה את ההסכם.

<מיכל קראוס: אם מישהו חושב שאיזה חקלאי יכול לתת אמון בהסכמים שנחתמים, טועה לחלוטין.

<מיכל קראוס: פשוט טועה.

<מיכל קראוס: מה לעשות, חברי כנסת יקרים, משרד החקלאות והאוצר, אתם לא מקבלים כל יום את הטלפונים מהחקלאים, ואנחנו עומדים בפרץ – מה אנחנו עושים מחר בבוקר.

<מיכל קראוס: האם אנחנו סוגרים?

<מיכל קראוס: האם אנחנו מוכרים?

<מיכל קראוס: מה אנחנו עושים?

<מיכל קראוס: השקעות לא יהיו.

איתן כבל: תודה.

<מיכל קראוס: אני רוצה להדגיש את הנושא של קריסת התכנון, קריסת החקלאות.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עכשיו אני מבקש מכולם לדבר בקצרה.

איתן כבל: עדי נעלי, מנהל ענף הזית – כבר דיברו, אז אני מבקש בקצרה – אחריו, עו"ד נילי אבן-חן.

איתן כבל: בבקשה.

<עדי נעלי: תודה לכולם.

<עדי נעלי: עלינו היום בשיירת עצי זית כרותים, צבועים באדום, מדם לבם של המגדלים שלנו, וכבר שמעתם את דבריהם.

<עדי נעלי: המשמעות של הצו הזה היא הרס וקריסה מוחלטת של ענף הזית, כריתה של אלפי זיתים.

<עדי נעלי: כשאומרים שהתקיים דיאלוג, זה לא נכון.

<עדי נעלי: יושבים פה עמיתי מהאוצר, וניסינו לדבר אתם על תמיכות, ואין שום שיח ואין שום דיאלוג, יש החלטה שמשמעותה להעלות את הכורת על עצי הזית בישראל.

<עדי נעלי: לא חסר שמן לפסח, בתי הבד סיימו לעבוד זה מכבר, ויש המון שמן מכל החברים שלנו מכל הפריפריה, שמן מצוין, ורק עכשיו אושרו 1,200 טון של שמן זית בייבוא פטור ממכס.

<עדי נעלי: זה יכול להגיע לפסח.

<עדי נעלי: לא חסר שום שמן.

<עדי נעלי: היינו במשבר הזה ב-2010-2011, הענף השתקם רק בעזרת ועדה בין-משרדית שהיתה.

<עדי נעלי: לגבי איכויות – דיברו חברי הכנסת.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אל תפתח את זה.

<עדי נעלי: שימו לב - - -

איתן כבל: עברתי כבר על כל החומר, וזה יובא לפה.

<עדי נעלי: תודה.

<עדי נעלי: אנחנו מבקשים שתתנו לנו ארכה, ואל תעלו את הכורת על ענף הזית הישראלי.

איתן כבל: כולל שמן קנולה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עו"ד נילי אבן-חן, בבקשה.

איתן כבל: ואחריה – יואב צור, ואחריו – רן שוסטרמן, אברהם דניאלי וגל שולמן.

איתן כבל: בבקשה, בקצרה.

<נילי אבן חן: בקצרה, מאוד בקצרה.

<נילי אבן חן: שעתיים אנחנו שומעים את זעקת החקלאים מדם לבם, וצריך להבין ממה הפערים בסיכומו של דבר של המחיר שהצרכנים משלמים בסופו של יום, ממה הם נובעים, ולמה כל-כך קל להרבה גופים להשתמש בחקלאים בתור מגן חי, ולמה אפשר להגיד, ובצדק, שלא צריך לפגוע בחקלאים, אבל צריך להבין במי כן צריך לפגוע ואיפה נקודות החולשה שלא מטופלות ולא עלו.

<נילי אבן חן: בכל השעתיים האלה, לא שמענו עליהן אפילו מילה אחת.

<נילי אבן חן: מכיוון שזמני קצר אזכיר שתי נקודות.

<נילי אבן חן: האחת, הנושא שאני חושבת שכן אמור להיות מטופל, ואף דובר שיטופל, אבל משום מה הוא לא עלה פה, וזה כל הנושא של מועצות הייצור.

<נילי אבן חן: לפני שבועיים הופענו בשימוע בנושא של מועצת הצמחים, הצגנו להם נתונים שבממוצע החקלאי משלם מס למועצת הצמחים בגובה של שתי משכורות חודשיות, כ-15,000 שקלים בממוצע.

