ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 133, 2016-02-01 11:30

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-1 בפברואר 2016, כ"ב בשבט התשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא מחסור בכיתות לימוד במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: הוועדה הזו דנה בנושא הזה בקדנציה הקודמת ובזו שלפניה ובכלל דנו בבינוי במערכת החינוך של המגזר הערבי אבל הסוגיה במזרח ירושלים, יש לה השלכות רבות.

יעקב מרגי: מחסור בכיתות במזרח ירושלים, אני חושב שהוא בכל פרמטר גבוה וזועק לשמים.

יעקב מרגי: יש לזה השלכות ישירות על הנשירה, השלכה ישירה על גודלו של החינוך הרשמי הממלכתי ואני אומר לכם מה אני לא רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לשמוע על אותם פערים, אני לא רוצה לשמוע את התירוץ שאומר שאין לנו שטחים - - -

חנין זועבי: אבל זה נכון.

חנין זועבי: השטחים זה כיבוש.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע מה נעשה מאז הבג"ץ ומה נעשה הדיון הקודם.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע תאריך לצמצום הפער בין הצורך לקיים ולכן אנחנו מתחילים עם עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: הבנתי שהכנתם לנו מצגת שלפי הצבעים היא אופטימית.

<אמנון מרחב: אדוני יודע מה ההבדל בין אופטימיות לפסימיות.

יעקב מרגי: תציג את עצמך ונתחיל במצגת.

<אמנון מרחב: אני מנכ"ל עיריית ירושלים.

<אמנון מרחב: אני רוצה לברך על הדיון.

<אמנון מרחב: זה נושא חשוב ונושא שמדיר שינה מעינינו בעיריית ירושלים.

<אמנון מרחב: אני רוצה להדגיש בדברי הפתיחה שמדובר על מחסור ופער של אלפי כיתות לימוד בכל המגזרים בעיר ולא רק במגזר של ערביי ירושלים כאשר שני המגזרים בהם הפער והמחסור בכיתות לימדו הוא הגדול ביותר, זה במגזר הערבי ובמגזר החרדי.

<אמנון מרחב: אכן לפער הזה יש השלכות רבות.

<אמנון מרחב: ברשותך, על מנת שכולנו נהיה על אתו דף מבחינת הנתונים, הכנו לכם מצגת קצרה.

<אמנון מרחב: אתם רואים כאן את הגידול המתמיד במספרי התלמידים במערכת החינוך בירושלים.

<אמנון מרחב: נכון לשנת הלימודים הנוכחית לומדים בעיר ירושלים, במערכת החינוך, כ-270 אלף תלמידים, כ-97 אלף מהם הם בחינוך החרדי, 104 אלף מהם הם בחינוך הערבי ו-64 אלף מהם הם בחינוך הכללי.

<אמנון מרחב: המספרים האלה הם גם בחינוך הרשמי וגם במה שנקרא המוכר שאינו רשמי וחלקם גם ברשתות הפרטיות.

<אמנון מרחב: אם אנחנו צוללים לתוך המגזר הערבי, אתם יכולים לראות את ההתפלגות בין החינוך הרשמי שמחזיק כיום בשנת הלימודים הנוכחית כ-45 אלף תלמידים, המוכר שאינו רשמי מחזיק כ-43 אלף תלמידים והחינוך הפרטי מחזיק כ-17 אלף תלמידים.

<אמנון מרחב: אדוני שאל מה עשינו בחומש האחרון.

<אמנון מרחב: בין השנים 2011 ל-2015 נוספו בעיר ירושלים כולה 834 כיתות חדשות, גם בבתי הספר וגם בגני הילדים, מתוכן 380 כיתות חדשות שנבנו, 350 כיתות שנשכרו על ידי העירייה ועוד מבנים ניידים יבילים, 103 כיתות.

יעקב מרגי: וזה נכון לכל מערכת החינוך.

<אמנון מרחב: לכל מערכת החינוך בעיר ירושלים.

יעקב מרגי: תשים לנו פוקוס.

<אמנון מרחב: העמוד הבא, מזרח ירושלים.

<אמנון מרחב: אתם יכולים לראות כיתות גן בחומש האחרון, נוספו 54 כיתות כאר זה מתחלק בין בינוי חדש לשכירות כפי שאתם רואים.

<אמנון מרחב: בבתי ספר נוספו 365 כיתות.

<אמנון מרחב: בסך הכול בחומש האחרון במזרח ירושלים נוספו 418 כיתות.

<אמנון מרחב: זאת אומרת, מתוך גידול בעיר ירושלים של סך הכול 830 כיתות בחומש, מחציתן התווספו במזרח ירושלים.

<אמנון מרחב: אנחנו שוכרים הרבה מאוד כיתות במזרח ירושלים.

<אמנון מרחב: בחומש האחרון הוצאנו עשרים מיליון שקלים על שכירות.

<אמנון מרחב: אני מדגיש שזה במבנים לא ייעודיים לחינוך.

<אמנון מרחב: אנחנו שוכרים מבנים ומסבים אותם בהשקעה כספית אדירה על מנת להתאים אותם כך שישמשו כמבני חינוך.

<אמנון מרחב: זאת השקעה שמבחינתנו יורדת לטמיון כי מי שנהנה ממנה, אלה בעלי הנכס.

<אמנון מרחב: אנחנו כמובן לא אוהבים את זה אבל בלית ברירה אנחנו שוכרים כיתות על מנת להבטיח את הצרכים של התלמידים.

<אמנון מרחב: אנחנו רואים את הפערים העגומים ומבחינתנו זה פער עגום ומדאיג של כיתות לימוד בכל העיר.

<אמנון מרחב: יש לנו מחסור של 3,600 כיתות לימוד בכל רחבי ירושלים ואתם רואים את החלוקה המגזרית.

<אמנון מרחב: אצל החרדים חסרות לנו 1,200 כיתות לימוד בעיקר במגזר של המוכר שאינו רשמי.

<אמנון מרחב: רוב החינוך החרדי, מי שמכיר ואני בטוח שאדוני היושב ראש מכיר את זה, הוא במוכר שאינו רשמי.

<אמנון מרחב: במגזר הכללי יש לנו פער של 377 כיתות ובמגזר הערבי הפער הוא גדול מאוד – 700 כיתות חסרות לנו על מנת להחליף שכירויות במבנים לא מתאימים לכיתות לימוד במבנים מותאמים ללימודים ועוד 1,300 כיתות שנחוצות להחלפה על מנת לקלוט את הפרטי והמוכר שאינו רשמי, וכן גידול טבעי של שלושה אחוזים מדי שנה.

<אמנון מרחב: כאן אני שם כוכבית קטנה.

<אמנון מרחב: לא כל מי שלומד במוכר שאינו רשמי מעוניין בהכרח להיקלט במערכת הרשמית.

<אמנון מרחב: אנחנו רואים את זה בנתוני הרישום.

<אמנון מרחב: אין מעבר גורף מהמוכר שאינו רשמי למערכת הרשמית ואת זה צריך לזכור.

<אמנון מרחב: אתם יכולים לראות כאן את התמונה המדאיגה.

<אמנון מרחב: בכחול אתם רואים את הבקשות שאנחנו הגשנו למשרד החינוך והאוצר, בעיקר החינוך.

<אמנון מרחב: אנחנו עובדים מול משרד החינוך בקבלת תקצוב המדינה לכיתות לימוד.

<אמנון מרחב: זאת המערכת כפי שאתם מכירים אותה במדינת ישראל.

<אמנון מרחב: משרד החינוך מתקצב והרשות בונה.

<אמנון מרחב: בשנת 2012 אל מול צורך שביקשנו של אלף כיתות, קיבלנו - - -

יעקב מרגי: יש לכם שיפוי לשכירויות?

<אמנון מרחב: לא.

<אמנון מרחב: יש שיפוי חלקי.

יעקב מרגי: מה זה חלקי.

<אמנון מרחב: מדי שנה כמה מיליונים.

<אמנון מרחב: בשנת 2016 אנחנו נוציא למעלה מתשעים מיליון שקלים בשכירויות ואנחנו מקבלים מהמדינה כחצי מהסכום הזה.

יעקב מרגי: למה חצי?

יעקב מרגי: למה לא שליש?

יעקב מרגי: למה לא שבעים אחוזים?

יעקב מרגי: יש נוסחה או שזה משא ומתן?

<אמנון מרחב: לדעתי אין נוסחה.

יעקב מרגי: אין נוסחה.

יעקב מרגי: זה משא ומתן?

<אמנון מרחב: כן.

<אמנון מרחב: באדום אתה רואה אל מול צורך ב-2012 של 1,054 כיתות שביקשנו, קיבלנו הרשאות לבינוי של 187.

<אמנון מרחב: אתם רואים, הטבלה מדברת בעד עצמה.

<אמנון מרחב: ב-2015 קיבלנו מנה יפה יחסית של 162 כיתות לבינוי אבל שוב, אתם רואים שאל מול הפערים והצרכים, התקצוב שאנחנו מקבלים לא מספיק.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: למה זה נמוך?

<אמנון מרחב: אחר כך הדוברים האחרים יסבירו.

יעקב מרגי: אתה לא יודע לתת לי את התשובה?

<אמנון מרחב: אני יודע שמשרד החינוך מחלק בכל הארץ בממוצע בשנה 1,500 כיתות לימוד וזה לכל הארץ.

<אמנון מרחב: אתם מבינים שירושלים צריכה לטעמי תקצוב מיוחד אל מול הצורך והפערים האדירים אבל אלה דברים שהם לא במנדט שלנו .

יעקב מרגי: אני מנסה להשיג תקן לסטטיסטיקן לטובת משרד החינוך כי להם קשה להשיג.

יעקב מרגי: אני מנסה לקבל מהם נתונים כמה נבנו בכל מגזר ובכל אגף, והם משום מה לא מצליחים לתת לנו את הנתונים.

<אמנון מרחב: פרויקטים מתוכננים במזרח ירושלים.

<אמנון מרחב: מה נמצא כרגע על שולחן התכנון.

<אמנון מרחב: אנחנו כרגע מתכננים 244 כיתות בתי ספר ועוד 138 כיתות גן.

<אמנון מרחב: סך הכול על שולחן התכנון 382 כיתות.

יעקב מרגי: אתה אומר הליכי תכנון, מה זה אומר?

יעקב מרגי: באיזה שלב?

יעקב מרגי: יש קרקע זמינה?

<אמנון מרחב: כן.

<אמנון מרחב: אנחנו כל הזמן דואגים.

<אמנון מרחב: התהליך מול משרד החינוך הוא שאנחנו מבקשים הכרה בצורך, כך זה נקרא, אחרי שאני מקבל אישור הכרה בצורך אני מכין פרוגרמה תכנונית, אני מקבל אישור על הפרוגרמה התכנונית - - -

יעקב מרגי: חשבתי שבשלבי תכנון אתה בפרוגרמות.

<אמנון מרחב: אני מקבל תקצוב לתכנון, ואחרי שאני מאשר את התכנון - אני מקבל תקצוב לבנייה.

<אמנון מרחב: זה התהליך.

<אמנון מרחב: זה תהליך שאורך שנים.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי סך הכול כיתות, כיתות זה תהליכי תכנון, עליהם יש קרקע זמינה?

<אמנון מרחב: כן.

<אמנון מרחב: בביצוע כיום, מה שיתחיל השנה, עוד 129 כיתות שבנייתן תתחיל השנה.

<אמנון מרחב: אדוני רצה לראות תכנית.

<אמנון מרחב: אנחנו הכנו תכנית - הצגנו אותה גם במשרד החינוך וגם במשרד האוצר - לצמצום הפער של 3,600 כיתות לימוד.

<אמנון מרחב: התכנית הזאת בעינינו היא פיזבילית אבל בהינתן כמה דברים.

<אמנון מרחב: קודם כל, היא לא מדברת רק על שיטת הבנייה הקונבנציונאלית.

<אמנון מרחב: שיטת בנייה קונבנציונאלית שאתה מאתר קרקע, מתכנן אותה ובונה עליה, היא לא מספיק טובה והיא לא תיתן את המענה במזרח העיר כי אנחנו מכירים את הבעיות במזרח ירושלים, שם הקרקע לא מוסדרת מבחינה רישומית, אתה לא תמיד יודע מי הבעלים, וגם אם אתה יודע, אתה צריך לאשר לגביה תכניות בניין עיר וגם שם יש בעיות סטטוטוריות קשות מאוד.

<אמנון מרחב: לכן מצאי הקרקעות המתוכננות לבינוי לא יספיק לסגור את הפער הזה.

<אמנון מרחב: לכן אנחנו הצגנו תכנית שהיא גם משלבת שיטות בנייה ומימון חדשות בשילוב הסקטור הפרטי.

<אמנון מרחב: יש לנו קרקעות פוטנציאליות שהן לא קרקעות מדינה או עירייה ובעלי הקרקע מוכנים, בשיח שאנחנו מקיימים מול בעלי הקרקע והתושבים, להקצות בחוזים ובהסכמים ארוכי טווח של חמישים שנים ויותר את הקרקעות שלהם לבנייה כמובן בתמורה שתשולם להם.

<אמנון מרחב: הם מוכנים אפילו לממן את הבנייה כנגד תשלומים.

<אמנון מרחב: זה כמו BOT, סוג של BOT, אבל בלי העברת הנכס בסוף חמישים השנים לבעלות העירייה כי התושבים במזרח ירושלים מסיבות שכולנו מכירים לא מעוניינים להעביר את הקרקעות למדינה ולכן יש לנו גם קושי במימוש הפקעות.

<אמנון מרחב: לנו יש תכנית שהיא תכנית בהחלט יישומית להתמודדות עם הבעיות של כלל העיר.

<אמנון מרחב: אני מדגיש שהתכנית שאתם רואים כאן היא לכל המגזרים בעיר והיא לא רק למגזר הערבי אלא גם למגזר החרדי ו גם למגזר הכללי.

<אמנון מרחב: התכנית גם נותנת מענים לניצול יעיל של הקרקעות.

<אמנון מרחב: אנחנו חושבים שאתה לא יכול להרשות לעצמך יותר לבנות שתי כיתות גן על דונם-דונם וחצי.

<אמנון מרחב: הצגנו בנייה באשכולות שהיא נכונה, יעילה יותר ובאיכות ובמציאות של קרקע לא זמינה.

<אמנון מרחב: לסיכום, מה עשינו עד כאן.

<אמנון מרחב: גיבשנו תכנית חומש להתמודדות עם פערי הבינוי.

<אמנון מרחב: אנחנו בהחלט מסוגלים לבצע אותה.

<אמנון מרחב: אנחנו הקמנו מינהלת בינוי כיתות לימוד שזאת מינהלת פרויקטאלית שיושבת בחברה העירונית מוריה שהיא חברת ביצוע מהגדולות במדינה והיא זו שמבצעת את הבינוי עצמו יחד עם החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי.

<אמנון מרחב: יחד עם זאת אנחנו שוכרים עשרות כיתות לימוד חדשות מדי שנה אל מול בנייה מואצת שהצגנו.

<אמנון מרחב: הכול כפוף לקבלת הרשאות תקציביות ממשרד החינוך וממשרד האוצר.

<אמנון מרחב: מה נדרש.

<אמנון מרחב: נדרש לאשר את התכנית הרב שנתית לבינוי וצמצום פערים בהתאם לתכנית החומש שהצגנו, כולל סל תוספתי ואני רוצה להסביר למה אני מתכוון.

<אמנון מרחב: במערב ירושלים או בכל עיר מתוקנת בארץ, כשאתה בונה בית ספר, יש לך כביש גישה, יש לך תשתיות היקפיות, יש לך מים, יש לך חשמל, יש לך ביוב, יש לך מדרכות, יש לך תאורה.

<אמנון מרחב: שוב, מזרח ירושלים, האתגר והפערים הם יותר גדולים ולכן כשאתה בונה בית ספר, אתה צריך גם לממן תשתיות היקפיות, כביש גישה לבית הספר, תאורה, ביוב וניקוז.

<אמנון מרחב: אנחנו נידרש גם להקלות רגולטוריות שחלקן כבר ניתנו לנו.

<אמנון מרחב: אני לא אמנה אותן ולא אציף אתכם בעובדות הרגולטוריות.

<אמנון מרחב: אנחנו כן חושבים שהמדינה צריכה לאשר שיטות מימון ובינוי חדשות כי עלות מוערכת לבינוי כיתה הוא כמיליון שקלים, כך ש-3,600 כיתות, אתם יכולים לעשות את המכפלות, זה למעלה מארבעה מיליארד שקלים אם אני לוקח בחשבון גם את התשתיות ההיקפיות.

יעקב מרגי: כעירייה אתה מקבל שיפוי מלא?

<אמנון מרחב: לא.

<אמנון מרחב: אנחנו לא מקבלים שיפוי מלא והעירייה גם נדרשת להוסיף.

יעקב מרגי: אתה אומר שאתה לא מקבל שיפוי מלא.

יעקב מרגי: אתה מנכ"ל העירייה, קיבלת עכשיו הרשאה ואתה הולך לבנות, עד לשער של הבוטקה של השומר, אתה מקבל מימון?

יעקב מרגי: לא מלא, אבל כמה באחוזים?

יעקב מרגי: שישים, שבעים, שמונים אחוזים?

<אמנון מרחב: זה בערך שבעים-שלושים אחוזים, תלוי בטופוגרפיה, תלוי בתשתיות ההיקפיות, תלוי באלמנטים.

יעקב מרגי: משרד החינוך יודע להחריג במצגים טופוגרפיים?

<אמנון מרחב: הוא נותן שיפוי לא מלא.

<אמנון מרחב: נוסחאות המימון ומפתחות המימון של המדינה לא מאה אחוזים.