<נילי אבן חן: זה מה שכל חקלאי משלם פה, ובזה צריך לטפל, במס המיותר הזה.

<רענן בר-נס: כל חקלאי?

<רענן בר-נס: קשקוש.

<נילי אבן חן: תסלח לי.

<נילי אבן חן: הקשקוש הזה מגובה בנתונים שקיבלנו, על-פי חוק חופש המידע, ובנתונים של ועדת יקתיאלי שקבעה שהמועצה נמצאת בתקציב עודף של 50% ממה שהיא אמורה להיות.

<נילי אבן חן: אם אתם מחפשים איפה קבורים הכספים, שם קבורות שתי משכורות של החקלאים.

<נילי אבן חן: נושא נוסף שעלה פה, אני רק אגיד בכותרת, כי צריך באמת להציף את הדברים.

<נילי אבן חן: למה באמת החקלאים זועקים את הזעקה?

<נילי אבן חן: הם זועקים זעקה אמיתית, אבל למה?

<נילי אבן חן: כי מפה לקחו להם את הכסף.

<נילי אבן חן: הדבר הנוסף שאני מאוד מקווה שהוא יטופל בכנסת הזאת זה כל הנושא של חוק ההגבלים העסקיים, שנתנו פטור לכל המונופולים הגדולים בשיווק - -

<משה אפרים: מי אלה?

<משה אפרים: מי אלה.

<נילי אבן חן: - - ולכל הגופים הגדולים.

<נילי אבן חן: כשאנחנו הצענו שהפטור מהגבלים עסקיים לא יחול על מי שיש לו מונופול ועל קבוצות שמתאגדות ויש להן יותר מ-50%, היתה פה זעקה של כל אלה שבאו עכשיו כאילו בשם החקלאים.

איתן כבל: תודה, נילי.

<משה אפרים: מי זה המונופולים?

איתן כבל: אושיק.

איתן כבל: זה יעזור לך בהשקעות במפעל?

<נילי אבן חן: זה לא של החקלאים, אלא של המשווקים.

<נילי אבן חן: יש להם כרגע פטור בחסות החוק, והפטור הזה שלא קיים בשום ענף אחר, ראוי שהוא יתבטל גם - - -

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יואב צור מבאר טוביה.

איתן כבל: בקצרה ממש.

<יואב צור: אני רפתן דור רביעי, אב שכול ואב לרפתן צעיר.

<יואב צור: אני רוצה לדבר על מספרים.

<יואב צור: מכיוון שישבו פה אנשים רציניים ודיברו על מספרים, אני אביא מספרים מאירופה, כי יש לי בעוונותי רפת באירופה.

<יואב צור: רמת הסבסוד באירופה בשנה האחרונה לחקלאים היתה 500 מיליארד אירו, מתוך אוכלוסייה של 500 מיליון תושבים.

<יואב צור: כלומר, כל אזרח סבסד את החקלאות ב-1,000 אירו, חשבון מאוד פשוט.

רועי פולקמן: סבסוד ישיר.

<יואב צור: סבסוד לחקלאים, הוא לא ישיר.

רועי פולקמן: ישיר.

<יואב צור: אל תפריע לי.

<יואב צור: אני לא הפרעתי לך.

רועי פולקמן: אני שואל.

איתן כבל: תן לו.

רועי פולקמן: אני מבין, אני רק שואל.

<יואב צור: בתעשיית החלב בישראל מועסקים בסביבה כולה 20,000 איש שאתם מעמידים אותם בסכנה.

<יואב צור: כמה שנתייעל לא נוכל להתמודד מול רמת סבסוד כזאת.

<יואב צור: ברפת שלי ברומניה אני מקבל מהמחלבה 1.2 או 1.8, אבל סך כול התמיכות שאני מקבל מביאות אותי ל-2.2 שקל.

<יואב צור: זאת אומרת, ברומניה אני מקבל לליטר יותר מאשר כאן.

<יואב צור: הגבינה הפולנית מיוצרת מחלב שבישראל מכריחים לשפוך אותו, מייצרים אתו גבינה פולנית ברמת זבל ומביאים לכאן.

<קריאה: מסובסדת.

<יואב צור: מסובסדת, ברור.

<יואב צור: כמה חסכתם?

<יואב צור: 5 שקל לקילו.

<יואב צור: על מה אתם מדברים?

<יואב צור: אתם הולכים להביא לכאן תוצרת לא טובה.