יעקב מרגי: אתה יודע למה אני שואל?

<אמנון מרחב: כן, כי אתה יודע את התשובות אלא אתה רוצה לשמוע אותן.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני מקבל כאן נתון.

יעקב מרגי: ממוצע ארצי של הרשאות לבנייה מתוך הכרה בצורך בכלל המדינה, כמה להערכתך זה באחוזים?

יעקב מרגי: ארבעים אחוזים.

יעקב מרגי: כמה בירושלים?

<אמנון מרחב: עשרה אחוזים.

חנין זועבי: ביישובים הערביים עשרים אחוזים.

חנין זועבי: 22 אחוזים.

יעקב מרגי: אני עכשיו במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: אני רוצה להתמקד במזרח ירושלים ואף אחד לא ייקח אותי למקום אחר.

יעקב מרגי: אני במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: אני אפילו לא הולך למגזר החרדי שזה פצע מדמם.

יעקב מרגי: אני מתמקד כרגע במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: עשרה אחוזים.

יעקב מרגי: וזה עם השוט של הבג"ץ ועם כל האינטרס העליון שלנו כחברה להדביק את הפערים האלה שם.

<אמנון מרחב: צודק.

<אמנון מרחב: ככל שנקבל תקצוב, אנחנו נבצע.

<אמנון מרחב: אנחנו נערכנו, אנחנו מציגים תכנית, אנחנו ערוכים לביצוע כיתות אבל צריך כאן לשחרר כסף.

יעקב מרגי: נשמע אם אתם ערוכים ואם אתם יודעים לעבוד.

יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: מי מדבר ממשרד החינוך?

<גנאדי קמנצקי: מנהל אגף מיפוי ותכנון, משרד החינוך.

<גנאדי קמנצקי: אני אתייחס למה שנעשה ולמה שצריך לעשות.

<גנאדי קמנצקי: קודם כל, לגבי מזרח ירושלים, אנחנו עשינו מהלכים חדשניים וחריגים יוצאי דופן שלא נעשו בשום מקום חוץ מאשר במזרח ירושלים ואני אור למה אני מתכוון.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו מממנים הפקעת קרקעות.

<גנאדי קמנצקי: יש תקציב, כמובן בתיאום עם משרד האוצר וזה המקום היחידי בארץ אותו אנחנו מממנים.

<גנאדי קמנצקי: דבר שני.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו מתקשרים במצוקת הקרקעות וזה המקום היחידי בארץ שאנחנו בונים אותם אשכולות גנים.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו גם יזמנו וגם קידמנו תכניות ובדיקות ורק במזרח ירושלים אנחנו מממנים אשכולות גנים כולל בקומות, מה שבעצם חוסך קרקע.

<גנאדי קמנצקי: דבר שלישי.

<גנאדי קמנצקי: יש לנו מצוקה תקציבית מאוד גדולה מול מה שאנחנו מכירים בצורך לעומת מה שאנחנו מקבלים.

<גנאדי קמנצקי: המקום היחידי בארץ שהמילה תקציב לא נשמעת, רק מזרח ירושלים.

<גנאדי קמנצקי: כל פרויקט זמין לביצוע במזרח ירושלים, מקבל הרשאה באופן מידי.

<גנאדי קמנצקי: אין אף פרויקט במזרח ירושלים שאפשר לבנות ולא קיבל הרשאה תקציבית.

<גנאדי קמנצקי: זאת תמונת המצב נכון לעכשיו.

יעקב מרגי: תקשיב, אני קיימתי כאן דיון על המצוקה במגזר הערבי בירושלים.

יעקב מרגי: חנין מיד קפצה ואמרה, ובצדק, שזה קיים גם בישובים הערביים.

יעקב מרגי: אמר משרד החינוך שתביאו קרקע, אנחנו בונים אבל בסוף - אני חוזר על מה שאמרתי – הריבון לסוגיית החינוך במדינת ישראל זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא יכול לומר שאני מוכן לתת אבל אין לי קרקע.

יעקב מרגי: לך כמשרד החינוך – ואני רוצה לשמוע – כרגע יש נורית אזהרה מהבהבת וזה הפערים הגדולים בבינוי וחוסר בכיתות במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: נכון, מבורכת סוגיית ההפקעות, מבורכת סוגיית האשכולות, אבל אני לא יכול לשבת ואני אומר לכם שבעוד חודש נדביק את הריבוי הטבעי.

יעקב מרגי: נבוא לכאן ונציג את אותם נתונים כמעט.

יעקב מרגי: עשייה מבורכת.

יעקב מרגי: הפערים במזרח ירושלים דורשים מכם ומהרשות המקומית שהיא רשות החינוך – ואמנון, תהיה קשוב לי – לפעול אחרת.

יעקב מרגי: אי אפשר לפעול באותם כלים אתם מתמודדים בנתיבות, באשדוד, בראשון וברעננה.

יעקב מרגי: אי אפשר.

יעקב מרגי: אנחנו רואים את הפערים.

יעקב מרגי: אנחנו בעשרה אחוזים.

יעקב מרגי: לעולם לא נדביק את הפער הזה אלא נחזור אחורה וכל פעם נמצא את עצמנו בדיונים.

יעקב מרגי: כאן אני רוצה לשמוע את משרד הפנים אם יש לו מה לומר בסוגיית הקרקעות.

יעקב מרגי: אם יש פתרונות של בעלי קרקע שמוכנים - תהיו יצירתיים, תגייסו את כל היצירתיות – הפקעת קרקעות ומימון שלה, מה שתרצו, צריך לבלום את הפער הזה.

יעקב מרגי: צריך לגמור עם זה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם ולא רוצה לקחת את הדיון הזה למקומות אחרים ולומר מה ההשלכות של זה, מה ההשלכות של התחושה, מה ההשלכות של חוסר האונים הזה ומה זה מייצר.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר, לא רוצה לקחת את הדיון למקומות אחרים, אבל לא יתכן שנגמרו חמש שנים ועוד חמש שנים ואנחנו נמצאים באותו מצב.

יעקב מרגי: משרד האוצר.

<נועה היימן: אני חייבת להגיד שאני מאוד מופתעת לשמוע באופן כל כך בוטה את האשמות עיריית ירושלים נגד המדינה.

יעקב מרגי: לא, הוא לא האשים.

יעקב מרגי: הוא אמר עובדות.

<נועה היימן: הוא האשים.

<נועה היימן: משרד האוצר ומשרד החינוך, אין הרשאה תקציבית אחת, אין קרקע אחת שעיריית ירושלים יודעת לבנות עליה, ולא ניתן לה תקציב חריג, תוספתי ומיוחד מעבר להקצאה הרגילה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הטענה של התקציב לא עלתה על ידי אמנון ולא על ידי עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: דווקא שמענו את גנאדי אומר בסוגיית התקציב.

<גנאדי קמנצקי: לא לגבי מזרח ירושלים.

<גנאדי קמנצקי: אני הדגשתי שהמקום היחידי שאין שום מצוקה מבחינה תקציבית, מבחינתנו, זה מזרח ירושלים.

<נועה היימן: רק בסוף שנת 2015 הגיעה אלינו העירייה עם מתחם גנים של 42 גנים בתעריף בנייה מיוחד וחריג שאושר ועוד שבעים כיתות פנויות לבינוי ושני הנושאים האלה תוקצבו באופן מלא ומידי.

<נועה היימן: יגיד לך גנאדי, וכפי שאתה יודע כבוד היושב ראש, יש קשיים ומחסור בבינוי כיתות לימוד בארץ אבל בכל מה שנוגע למזרח ירושלים, העירייה מקבלת מענה מידי בכלים חריגים ותוספתיים.

<נועה היימן: לגבי הסיוע לעיריית ירושלים באופן כללי.

<נועה היימן: משרדי החינוך והאוצר חותמים מדי שנה על סיכום מאוד נדיב שאף עירייה במדינת ישראל לא זכאית לו בתחום החינוך.

יעקב מרגי: כי אין לנו עוד עיר בירה.

יעקב מרגי: יש לנו רק אחת.

<נועה היימן: בסדר גמור, אבל בתחום החינוך בלבד קיבלה בשנה שעברה עיריית ירושלים כמאה מיליון שקלים תוספתי מעבר לבינוי, לתמיכה בתקציב השוטף.

<נועה היימן: בין היתר הסיוע הזה הולך באופן נדיב למזרח ירושלים, גם לשכירות.

<נועה היימן: אין עוד עירייה שמקבלת מאה מיליון שקלים מהמדינה מעבר להקצאה החריגה ובלי קשר לנושא הבינוי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: האגודה לזכויות האזרח.

<אן סוצ'יו: לי חשוב לדבר על משהו קצת אחרת.

<אן סוצ'יו: זאת אומרת, בג"ץ קבע לפני חמש שנים בדיוק מה יקרה עת נגיע לנקודה הזאת.

<אן סוצ'יו: הוא אמר שאם הרשויות לא יצליחו לבנות בתוך חמש שנים את מה שצריך לבנות, עוברים לשלב הבא והשלב הבא הוא כיסוי שכר הלימוד של כל אותם 43 אלף תלמידים שלומדים היום במוכר שאינו רשמי.

<אן סוצ'יו: כל אותם תלמידים שלומדים שם בלית ברירה, בסדר, לא כולם, אין ספק שחלקם לומדים שם מבחירה.

יעקב מרגי: בהתחלה לא הבנתי את האמירה של אמנון שנראתה לי לא במקום כשהוא אמר שזה לא אוטומטי מי שלא לומד.

יעקב מרגי: האמירה לא הייתה סתמית.

<אן סוצ'יו: בוודאי שזה לא אוטומטי, בוודאי שיש רבים שלומדים שם מבחירה ועדיין מדובר ב-43 אלף ובג"ץ לא במקרה קבע סעדים.

<אן סוצ'יו: סעד ראשון חמש שנים בינוי, שכירות, כל מה שנעשה, יפה מאוד, נעשה בקושי.

<אן סוצ'יו: סעד שני, ואנחנו עוברים מהיום והלאה - השבוע לפני חמש שנים ניתן פסק הדין, - העירייה ומשרד החינוך צריכים לכסות את שכר הלימוד של כל אותם תלמידים שלומדים במוכר שאינו רשמי.

<אן סוצ'יו: אנחנו כבר שנה מנסים להיפגש עם משרד החינוך כדי להבין איך הם נערכים לזה אבל שום דבר, אין שום תשובה ולא עונים לנו.

<אן סוצ'יו: צריך להיערך.

<אן סוצ'יו: בג"ץ אמר שצריך להקים מנגנון לבדיקת זכאות אבל אין היום שום מנגנון ואין שום אפשרות של אותם 43 אלף תלמידים לגשת ולבדוק מה הזכאות שלהם לכיסוי שכר הלימוד החל משנת הלימודים הבאה.

<אן סוצ'יו: אני רוצה תשובות לדבר הזה.

<אן סוצ'יו: אני חושבת שמאוד חשוב להבין איך ממשיכים לבנות אבל מאוד חשוב להבין מה הפתרון לבעיה המימונית הזאת.

יעקב מרגי: אני אומר לך שלא תקבלי תשובה.

יעקב מרגי: לכן תכיני את הבג"ץ הבא שלכם.

<אן סוצ'יו: בסדר.

<אן סוצ'יו: עובדים על זה.

יעקב מרגי: כך אני מעריך.

יעקב מרגי: הלוואי והיו תשובות.

יעקב מרגי: משרד המשפטים נמצא אתנו?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: ברשותך, אני רוצה לשמוע את עיר עמים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אשרת מימון: מנהלת פיתוח מדיניות בעיר עמים.

<אשרת מימון: מאז 2001 אנחנו עוקבים אחרי בינוי הכיתות.

<אשרת מימון: האמת היא שגם אני נדהמת כמו משרד האוצר מהטיעון התקציבי שהעירייה פתאום מעלה.

<אשרת מימון: שנה אחרי שנה, ואתם מוזמנים לפתוח את הפרוטוקולים של ועדת החינוך מהשנים הקודמות, חזרו ואמרו מהעירייה באופן חד משמעי שהבעיה היא לא תקציבית אלא הבעיה היא קרקעות.

<אשרת מימון: כאשר טענו טענות תקציביות, העירייה חזרה ואמרה שאין לה שום בעיה תקציבית עם בניית כיתות.

יעקב מרגי: גם היום הוא אמר את זה.

יעקב מרגי: לא שמעתי שהוא אמר שיש בעיה תקציבית.

<אשרת מימון: אני שמעתי את הרמיזות.

יעקב מרגי: עזבי רמיזות.

יעקב מרגי: כל אחד רוצה שייתנו לו שיפוי מלא במאה אחוזים וזה לגיטימי.

חנין זועבי: הוא אמר כאש יהיה לנו תקציב.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הוא הצביע על המצוקה לייצר פתרונות.

יעקב מרגי: תקציב הוא יקבל.

<אשרת מימון: אני אשמח להבין מה בדיוק גרם לזה שרק היום מכינים תכנית חמש שנים קדימה.

<אשרת מימון: הייתה אמורה להיות תכנית חמש שנים אחורה.

<אשרת מימון: גם המספרים שאצלנו הם מספרים אחרים מהבינוי.

<אשרת מימון: בכל תקופתו של ברקת בנו 219 כיתות ואני לא יודעת מאיפה הגיעו למספרים שמסרו כאן.

<אשרת מימון: עדיין המחסור הולך וגדל.

<אשרת מימון: בדוח שלנו אנחנו מראים שבכל שנה רק הגידול הטבעי דורש יותר מ-60 כיתות ובממוצע עיריית ירושלים בונה 36 כיתות.

<אשרת מימון: הטיעון שפעם אחר פעם שמענו מהעירייה הוא חוסר בקרקעות ובאמת טוב שהוזמן לכאן משרד הפנים.

<אשרת מימון: על פי מקורות שלנו, רק 2.6 אחוזים מכל השטח במזרח ירושלים מתוכנן למבני ציבור.

<אשרת מימון: אבל זה לא רק משרד הפנים אלא כאשר עיריית ירושלים מתעקשת, בניגוד לטובת התושבים, על גן לאומי למשל במורדות הר הצופים, במקום להרחיב את שכונת עיסאוויה ובמקום להרחיב את שכונת א-טור שמבקשות לבנות שם בתי ספר ועיריית ירושלים מתנגדת כאשר רשות הטבע והגנים דווקא מוכנה לשמוע.

<אשרת מימון: כאשר עיריית ירושלים ממניעים פוליטיים ככל הנראה פועלת בניגוד לטובת התושבים שלה, העובדה היא שלא קמות במקומות שצריכות לקום קריות חינוך ואולי מאות כיתות, ובמקום זה מבקשים ליצור גן לאומי.

<אשרת מימון: אני חושבת שעיריית ירושלים, גם בהמשך למה שאן אמרה, צריכה להבהיר איך היא תבנה יותר מ-700 כיתות חמש שנים קדימה ותבנה 3,000 כיתות ממש בטווח הקרוב.

יעקב מרגי: משרד הפנים.

<עידו לבנה: כבודו צריך לחדד את השאלה כי נושא התכנון כבר לא נמצא במשרד הפנים.

<עידו לבנה: אם מדובר על נושא של תכנון מיזמים או הקצאת קרקעות, זה לא אצלנו אלא נמצא במשרד האוצר שהוא ממונה על התכנון.

<עידו לבנה: בנושא ההקצאה נכון להיום, צריך לפנות אליהם ולבחון את הנושא.

<עידו לבנה: אני יכול להגיד מתוך ידיעה ולא מתוך עיסוק שבמקומות בהם מתוכננים מתחמים גדולים, יושב ראש הוועדה מבקש להקצות קרקעות לצורכי ציבור אבל לתשובה יותר מפורטת והבנה יותר רחבה, צריך לפנות אליהם.

יעקב מרגי: אחד התסכולים שלי כמי שמכיר טוב את השלטון המקומי, מכיר את הפרלמנט ומכיר את הרשות המבצעת והייתי שר במשך קדנציה אחת, אני אומר לכם מה השאיפה שלי.

יעקב מרגי: המדינה לא אוהבת לקבוע תקינה כי תקינה היא מחייבת.

יעקב מרגי: האידיאל צריך להיות שראש רשות שמבקש לשנות תב"אות, תכניות מתאר, לא היה מגיע לוועדה בלי שהיו בודקים אותו, והוא יודע שבודקים אותו, לראות מה הוא רוצה.

יעקב מרגי: הוא רוצה גן לאומי, כיכרות, כל מיני פארקים כי יש לו תורמים וקודם כל נבדוק כמה הוא במעונות יום, כמה הוא בכיתות גן, כמה הוא בכיתות בתי הספר, כמה הוא במרפאות, כמה הוא בטיפות חלב ולאחר מכן ייתנו לו את כל הלוקסוס הזה.

יעקב מרגי: אז היינו מתנהלים אחרת.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: כאשר אנחנו לפעמים מתעקשים לתקינה, זה לא הכול פר כסף.

יעקב מרגי: המדינה והאוצר פוחדים לתקנן כי ברגע שיש תקינה, אלה עלויות.

יעקב מרגי: אבל לא רק עלויות אלא תראו מה אנחנו מפסידים.

יעקב מרגי: מי מתערב בשיקול הדעת בצרכים הלאומיים של רשות מקומית?

יעקב מרגי: אין מי שמתערב.

יעקב מרגי: אין אחד שיכול להגיד, סליחה, עם כל הכבוד לראש העיר שהחליט שהיום הוא רוצה משהו – ואני לא מזלזל בשום פרמטר כזה – כמו גנים לסקטבורד, יבדקו אותו קודם כל במה שצריך באופן הקיומי.