<יואב צור: אתם מביאים לכאן תוצרת לא טובה, לא מתחרה באיכות שלנו, כי האיכות שלנו מעולה, וגם לא מתחרה במחיר, זאת האמת, כי בלי הסבסוד שלהם, היינו יותר זולים מהם, למרות כל הסיפור.

<יואב צור: נדבר רגע על הדגים, כי הם לא יודעים לספר את האמת.

<יואב צור: ענף הדגים בסין מקבל תוצרת מזון – אתם יודעים מה הדגים בסין אוכלים?

<יואב צור: אני אספר לכם.

<יואב צור: אתם יודעים מה זה תעשיית ה-rendering, אנשי האוצר?

<יואב צור: כל הפגרים בעולם – חתולים, כלבים, כבשים, כל מה שמת, טוחנים אותו, עושים קמח בשר, וזה הדגים שאנחנו מקבלים חזרה, אז תפסיקו לספר את הסיפור הזה.

<יואב צור: נא לדבר על בריאות הציבור.

איתן כבל: תודה, יואב.

<יואב צור: אל תדבר על ירקות.

<יואב צור: אתם לוקחים אותנו למקום אחר.

איתן כבל: תודה, יואב.

איתן כבל: שוסטרמן.

<רן שוסטרמן: מושב לימן, חקלאי, מגדל בננות ומנגו ומרכז את הוועדה החקלאית במטה אשר.

<רן שוסטרמן: כל העסק הזה כשישבתי מהצד נראה לי הזוי.

<רן שוסטרמן: חשבתי שהוועדה צריכה לבוא ולפתוח ועדת חקירה ממלכתית בנושא איך החקלאות פה נהרסה בשנים האחרונות, למצוא אשמים.

<רן שוסטרמן: לא הייתי אומר לתלות אותם בכיכר העיר, אבל לבוא ולהאשים?

<רן שוסטרמן: איך זה יכול להיות שאני, עכשיו בן 42, החקלאי הכי צעיר באזור שלי?

<רן שוסטרמן: הצלחתם.

<רן שוסטרמן: הממשלות האחרונות מכל המפלגות, הצלחתם, הרסתם את החקלאות, אין דור עתיד, הגיל הממוצע של החקלאי הוא 64.

<רן שוסטרמן: אם אתם חושבים שאנחנו כל-כך עשירים וכל-כך גנבים, איך זה שאף אחד לא ממשיך?

<רן שוסטרמן: למה אני צריך להילחם בשיניים שימשיכו לגדל חקלאות באזור שלנו?

<רן שוסטרמן: אני אתן לכם דוגמה קטנה.

<רן שוסטרמן: אני מגדל בננות, אם אני מוכר את הבננות לגדה ב-2 שקלים, הבננות שלי יימכרו סופו של דבר אצל אותו בחור ברמאללה ב-2.5-3 שקלים לקילו.

<רן שוסטרמן: אותה בננה אצל רמי לוי, מדליק המשואה, כמו שמישהו אמר פה, נמכרת ב-7-8 שקלים.

<רן שוסטרמן: אז מה אתם רוצים ממני?

<רן שוסטרמן: הכתובת על הקיר – ברור שפערי התיווך, ברור שעודף הרגולציה, ברור שכל ההיטלים שהטילו עלינו עם העובדים זרים.

<רן שוסטרמן: תאילנדי עולה לי היום 9,000 שקל לפחות.

<רן שוסטרמן: איך אמר אתמול מאיר צור?

<רן שוסטרמן: אתה רואה אותו בבוקר, בא לך לבכות, אתה לא רואה אותו, גם בא לך לבכות, כי הוא ברח.

<רן שוסטרמן: במקום שאני אפתח את הבוקר ואגיד איך אני משלם לכל תאילנדי את המשכורת ואיך אני משווק, אני צריך לקבל טלפון מכחלון שיבוא ויגיד לי: רן, הכול בסדר?

<רן שוסטרמן: אתה מחזיק מעמד?

<רן שוסטרמן: אתה צריך משהו ממני?

<רן שוסטרמן: אני יכול לעזור לך באיזו צורה?

<רן שוסטרמן: במקום זה אני צריך לקבל כל פעם משהו אחר, כל הזמן רגולציות חדשות, ותמיד הן נופלות עלינו.

<רן שוסטרמן: זה חומר למחשבה.

<רן שוסטרמן: תודה.

איתן כבל: תודה, ערן, אבל אני מתקשר אליך.

איתן כבל: אברהם דניאלי, בבקשה.