יעקב מרגי: יש פתגם במרוקאית על הומלס ערום ששואלים אותו מה הוא צריך והוא אומר שהוא צריך טבעת.

יעקב מרגי: זה בדיוק מה שקורה.

יעקב מרגי: מתעסקים בטבעת אבל לא מתעסקים בצרכים הקיומיים, בצרכים האמיתיים של אותה חברה, של התושבים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: תודה אדוני.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אנחנו כאן נמצאים בוועדה רצינית ואנחנו יכולים לא לברוח מהקונטקסט.

חנין זועבי: הדיון שלי כאן אינו הכרה בריבונות הישראלית אלא אני מדברת מתוך החוק הבין-לאומי, על חובת הכובש גם כאשר הוא שולט בשטח כבוש.

חנין זועבי: זאת חובה לתת שירותים לעם אותו הוא כובש וזה הקונטקסט של ירושלים.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אני יודעת שאתה שואל ברצינות וכואב לך המצב שם ואתה רוצה לשנות אותו.

חנין זועבי: הסיבה היא סיבה פוליטית.

חנין זועבי: הסיבה היא סיבה של הרס חברה פלשתינית בירושלים המזרחית.

חנין זועבי: אני רוצה להגיד לך שדוחות של האומות המאוחדות שהצביעו על כך שאפילו המערכת החינוכית בעזה בשיא המצור וההפצצות, המערכת החינוכית שם יותר עמידה ויותר מוצלחת מאשר החינוך בירושלים המזרחית.

חנין זועבי: זה תכנון של הרס חברה.

חנין זועבי: הדבר הזה מתוכנן.

חנין זועבי: זה לא כשל של מדיניות אלא זאת המדיניות.

חנין זועבי: הסטטיסטיקה הכי מרכזית שאנחנו חייבים להציג כאן היא האחוז הזה.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, 36 אחוזים מהנוער בירושלים המזרחית לא מסיימים 12 שנות לימוד.

חנין זועבי: אז אנחנו מייצרים ורוצים לייצר דור מיואש, דור הרוס, דור של סמים, דור מובטל.

חנין זועבי: אנחנו רוצים את זה.

חנין זועבי: 36 אחוזים ואם אתה לא יושב על זה, אתה צריך ללכת הביתה.

חנין זועבי: עיריית ירושלים צריכה להיות מועמדת מול בית משפט בין-לאומי בגין ההרס שאתם עושים בחברה שם ובגין הרס שהוא גם הרס פסיכולוגי והרס פיזי.

חנין זועבי: זה חלק מהפקעת קרקעות, זה חלק מהריסת בתים.

חנין זועבי: מי שמפקיע קרקע ומי שהורס בתים, לא יבנה בתי ספר.

חנין זועבי: מי שמתאנה לאוכלוסייה, לא יבנה בתי ספר.

חנין זועבי: בכל זאת, זאת חובה של כובש על פי חוקים בין-לאומיים.

חנין זועבי: התוצאה של זה היא שגם המדינה וגם האזרחים היהודים יסבלו וישלמו.

חנין זועבי: זה לא עובר.

חנין זועבי: אנחנו רואים דור מיואש, מה הוא עושה כאשר אתה הורס אותו בכל הרמות.

חנין זועבי: הוא מיואש.

חנין זועבי: רוצים לייצר ייאוש.

חנין זועבי: לסטטיסטיקה.

חנין זועבי: הלכו לבג"ץ בשנת 2011 ובג"ץ אמר להכין – וזאת המלצה שתהיה לוועדה הזאת - תכנית חומש לקליטת כל הנוער שנושר.

חנין זועבי: המנכ"ל דיבר על 1,300 אבל הדוחות מדברים על מחסור של 2,300 כיתות.

חנין זועבי: מערב העיר, יש לך 21 תכניות למניעת נשירה אבל בירושלים המזרחית יש לך שמונה תכניות.

חנין זועבי: בירושלים המערבית יש לך 123 כיתות שח"ר ובירושלים המזרחית 41 כיתות.

חנין זועבי: יש לך שישים כיתות מב"ר במערב ירושלים ו-שלוש כיתות במזרח ירושלים.

חנין זועבי: כלומר, פי עשרים, פי שלושים ופי ארבעים השקעה בכיתות במערב ירושלים.

חנין זועבי: זאת סטטיסטיקה שאי אפשר לעכל.

חנין זועבי: שואלים מה עושה הנוער של ירושלים המזרחית.

חנין זועבי: הנה מה עושה הנוער המיואש בירושלים.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לדרוש להכין תכנית חומש ולקיים בוועדה מעקב כל שישה חודשים.

חנין זועבי: התכנית הזאת, לפי אומדן של ארגוני זכויות אדם, מצליחה עם 15 מיליון שקלים בשנה.

חנין זועבי: התקציב השנתי של העירייה – ושלא יגידו תקציב כי אתה עושה הקצאה בירושלים המזרחית הכבושה ואתה פי עשרים ופי שלושים מקצה למערב ירושלים – מ-15 מיליון שזה הצורך עומד על שמונה אחוזים.

חנין זועבי: התכנית שלכם לדרוס את החברה הפלשתינית שם, קודם כל, לא אנושית ולא הומנית אבל אתה תסבול ממנה והאזרחים היהודים יסבלו ממנה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, ההגדרה שלך היא מרכזת בכירה מיפוי ותכנון מחוז ירושלים.

יעקב מרגי: לפי ההגדרה, זה משהו בומבסטי.

יעקב מרגי: יש לך משהו להוסיף?

יעקב מרגי: את נערכת?

יעקב מרגי: מתכללת?

יעקב מרגי: ממפה?

<גנאדי קמנצקי: היא ביחידה אצלי ואני בעצם אמרתי את מה שהיה לנו לומר.

יעקב מרגי: לפי תיאור התפקיד חשבתי שהתשובה אצלך.

יעקב מרגי: רבותיי, לצערי הרב אין מיפוי ואין תכנון.

יעקב מרגי: ד"ר לורה ורטון.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: לא לחזור על דברים.

יעקב מרגי: נאומים חוצבי להבות, במקומות אחרים.

יעקב מרגי: תוסיפי לנו דברים שלא נאמרו.

<לורה ורטון: תודה.

<לורה ורטון: אני אתחיל בזה שאני מתנצלת שאיחרתי אבל נכנסתי וראיתי את השקופית האחרונה בה מנכ"ל העירייה הציג 382 כיתות בתהליך תכנון.

<לורה ורטון: אני מציעה להתעלם מכל התכנונים.

<לורה ורטון: אני שבע שנים בעיריית ירושלים וכל שנה ראש העיר מגלגל מספרים על מספר הכיתות בתכנון ותכל'ס אין אפילו עשירית מזה.

<לורה ורטון: בספטמבר, במועצת החינוך, ראש העיר היה צריך להציג מה נבנה במזרח העיר והיה מדובר על 26 כיתות במשך שנה שלמה.

<אמנון מרחב: ממש לא נכון.

<לורה ורטון: כן.

<לורה ורטון: זה מה שהיה.

<לורה ורטון: יש לי כאן את המצגת.

<לורה ורטון: אני אראה לך את המצגת.

<לורה ורטון: זה המספר שהציג מנח"י בפני מועצת החינוך וזה בערך המצב.

<לורה ורטון: יש עשן מסביב על כל מיני דברים ומחשבות אבל תכל'ס העבודה לא מתבצעת.

<לורה ורטון: כאשר מנסים להבין למה, אפשר לבדוק.

<לורה ורטון: נאמר כאן מפורשות על ידי מספיק אנשים שהבעיה היא לא תקציבית.

<לורה ורטון: בדרך כלל יש מיליונים – הבנתי שלפעמים גם מאות מיליונים – בתקציב שפשוט העירייה לא מממשת אותו לבנייה.

<לורה ורטון: דבר אחר שאין זה מחסור בקרקעות.

<לורה ורטון: אני גם דנתי עם ריטה לג'ינסקי שעכשיו היא אחראית על נכסים והיא הציגה טבלה שלמה.

<לורה ורטון: יש קרקעות, יש אנשים שהציעו את הקרקעות שלהם, יש קרקעות של ה-וואקף בכמה מקומות.

<אמנון מרחב: אסור.

<אמנון מרחב: המדינה לא מרשה לנו לבנות עליהן.

יעקב מרגי: את חברת מועצת עיר, נכון?

<לורה ורטון: כן.

יעקב מרגי: יושבת ראש סיעה.

יעקב מרגי: יש לכם כמו בכנסת הצעות לסדר?

<לורה ורטון: כן.

יעקב מרגי: תקיימו דיונים גם שם.

חנין זועבי: אתה מפקיע קרקעות לטובת דיור ליהודים.

חנין זועבי: אל תפקיע מהערבים.

חנין זועבי: יש מספיק אדמות מדינה שהמדינה השתלטה עליהן.

<אמנון מרחב: זה דיון שצריך להתקיים כאן.