איתן כבל: גל שולמן אחרון בסבב הזה.

איתן כבל: בבקשה.

<אברהם דניאל: אני יושב-ראש התאחדות החקלאים החדשה באיגוד לשכות המסחר, תל אביב.

<אברהם דניאל: אני שומע את חברי הכנסת במשך 20 שנה שהם אוהבים את החקלאים, אוהבים אותם מאוד.

<אברהם דניאל: תראו לאן הגענו.

<אברהם דניאל: אנחנו חבורה של קשישים.

<אברהם דניאל: הגיל הממוצע שלנו הוא 65.

<אברהם דניאל: אין דור המשך.

<אברהם דניאל: כשאתם מדברים על אהבה לחקלאות, אני מתפלא איך אתם לא חושבים באמת על החקלאות ואיך היא תתקיים בעתיד.

<אברהם דניאל: בכל מושב כמה נשארו?

<אברהם דניאל: שלושה-ארבעה חקלאים?

<אברהם דניאל: זה הופך להיות עיר.

<אברהם דניאל: זה מתחבר לעיר.

<אברהם דניאל: זה לא הופך לחקלאות.

<אברהם דניאל: זאת אומרת, אם בתיאוריה נחסל את החקלאות בארץ, נקבל את הסחורה מאירופה בחינם, את התוצרת החקלאית הטרייה, להביא לפה, להטיס לפה עולה 8.5 שקל לקילו.

<אברהם דניאל: אני מטיס את הפרחים, אז אני יודע כמה זה עולה.

<אברהם דניאל: אולי תסבירו לי בכמה זה יימכר לאזרח.

<אברהם דניאל: זאת אומרת, חשוב מאוד שהחקלאות תהיה פה, אבל לצערי הרב הממשלה ממשיכה באותה מדיניות וממשיכה לחסל.

<אברהם דניאל: מאיפה אתם מתחילים?

<אברהם דניאל: אתם מתחילים ממה שנוח לכם.

<קריאה: מתחת לפנס.

<אברהם דניאל: איך לבטל את המכס.

<אברהם דניאל: על הכיפאק, אבל הייתי רוצה לשמוע קודם כול איך אתם מורידים את מחיר המים, איך אתם דואגים שהחקלאי ישלם פחות בשכר העובדים, עם כל המיסוי סביב העניין הזה.

<אברהם דניאל: על זה אתם לא חושבים.

<אברהם דניאל: ומשפט אחרון.

<אברהם דניאל: למה דומים החקלאים?

<אברהם דניאל: יש לכם לול מטילות, המטילות מטילות זהב.

<אברהם דניאל: מה קרה?

<אברהם דניאל: נמאס לבעל הבית לאסוף את ביצי הזהב, הוא החליט לשחוט את התרנגולות.

<אברהם דניאל: וזה בדיוק מה שאתם עושים.

<אברהם דניאל: אני מתבייש בממשלת ישראל.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: גל שולמן, בבקשה.

איתן כבל: ואחריו – ניר מאיר, משפט לנשיא, ואני מסכם.

<גל שולמן: אחר-צהרים טובים לכולם, אני מנהל מותג פרטי בשופרסל.

<גל שולמן: אני רוצה לברך את האנשים הטובים במשרד האוצר, משרד הכלכלה ומשרד החקלאות על ההצעה המצוינת הזאת.

<גל שולמן: אני באופן אישי מחכה להצעה הזאת כבר הרבה מאוד שנים, ואני שמח שהיא הגיעה בעזרת השם.

<גל שולמן: ב-2011 הייתי בשליחות קטנה בגרמניה מטעם העבודה, ואני זוכר את הפעם הראשונה שאשתי הקריאה לי את הידיעה הראשונה מ-Ynet על מחאת הקוטג' שהתחילה בזמנו.

<גל שולמן: עשיתי עגלת קניות ברשת שנקראת "אלדי", מי שמכיר, הרשת הגרמנית הגדולה ביותר בגרמניה.

<רוני הילמן: לא אנחנו לא מכירים את גרמניה.

איתן כבל: די.

איתן כבל: די.

<גל שולמן: אני אקצר.

<רוני הילמן: גרמניה.

<רוני הילמן: גרמניה.

<רוני הילמן: אנחנו יודעים מה בדיוק הם עשו, הגרמנים.

איתן כבל: בבקשה.

<גל שולמן: קניתי עגלת סופר ב-50 אירו - - -

<קריאה: - - -

איתן כבל: די, חברים יקרים.