יעקב מרגי: אני רוצה להפוך את הנאום שלך למשהו תכליתי.

<לורה ורטון: אני מנסה.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: משלי אין לי ואני רק מנסה לעזור משל אחרים.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: לפי הדברים, יוצא שאת אומרת שאת הפער הזה של אלפיים כיתות, אם עיריית ירושלים הייתה מפשילה שרוולים, יכולה לסגור אותו.

<לורה ורטון: כן.

יעקב מרגי: יש קרקעות כאלה וכאלה.

יעקב מרגי: אני אומר לך שאני מוכן לקיים עוד דיון אם תבססי את הנתונים.

יעקב מרגי: אנחנו לא מתנהלים רק באמירות אלא רוצים כיסוי.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שאני מוכן לקיים לא ברבעון ולא בשלישון אלא אפילו בשבוע הזה אם תביאי לי מסמך.

יעקב מרגי: אני אקיים עוד דיון אם את יודעת להצביע לי על דרכים שעיריית ירושלים כן מסוגלת ולא עושה, ואני אתמודד אתה.

<לורה ורטון: אני אשמח.

<לורה ורטון: אני לא יודעת אם נמצא כאן נציג מהמשרד לענייני ירושלים אבל יש להם מצגת שקיבלתי מהם ובה התייחסות גם לעניין הזה.

יעקב מרגי: אני אשמח לקבל אותה.

<לורה ורטון: יש הצעות מאוד מעשיות לבנייה בקומה שנייה.

<לורה ורטון: יש בתי ספר כמו בית ספר בסילואן.

יעקב מרגי: דיברו על אשכולות שבונים.

<לורה ורטון: לדעתי זאת לא בעיה של קרקעות אלא הבעיה היא נחישות של העירייה להגיע להסכמים עם בעלי קרקעות, עם ה-ואקף, עם האנשים האחרים.

<אמנון מרחב: אסור.

יעקב מרגי: אתה לא חייב להגיב.

יעקב מרגי: היא אמרה וכבר פעם אחת אמרת אסור.

יעקב מרגי: הבנו.

<לורה ורטון: מותר.

<לורה ורטון: יש גם צוות.

<לורה ורטון: אני רק אומר שאין בעיה לא של תקציב ולא של קרקעות אלא הבעיה היא של רצון ונחישות של העירייה.

<לורה ורטון: העירייה יודעת לבנות.

יעקב מרגי: אמרו לי שאת אישה רצינית.

יעקב מרגי: אני מבקש לבסס את האמירות שלך לגבי זה שאין בעיה של קרקעות ואין בעיה של תקציב.

יעקב מרגי: תבססי את האמירות האלה ואני אשמח להתמודד אתן.

<לורה ורטון: לגבי קרקעות, אני יכולה להעביר לך.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך.

<לורה ורטון: הבעיה היא בניהול משא ומתן אותו העירייה לא עושה.

<לורה ורטון: יש אנשים שהציעו קרקעות, בעלי קרקעות פרטיים שהציעו את הקרקעות ודבר לא נעשה.

<לורה ורטון: אני אשמח להציג לך את הנושא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רן ארז.

<רן ארז: תודה.

<רן ארז: קשה לי להאמין שעיריית ירושלים ומשרד החינוך נוהגים בתכנית מקיאבלית לפגוע באוכלוסייה במזרח העיר ולא לבנות להם אלא לקפח אותם, לרמוס אותם ולפרק את החברה.

<רן ארז: קשה לי מאוד להאמין שהם יכולים לבנות ולא רוצים לבנות כדי לפגוע בחברה.

<רן ארז: יכול להיות שאין את כל התקציבים או את כל הקרקעות או את כל התכנון, אבל קשה לי לקבל את הגישה הזאת שבעצם רוצים לפגוע באנשים ולכן לא בונים.

יעקב מרגי: אתה יודע, מטעי אני לא קונספירטור.

יעקב מרגי: למה הגרפים מדברים תמיד על המצוקה האמיתית אצל החרדים והערבים?

יעקב מרגי: לא הכול ריבוי טבעי.

יעקב מרגי: אם היו שלושה אחוזים ריבוי טבעי, לא היינו מקיימים דיון.

יעקב מרגי: למה זה זועק אצל החרדים והערבים?

יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה להרוס אף אחד, אנחנו מאמינים בכוונות הטובות של כולם, אבל עובדה והעובדות מדברות.

<רן ארז: כנראה, אני משער, אין לי תשובה בדוקה.

<אמנון מרחב: יש תשובות בדוקות וברורות.

יעקב מרגי: תודה אמנון.

יעקב מרגי: אתה מפריע לי פעם שנייה.

<רן ארז: כנראה שעניי עירך קודמים ולכן כל אחד דואג לאלה שקרובים אליו יותר.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי לדאוג שעניי עירך יהיו כולם.

יעקב מרגי: מי שלא רוצה אוכלוסייה מסוימת, אם יש ראש רשות או ראש ממשלה שלא רוצה אוכלוסייה מסוימת בתחום המוניציפאלי שלו, שיפריד אותם.

<רן ארז: בדיוק.

יעקב מרגי: אי אפשר לאחוז את החבל משני קצוות.

<רן ארז: אני מדבר מבוא והקדמה למבוא.

<רן ארז: אחרי שאמרתי את מה שאמרתי אני רוצה לומר שאנחנו צריכים למצוא את הפתרון ולא להאשים אחד את השני.

<רן ארז: אנחנו צריכים לחפש את הפתרון איך אנחנו יכולים לשנות את המצב הזה.

יעקב מרגי: מהניסיון שלך, מרום שנותיך, יש לך הצעה?

<רן ארז: תכנית חומש או תכנית עשור, זה היה ברוסיה והם היו היכן שהיו.

<רן ארז: אני אומר בפירוש שממשלת ישראל – וזאת לא רק העירייה – צריכה להחליט שירושלים היא בראש מעיינינו ולכן אנחנו צריכים לעשות כמו שהרמב"ם אומר.

<רן ארז: אם אתה רוצה ליישר ברזל עקום, אתה צריך לעקם אותו לצד השני.

<רן ארז: כאן צריך לנהוג אחרת ובמדיניות אחרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יוסף פפה אללו.

<יוסף פפה אללו: אדוני, הייתי חבר מועצה ובמשך שלוש שנים החזרתי את תיק החינוך של מזרח ירושלים בעיריית ירושלים.

יעקב מרגי: תיזהר.

יעקב מרגי: בדיון כזה, זה כמו להודות באשמה.

<יוסף פפה אללו: לא.

<יוסף פפה אללו: אני צעקתי.

<יוסף פפה אללו: כאן אנחנו שמענו על פער של עמדות בין משרד החינוך לעיריית ירושלים.

<יוסף פפה אללו: אני רוצה להגיד שגיליתי שמשרד החינוך צודק.

<יוסף פפה אללו: לא היה פעם שמשרד החינוך או עיריית ירושלים ביקשה תוספת עבור בית ספר כלשהו ולא קיבלה.

<יוסף פפה אללו: אם היה, שיביאו רשימה של כל בתי הספר.

יעקב מרגי: אני עוזר לך.

יעקב מרגי: ראינו גרף עם הצבע הכחול למעלה והאדום למטה.

יעקב מרגי: הכרה בצורך לעומת ביצוע.

יעקב מרגי: איך זה מסתדר עם הדברים, אני לא יודע.

<יוסף פפה אללו: אתה אמרת וביקשת מחברתי לורה להביא לך רשימה.

<יוסף פפה אללו: זאת אחת הבעיות, שלא רוצים לעשות רשימה.

<יוסף פפה אללו: לא רוצים.

<יוסף פפה אללו: העירייה עושה הכול, עושה מניפולציות, על מנת לא להביא רשימות של קרקעות פתוחות שיכולים לבנות עליהן.

<יוסף פפה אללו: בג"ץ קבע שצריך למנות פרוייקטור שמבין בעניין הזה כי בעירייה לא מבינים.

<יוסף פפה אללו: אדם בשם משה כהן שעבד במשרד הפנים התחיל לעבוד אבל אחרי חודשיים הוא התחיל לגלות את כל הקרקעות הקיימות, נעלם.

<יוסף פפה אללו: זאת אומרת, זאת לא הבעיה.

<יוסף פפה אללו: אני רוצה להגיד לך כל הכבוד אבל הכול בידיים שלך ואני לא סתם אומר לך את זה.

<יוסף פפה אללו: היינו חמש פעמים בבג"ץ כשהבג"ץ החמישי היה בפני השופטת פרוקצ'יה והיינו בביזיון בית המשפט.

<יוסף פפה אללו: אמרה לנו השופטת: אתם רוצים שאני אעקוב אחרי בניית הכיתות?

<יוסף פפה אללו: אנחנו לא יכולים, בית המשפט קבע שצריך לבנות אלף כיתות.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה בית המשפט היה צריך לעשות.