איתן כבל: אני צריך ב-16:00 בדיוק לסיים, יש כאן עוד דוברים, ואני רוצה לסכם.

איתן כבל: תשאל אותו בחוץ את השאלות שאתה רוצה.

<גל שולמן: הבנתי שאפשר לקנות סל מוצרים יותר זול, וכשחזרתי ב-2014 לישראל, הקמנו את המותג הפרטי בשופרסל יחד עם חברים במשרד האוצר, משרד הכלכלה.

<גל שולמן: הצלחנו להביא גבינה צהובה שנמכרה במחיר מפוקח של 45 שקלים.

איתן כבל: מאז שהחלפת את המותג, נהיה הכול זול...

<גל שולמן: היום 30-35 שקלים – מפוקחת, 200 גרם.

<קריאה: - - -

איתן כבל: חבר'ה, קצת ציניות, זה בציניות.

איתן כבל: הפרוטוקול לא יודע לקרוא ציניות.

<גל שולמן: חמאה מפוקחת, 200 גרם, – שקל מתחת למחיר הפיקוח; בשר טרי, סטייק אנטריקוט שהיום נמכר ב-180 שקל, מתוצרת פולנית נמכר בפחות מ-100 שקלים.

<גל שולמן: אני מאוד שמח שהמגמה הזאת מתרחבת וממשיכה.

<קריאות: - - -

<משה אפרים: אני חייב לענות במשפט.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: לא.

<גל שולמן: משפט אחרון - - -

<משה אפרים: אל תשאיר את זה כך.

איתן כבל: אני משאיר כך.

איתן כבל: בבקשה.

<גל שולמן: משפט אחרון.

<גל שולמן: כל ההפחתה במיסוי כהרגלנו תגולגל לקהל הלקוחות שלנו.

איתן כבל: תודה, יקירי.

איתן כבל: הגנתי עליך.

איתן כבל: נו, תגיד את המשפט שלך.

איתן כבל: לא תחסום שור בדישו.

<משה אפרים: שולמן, כפי שאתה יודע, יש לי חברה גרמנית, אני נמצא בגרמניה פעם בחודש, קצת לחתום פה ושם, אני נכנס לאותו סופר, ל"אלדי", ואני נכנס גם לסופרים אחרים, ובחיים לא קניתי ב-50 אירו שום סל, ואני קונה שם.

<משה אפרים: בחיים לא קניתי ב-50 אירו.

<רוני הילמן: לך, תגור בגרמניה.

<רוני הילמן: תגור שם.

איתן כבל: נתתי לך.

איתן כבל: די.

איתן כבל: ניר מאיר, בבקשה.

<ניר מאיר: רבותי, אנחנו מתקרבים לסיום, ולסיום אני רוצה לדבר קצת על ערכים.

<ניר מאיר: גם אני חקלאי וגם כלכלן וגם מזכ"ל התנועה הקיבוצית.

<ניר מאיר: ואני רוצה להסביר איפה בעיני נמצאים גבולות הכלכלה שלא נלקחים בחשבון בכל פעם מחדש בתוכניות, החל מ-1985.

<ניר מאיר: שרגא, שאלת מה האמונה, אני אסביר לך בדיוק מה האמונה.

<ניר מאיר: האמונה אומרת כך: זה שהגויים הם מטומטמים ומסבסדים את החקלאות שלהם, זה לא מחייב אותנו, אנחנו יהודים חכמים, נביא לישראל בזול את מה שהאירופים מסבסדים ול-8 מיליון הלקוחות יהיה טוב.

<ניר מאיר: זאת האמונה.

<ניר מאיר: זאת הדת.

<ניר מאיר: זה שזה לא עובד, אל תבלבל אותם עם עובדות.

<ניר מאיר: זה שהסרדינים לא ירדו והטונה לא ירדה, אמרתי לך כבר אתמול.

<ניר מאיר: זאת דת, ועם דת לא מתווכחים.

<ניר מאיר: אני רוצה לדבר במונחים של דת.

<ניר מאיר: חברים, אחת הסיבות הברורות לכולנו שבגללן המזון בישראל יותר יקר זאת הכשרות, ואני לא חושב שצריך להתווכח עם זה, אלה ערכים יהודיים, ועל ערכים יהודיים לא מתפשרים במדינת היהודים.

<ניר מאיר: אני קובע כאן שחקלאות ישראלית במדינת ישראל זאת הדת של הציונות, ובזה לא פוגעים.