יעקב מרגי: לקחת את משרד החינוך, את שר החינוך דאז, את ראש העיר דאז, לשים להם חובה אישית, להטיל עליהם קנס על ביזיון בית המשפט בסך 300 אלף שקלים, 400 אלף שקלים, ואולי זה היה מזיז משהו.

<יוסף פפה אללו: יכול להיות.

יעקב מרגי: אין אמירה כזאת שעל ביזיון בית משפט השופטת שואלת מה היא יכולה לעשות.

יעקב מרגי: שופטת לא יכולה לומר דבר כזה.

<יוסף פפה אללו: אני יכול לקרוא לך מפסיקת הבג"ץ החמישי.

<יוסף פפה אללו: בית המשפט קבע מה צריך לעשות.

<יוסף פפה אללו: הביצוע תלוי בעירייה, במשרד החינוך ובכנסת.

<יוסף פפה אללו: הייתי כאן בוועדת החינוך לפחות בחמישה דיונים.

<יוסף פפה אללו: כולם קבעו שנצא ונסת

<יוסף פפה אללו: כל מה קורה בחוץ, אבל אף אחד לא יצא.

<יוסף פפה אללו: אני אומר לך שצריך לראות במו העיניים לא רק את חוסר הכיתות אלא את הזנחת הכיתות, הנשירה, חוסר במעבדות, חוסר במגרשי ספורט והכול חוסר, חוסר, חוסר בכל דבר.

<יוסף פפה אללו: אחר כך אנחנו מדברים על מצב הגזענות שקיימת בעיר.

יעקב מרגי: לכן אמרתי שאני לא רוצה לקחת את הדיון לשם אבל יש לזה הרבה השלכות.

חנין זועבי: זה לא הדדי.

חנין זועבי: זה כיבוש.

יעקב מרגי: נציג ארגון ועדי הורים במזרח ירושלים.

<מוחמד עאדל גזאווי: אני רוצה להתחיל בקרקעות שנמצאות בכל מיני שכונות.

יעקב מרגי: לפני כן, משהו שקשור לדיון הקודם שהיה היום.

יעקב מרגי: יש נציגות הורים בבתי הספר?

<מוחמד עאדל גזאווי: בוודאי.

יעקב מרגי: בכולם?

<מוחמד עאדל גזאווי: ברוב.

<מוחמד עאדל גזאווי: באחוז גדול מהם.

יעקב מרגי: לא סתם שאלתי.

יעקב מרגי: תמיד אמרו לי שאני לא שואל סתם.

<אמנון מרחב: אני רוצה רק להבהיר שאנחנו עובדים יחד בשיתוף פעולה.

חנין זועבי: הוא ידבר.

חנין זועבי: הוועד עצמו.

חנין זועבי: אל תעזור לו.

<מוחמד עאדל גזאווי: אני לא רוצה להיכנס לזה אבל יש שני ועדי הורים, כאילו מזרח ומערב.

<מוחמד עאדל גזאווי: אתה מבין שהמצב כאן קצת שונה.

יעקב מרגי: דבר על מזרח ירושלים.

<מוחמד עאדל גזאווי: אני רוצה להגיד שוב שאנחנו ניסינו כמה פעמים להוכיח שיש קרקעות לתת לעירייה על מנת שתבנה אבל העירייה מסרבת.

<מוחמד עאדל גזאווי: יש לה כל מיני דברים.

<מוחמד עאדל גזאווי: הגן הלאומי אם זה בסילואן או בהר הזיתים.

<מוחמד עאדל גזאווי: תמיד מדברים על חוסר קרקעות אבל הקרקעות נמצאות אלא שלא מנצלים אותן.

<מוחמד עאדל גזאווי: אני אדם פשוט ואני לא יכול לנהל את העניין של המדינה אבל אני אומר שיש מקום לבנות אלא שלא בונים.

חנין זועבי: לא רוצים לבנות.

יעקב מרגי: אמרת שלא נפריע לו, נכון?

חנין זועבי: אני עוזרת לו.

<מוחמד עאדל גזאווי: אנחנו ועדי ההורים במזרח ירושלים שמייצגים 105 אלף תלמידים, אנחנו 550 חברי ועדי הורים ואנחנו עובדים טוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אגיד לך את האמת, אתם לא עובדים טוב, העירייה לא עובדת טוב, משרד החינוך לא עובד טוב כי אם המצב הוא כזה, אף אחד לא עובד טוב.

יעקב מרגי: גם אנחנו לא עובדים טוב.

יעקב מרגי: גם הכנסת לא עבדה טוב ונרדמה בשמירה.

<מוחמד עאדל גזאווי: אנחנו ניסינו הרבה פעמים.

יעקב מרגי: אני חושב בקול.

יעקב מרגי: לא חייבים להגיב על כל מה שאני אומר.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני אומר לכם שאני מנהל דיונים ותסמכו עלי שאני יודע.

יעקב מרגי: אני יכול לנצל את כל הזמן של הדיון הזה ואני לא אנעל את הישיבה, אל תדאגו, אבל אני יודע שאני לא הולך לשום מקום.

יעקב מרגי: זה כמו מורה שבאה לכיתה או מורה שבא ושואל אם הכנתם שיעורי בית, תוציאו מחברות ואף אחד לא מוציא מחברות.

יעקב מרגי: זה מה שקרה כאן היום.

יעקב מרגי: אף אחד לא הוציא מחברות.

יעקב מרגי: אנחנו באותו מצב.

יעקב מרגי: אנחנו לא בלוקסוס חברתי כזה בירושלים כדי להרשות לעצמנו את ההזנחה הזאת.

יעקב מרגי: מי שמבין, אם הוא רוצה, אני אחדד את זה.

יעקב מרגי: אל תחפשו האשמות.

יעקב מרגי: נכון שההסתה היא פרועה וצריך לטפל בה אבל זאת לא רק הסתה.

יעקב מרגי: 36 אחוזי ילדים שלא מסיימים 12 שנות לימוד, זה זועק לשמים.

יעקב מרגי: מה אתם מצפים?

יעקב מרגי: הורדנו לתנאי הסף לקבלה לעבודות הכי פשוטות?

יעקב מרגי: לא הורדנו את תנאי הסף.

יעקב מרגי: כבר שילבנו את החברה הערבית באחוזים הראויים בחברה הישראלי?

יעקב מרגי: גם שם עוד לא היינו.

יעקב מרגי: מישהו אצה לו הדרך.

יעקב מרגי: אני חושב שבזה שיישמו את השלב הבא של העתירה, זה יעלה הרבה כסף למדינה.

יעקב מרגי: אני אומר לך אמנון, תקשיב טוב טוב.

יעקב מרגי: יש בית ספר אחד בהליך בנייה.

יעקב מרגי: יש מגרש אחד.

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: בוא תסתכל באמת עם יד על הלב.

יעקב מרגי: חשבתם אולי לנצל את מקסימום השטח ולעשות קמפוס ענק ולמצוא פתרון יותר גדול?

<אמנון מרחב: כן.

יעקב מרגי: איזה סדרי גודל?

יעקב מרגי: יש בית ספר אחד שהוא קמפוס ומהווה מקבץ בתי ספר?

<אמנון מרחב: חד משמעית.

יעקב מרגי: יש לכם פרויקט כזה?

<אמנון מרחב: חד משמעית.

<אמנון מרחב: באל-סאלה אנחנו בונים בית ספר.

יעקב מרגי: כמה כיתות בפרויקט הכי גדול?

<אמנון מרחב: יש בדיון הזה פער בין היכולת לרדת לפרטי פרטים.

<אמנון מרחב: הרי גם כשאתה בונה בית ספר על מגרש, אתה צריך להבטיח שיהיה חצר, אתה צריך לתת חדרי ספח - - -

יעקב מרגי: אני אוהב את זה.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני לא שם.

יעקב מרגי: ריבונו של עולם, אני לא שם.

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: אמרתי וחזר אחרי רן ארז שבמצב הזה צריך לעבוד בשיטות אחרות ובכללים אחרים.

<אמנון מרחב: נכון.

<אמנון מרחב: אנחנו אתך.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה לא עושה.

יעקב מרגי: ברגע שאתה עונה לי ואומר לי שגם בבית ספר צריך להיות מגרש וצריכים להיות חדרי ספח, אני אומר שעיריית ירושלים לא יכולה לומר לי שכאשר היא מתכננת בית ספר, אתה לא במצב אידיאלי.

יעקב מרגי: אנחנו לא במצב האידיאלי.

<אמנון מרחב: אתה מתפרץ לדלת פתוחה.

<אמנון מרחב: אפילו הצגנו את זה.

יעקב מרגי: גם משרד החינוך צריך להקשיב.

יעקב מרגי: גם בחמש השנים האלה אנחנו לא במצב האידיאלי, אז אל תחפשו לי תירוצים להסתתר אחרי מגרש המשחקים ואחרי חדרי ספח ומעבדות.

יעקב מרגי: קודם כל בוא נגיע לסטנדרט מינימלי.

יעקב מרגי: אנחנו לא בסטנדרט מינימלי.