<ניר מאיר: אני מבין כלכלה, אני מבין את גבולות המגרש, כבר מזמן גלשו רחוק מהגבולות האלה, הם כבר לא מביאים תועלת, אבל מממשים דת.

<ניר מאיר: דבר אחרון, מאוקטובר מתנהל משא-ומתן מסודר בין נציגות נבחרת החקלאות המאורגנת על החלופה של תמיכה ישירה.

<ניר מאיר: מה הבעיה כמו תמיד עם האוצר?

<ניר מאיר: הבעיה היא בפער העלויות.

<ניר מאיר: אנחנו יודעים כמה זה עולה, הם יודעים כמה הם מוכנים לתת.

<ניר מאיר: הפער הוא כזה שהם לא מוכנים לגשר עליו, אז יוצאים אל הציבור, ונורא קל להסית 8 מיליון לקוחות, אבל זה לא אמת, זה לא מדויק, זה לא דומה למה שנעשה באירופה.

<ניר מאיר: לא יכול להיות שמדינה שכל השכנים שלה מסביב יושבים וחושבים איך הם יחזרו לאדמתם שהם עזבו ב-1948, וזאת המדינה היחידה שלא תומכת במי שמחזיק את האדמה הזאת.

<ניר מאיר: זה פשוט טירוף מערכות, מותר להגיד בבית הזה.

<ניר מאיר: היתה ב-2011 טראומה גדולה, מספיק, יש דברים חשובים לציונות, יש ציפור נפש לעם, לא כל דבר הוא מסחרה ולא כל דבר זה תורת המחירים.

<ניר מאיר: תודה רבה.

איתן כבל: תודה לך, ניר.

איתן כבל: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אתה בהתלהבות יתרה.

<משה אפרים: אני?

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אמרתי "די".

איתן כבל: די.

איתן כבל: בבקשה, שרגא.

<שרגא ברוש: אדוני היושב-ראש.

<שרגא ברוש: אני מבקש ממש עשר שניות של שקט.

<שרגא ברוש: אני יושב באולם הזה לדעתי כבר 15 שנה מהצד הזה, ואני חושב שחוץ מהיושב-ראש וממני לכל היתר אין הוותק הזה, ועוד לא היתה פה ישיבה כזאת, עוד לא היתה פה התרגשות כזאת.

<שרגא ברוש: אני אומר לכם כתעשיין, כבן של תעשיין, שאבא שלו בא כניצול שואה עם חולצה קרועה, והיום הבן שלי במפעל והבת שלי במפעל.

<שרגא ברוש: חוויה של ארץ-ישראל, אני מתרגש כשאני מדבר, ואני לא מתרגש בדרך-כלל, ואני מדבר בדרך-כלל.

<שרגא ברוש: חבר'ה, אתם מלח הארץ.

<שרגא ברוש: אם הוועדה הזאת לא תוציא את דברה אל הממשלה ואנחנו נמשיך להיות אטומים וציניים וחסרי אחריות, תאמינו לי, זו בושה תהיה להיות ישראלי.

<שרגא ברוש: תודה רבה, לך.

<שרגא ברוש: (מחיאות כפיים באולם)

איתן כבל: תודה, שרגא.

איתן כבל: אני רוצה לסכם את הדברים, ובצורה מאוד ברורה.

איתן כבל: קודם כול, מאוד התרגשתי מהדוברים, מרובם בוודאי, וגם התרגשתי, לא בציניות, מהדברים שאמר חבר הכנסת וקנין.

איתן כבל: לא לחינם התייחסתי.

איתן כבל: הוא אמר דברים לא פשוטים.

איתן כבל: מאוד-מאוד לא פשוטים.

איתן כבל: אני כבר הרבה שנים בעסק, זו לא השנה הראשונה לי, ובאמת אני מכיר את הדברים לפני ולפנים, גם עם הציניות וגם בלי הציניות, וגם את החקלאות אני מכיר לא רע.

איתן כבל: באמת צמחתי משם.

איתן כבל: אני מכיר את כל העניינים והבעיות, ולצערי אני אומר שמשנת 1988, כשכף רגלי דרכה יחד עם אבא של מיכל קראוס – שנינו היינו עוזרים במשרד החקלאות, והוא היה מורי ורבי במידה רבה – השנים חלפו, והאשמים ביוקר המחיה כל הזמן הם החקלאים.

איתן כבל: אבל מה?

איתן כבל: בכל פעם אנחנו במצב – אני עוד לא נכנס לכל מה שמשיתים עליהם – שיש פער עצום, שקוראים לו "פער התיווך", בין מה שהחקלאי מרוויח לבין מה שאנחנו קונים בסופר.

איתן כבל: ובסופו של עניין כולנו צרכנים.

איתן כבל: זה שאתה חקלאי, אתה לא מפסיק להיות צרכן.

איתן כבל: אני אומר לכם שהפער הזה הוא בלתי מתקבל על הדעת במובן הזה שאי-אפשר להפוך את החקלאי, שהוא החוליה החלשה ביותר בתוך המערכת, לשק החבטות.

<ניר מאיר: עובדה שאפשר.

<ניר מאיר: מ-1988.

איתן כבל: אני אומר את זה לכם.

איתן כבל: אני אומר זאת.

איתן כבל: שרגא התייחס לזה.

איתן כבל: לא התכוונתי לתת ציונות.

איתן כבל: אני אומר לך, נילי יקירתי, יכול להיות שמועצות הייצור הן הבעיה, כבר פירקו אותן והרכיבו אותן כמה וכמה פעמים.

איתן כבל: נילי, אני לא נכנס לזה.

איתן כבל: אני אומר לך שזה הרבה יותר עמוק מהבעיה של מועצות ייצור.

איתן כבל: אני האדם הכי ביקורתי כלפי המערכת, ומעולם לא התביישתי לומר את דברי, אבל לפעמים הקרב הוא לא מול מי שצריך, כי שמעון שגר במושב אביבים ונמצא פה בצוק העתים יותר מפעם-פעמיים בשנה הוא חקלאי, הוא רוצה חקלאות.

איתן כבל: אני אומר שוב בכל הכבוד למנכ"ל, באמת אמירה כזאת עוד לא נשמעה בבית הזה בכל הנוגע לחקלאות.

איתן כבל: אני חושב שהוא צריך להתנצל על האמירה הזאת, כי בסופו של דבר אתה לא שולח חקלאים לעבד את אדמתם כדי שיקבלו סובסידיה.

איתן כבל: סובסידיה היא הכרח מגונה שלעתים אתה עושה כי בחקלאות אתה קם בבוקר, אתה לא יודע מה יהיה בערב, אתה הולך לישון ולא יודע מה יהיה לך בבוקר.

איתן כבל: סובסידיה זה בעיקר בגלל פגעי טבע, בעיקר.

איתן כבל: לא רק, אבל בעיקר.

איתן כבל: חקלאות היא לא דבר שאתה יכול לתכנן מאל"ף ועד תי"ו, לכן צריך את התכנון.

איתן כבל: שאף אחד לא יתבלבל, אף אחד מאתנו לא מסיר מהחקלאות ומהחקלאים את החוליים של עצמם, אבל זה לא הדיון עכשיו.

איתן כבל: הדיון כאן הוא סביב הפעלת צווים מרגע לרגע.

איתן כבל: זה הסיפור עכשיו – הפעלת צווים מרגע לרגע.

איתן כבל: אף אחד לא ברור לו מה קרה כאן בכלל, ואומר לכם אדם שיושב כאן פעם אחר פעם, ובשבילי הצרכנים הם האלוהים.

איתן כבל: כן, ככה אני אומר את זה.

איתן כבל: אבל גם בדרך לאלוהים אי-אפשר לדרוס הכול, אי-אפשר לדרוס את חזיזה והמשפחות שעובדות אתו, ואי-אפשר לדרוס את החקלאים שיושבים באביבים ובכל מקום ומקום.

איתן כבל: החקלאות פתאום נתפסת בעינינו שכל כולה אותם שריפים ומגדלים גדולים?

איתן כבל: אותם חוואים?

איתן כבל: זה מה שרוצים שיהיה?

איתן כבל: אני נלחם פה על המשק המשפחתי, באמת, בציפורניים.

איתן כבל: אני נלחם עבור המשק המשפחתי, ואתה יודע את זה, איתן, ואתם יודעים את זה, כי בשבילי משק משפחתי זה ערך.

איתן כבל: באותו יום שיפסיק המשק המשפחתי בישראל, אנחנו מדינה אחרת.

איתן כבל: אני אומר לכם את זה בצורה הכי בוטה, הכי ברורה.

איתן כבל: גם אני רוצה ללכת לסופר ולקנות בזול.

איתן כבל: אני אומר לך, אדוני המכובד משופרסל, אני באמת מכבד את כל מי שמשקיע, שופרסל וכל הגופים האחרים, אבל אני מציע לך גם להיכנס לעבודה איך מוכרים אצלכם, למה זה מגיע למחירים האלה.

איתן כבל: ואם אתה, כשאתה מחליף פתאום מותג, אתה עושה אותו מותג שופרסל ופתאום אתה יכול למכור יותר בזול - - -

<ניר מאיר: יכולת למכור - - -

איתן כבל: עזוב, סליחה.

איתן כבל: בסוף-בסוף יש פער יותר מדי גדול בין מה שמוכר כאן החקלאי ב-19.5 ליטר שמן לבין שהוא מגיע למדף כשזה כבר עולה ל-39 שקל, ו-40 שקל, ו-45 שקל.

איתן כבל: ואני כל היום בתצפיות על השמן מתי יהיה איזה מבצע.

איתן כבל: והמבצע, שאף אחד לא יתבלבל, הוא לא דרסטי.

איתן כבל: אני פונה אליכם, כל החקלאים, ואני אומר לכל ראשי התנועות ולכל ראשי המערכות: כולנו מתגייסים לפסח.

איתן כבל: אני אומר לכם בצורה ברורה, לא הייתי צריך, בכל הכבוד, לא את שר האוצר ולא את הפקידים באוצר – אני מכבד ומעריך אותם – כדי שנציב את פסח כיעד שלא רק שלא יהיה מחסור, אלא שלא תהיה עליית מחירים מטורפת.

איתן כבל: זה יעד שהצבתי, התרעתי והזהרתי, ואבו והחברים האחרים מקבלים ממני התראות לפחות פעם בחודש, שלא "יפרוץ" להם החג.

איתן כבל: אותו דבר אני אומר לכולם.

איתן כבל: אני גם אדבר עם השר.

איתן כבל: אם באמת הכוונה לעשות מעשה אמיתי של התמודדות אמיתית, כדי שתהיה חקלאות חזקה בישראל, מצד אחד, ומצד שני, שהמחירים ירדו.

איתן כבל: שאף אחד לא יתבלבל, אפשר לייבא הכול, אפשר להכריז גם על התעשייה שלך, אדוני.

<שרגא ברוש: אנחנו יודעים.

איתן כבל: הכול אפשר לייבא, ובמחירים שאפשר יהיה לחלק כמעט בחינם לאנשים.

<שרגא ברוש: אפילו נגיד ייבאנו.

איתן כבל: ואז מגיע איזה מבצע, ואז ורק אל על יכולה לטוס ורק הגופים הישראליים יכולים לעבוד, אז צריך למצוא את האיזון.

איתן כבל: אני אשוחח גם עם שר האוצר.

איתן כבל: אני אוציא מכתב בשם ועדת הכלכלה, שבו נודיע לו על ההתגייסות שלנו, אבל התביעה שלנו שהמשא-מתן יימשך, והדברים חייבים להיעשות בהסכמה.

איתן כבל: אם רוצים לחסל את החקלאות, יתייצב אדון שר האוצר, כמו שאמר ידידי אושיק, ויודיע: חברים יקרים עוד שנתיים העסק גמור, הכול יותר זול בחו"ל.

איתן כבל: זה הכול.

איתן כבל: אם יש למישהו האומץ לעשות את זה, בבקשה.

איתן כבל: זה המשפט האחרון שאני רוצה להגיד: שאף אחד לא יעשה עלינו סיבוב דרך ציבור הצרכנים.

איתן כבל: אף אחד.

איתן כבל: לא דרך זה יעשה עלינו סיבוב כאילו יש כאן אנשים שיושבים כאן שכל מטרתם היא להגן על חקלאים שמנים, מדושני עונג.

איתן כבל: אני רוצה לראות את כולם מתגייסים לחקלאות, כפי שאמר שוסטרמן וגם אחרים.

איתן כבל: מעניין שהגיל הממוצע הוא 60, מרוב ששם הכול שמן ושבע.

איתן כבל: כולם "נוהרים" לשם.

איתן כבל: אז שאף אחד לא יעשה עלינו סיבוב.

איתן כבל: הוזלה – כן, חיסול – לא.

איתן כבל: תודה רבה, הישיבה נעולה.

איתן כבל: (מחיאות כפיים באולם)

איתן ברושי: אני רוצה להודות לכבל ולצוות שלו, ואנחנו יוצאים מכאן מאוחדים ונחושים.

איתן ברושי: תודה.