<אמנון מרחב: כבודו, אתה מתפרץ לדלת פתוחה בעניין הזה.

<אמנון מרחב: אין דבר אחד שלא נלקח בחשבון.

<אמנון מרחב: נושא הבנייה באשכולות שהזכרתי קודם, היא דוגמה אחת.

<אמנון מרחב: נושא של בנייה על קרקעות פרטיות שאנחנו הצענו אותה, היא דוגמה שנייה אבל לכל דבר כזה יש הרבה מאוד חסמים במדינה.

<אמנון מרחב: אני מציע, הדיון כאן מתמקד בהאשמות במקום בפתרונות.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא האשמנו אף אחד.

יעקב מרגי: הגוף היחיד שהאשים את עצמו זה אני ואמרתי הכנסת לא עושה את העבודה שלה.

<אמנון מרחב: הבעיה כאן היא רב מערכתית ורב ממדית.

<אמנון מרחב: גם אני לא עוסק בהאשמות.

<אמנון מרחב: אני מציע לא להתכנס ולהגיד שמאשימים אותי.

<אמנון מרחב: יש כאן בעיה שחסרות כ-3,50 כיתות לימוד וזה לא מספר בטל בשישים.

<אמנון מרחב: אף אחד לא מקל בזה ראש.

<אמנון מרחב: לבנות אותן צריך ארבעה מיליארד שקלים.

<אמנון מרחב: גם האוצר מודה שאין את הכסף הזה בקופה.

<אמנון מרחב: לתכנן את הכיתות האלה צריך כסף וגם את הכסף הזה אין בקופה.

<אמנון מרחב: אתם רואים את הנתונים העובדתיים.

<אמנון מרחב: יש קרקעות, חלקן הן קרקעות מדינה, הן מופקעות, הן מתוכננות, הן לא מספיקות.

<אמנון מרחב: צריך גם לבנות על קרקעות פרטיות ועל מנת לעשות את זה צריך לשחרר חסמים רגולטוריים.

חנין זועבי: אנחנו לא מקבלים את זה.

<אמנון מרחב: לא סיימתי.

<אמנון מרחב: עוד משפט אחד.

<אמנון מרחב: אני גם מזכיר לכבודו שהבעיה היא גם לא בעיה מהחמש והשמונה שנים אחרונות אלא היא בעיה של יובל שנים שלא טיפלו בסוגיה הזאת ואנחנו בהחלט מציעים עכשיו דרך שהיא רב מערכתית לטפל בזה.

<אמנון מרחב: עוד מילה לגבי הנשירה.

<אמנון מרחב: נתוני הנשירה ונתוני ההשקעה בפדגוגיה במזרח ירושלים הם לא כפי שמוצגים כאן.

חנין זועבי: הם בדיוק כאלה.

יעקב מרגי: לא, חנין, לא.

יעקב מרגי: אני לא מוכן.

יעקב מרגי: אמנון, אני לא רוצה לברוח לשום מקום.

יעקב מרגי: מותר לי להרהר בקול ואתה לא חייב להגיב על כל דבר.

יעקב מרגי: תקשיב, אני כרגע בבינוי ואל תברחו למקום אחר.

יעקב מרגי: לא אתן לאף אחד לברוח.

<אמנון מרחב: התייחסו כאן לנשירה.

יעקב מרגי: זה אחד הפרמטרים.

חנין זועבי: זאת תוצאה.

<אמנון מרחב: התוצאה של היעדר בינוי היא נשירה.

<אמנון מרחב: חד משמעית.

<אמנון מרחב: אדוני אמר את זה.

<אמנון מרחב: לכן אני מציע שבמקום שכל אחד ירחץ בניקיון כפיו, זה אומר תקצבתי, ההוא אומר אישרתי, זה אומר בית ספר במקום גן לאומי, ואני מציע – ואדוני, אני מוכן - אם במקום להשקיע זמן כאן, להשקיע עם אדוני בלשכתו שעה ולמעלה מכך ולהציג לו את הדברים לפרטי פרטים, אז אדוניו ייווכח שיש כאן תכנית אחת טובה, נכונה, רב מערכתית ורב ממדית שאם יינתנו לה כל הכלים, אנחנו נעמוד במשימה ונוכל לבצע ולבנות לגמור את הביזיון הזה של 3,500 כיתות שחסרות בירושלים.

יעקב מרגי: לורה, לא ידעתי אבל הפנו את תשומת לבי לפוסט שלך.

יעקב מרגי: אל תדאגי, אנחנו לא הולכים להקים כאן את ממלכת יהודה עם הסנהדרין.

יעקב מרגי: תציעי הצעה גם לשנות את הכנסת.

יעקב מרגי: הכנסת היא כנסת ישראל.

יעקב מרגי: אם זה יניח את דעתך שלא הולכים כאן להשתלט ולא הולכים לעשות מהפכה.

יעקב מרגי: הנה, אני מרגיע אותך, אין לנו שום תכניות.

<לורה ורטון: נרגעתי.

יעקב מרגי: אני שמח.

יעקב מרגי: עורכת דין באנה שגרי בדראנה.

<באנה שגרי בדארנה: אני מהקליניקה לזכויות אדם באוניברסיטה העברית.

<באנה שגרי בדארנה: הקליניקה מייצגת בשנה וחצי האחרונות את צורכי החינוך בכפר עיסאוויה.

<באנה שגרי בדארנה: יש נכונות ורצון אבל שמענו על מחסור של 12 כיתות כאשר לילדים אין מקום לימוד בתוך הכפר, ועוד 15 ילדים שלומדים במוכשר.

<באנה שגרי בדארנה: הפתרון הוא בית נוסף של שמונה כיתות.

<באנה שגרי בדארנה: שמונה כיתות, פעם אחרונה שחישבתי זה הרבה פחות מה-12 שהיום אין והרבה פחות מה-12 בעוד 15.

<באנה שגרי בדארנה: הפתרון הזה עוד לא מסתיים.

<באנה שגרי בדארנה: זאת אומרת, אני עוד לא יודעת האם אושרה התכנית הזאת בוועדת התכנון ומתי מתחיל הבינוי.

יעקב מרגי: את רוצה ספציפית לדבר עכשיו על זה?

<באנה שגרי בדארנה: נתתי דוגמה ספציפית.

<באנה שגרי בדארנה: הנה ישוב אחד שיש בו מחסור של 27 כיתות והפתרון הוא שמונה אבל שמונה לא נותן פתרון לפער של 27 וזה בלי הגידול הטבעי וגם את זה אנחנו מלווים כבר שנה וחצי.

<אמנון מרחב: תסתכלי מאחוריך.

<אמנון מרחב: במקרה עיסאוויה, שמונה כיתות ומתחיל להיבנות עכשיו.

<באנה שגרי בדארנה: ראיתי.

יעקב מרגי: לא ענית לה.

<באנה שגרי בדארנה: לכן ההצעה הפרקטית שלי, בהמשך לדבריך אדוני על אחריות אישית.

<באנה שגרי בדארנה: אני רוצה להיבנות מהדברים האלה וללכת לשלב השני.

<באנה שגרי בדארנה: אני מציעה שכל ילד שבא להירשם במערכת, יקבל אישור, יקבל דף שההורים באו לרשום אותו ואז נוכל לדעת אם האנשים האלה לא נרשמים כי אין מקום או לא נרשמים כי הם לא רוצים.

<באנה שגרי בדארנה: בואו נעשה מנגנון מאוד פשוט שכל ילד שבא להירשם, כל ילד שההורים שלו באים לרשום אותו, יקבל פתק שאומר התקבלת, יש מקום או לא התקבלת, אין מקום.

יעקב מרגי: אין במדינת ישראל – אני רוצה להאמין ואוי ואבוי אם יש – שילד שבא להירשם במוסד חינוכי לא יקבלו אותו כי אין מקום.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

<באנה שגרי בדארנה: ועוד איך.

יעקב מרגי: חוק חינוך חובה.

יעקב מרגי: מה זה?

אוסאמה סעדי: שולחים אותו למקום אחר.

אוסאמה סעדי: שולחים אותו למקום רחוק.

חנין זועבי: זו המציאות.

<באנה שגרי בדארנה: לפני שבועיים קיימנו ישיבה עם קרוב לעשרים משפחות בכפר עיסאוויה, בתוך המשפחות האלה, כל הילדים שהם מעל כיתה א', אף אחד לא נמצא לו מקום.

יעקב מרגי: ומה עשו אותם ילדים?

יעקב מרגי: לאן הם הלכו?

<באנה שגרי בדארנה: אמרו להם לחכות.

יעקב מרגי: איפה הם יתחילו את שנת הלימודים?

<מוחמד עאדל גזאווי: בבתי ספר פרטיים שעולים הרבה כסף.

חנין זועבי: עכשיו רוצים להשתלט על הפרטי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, אני עכשיו מדבר כתושב ירושלים.

אוסאמה סעדי: נכון שאני במקור מהגליל מכפר ערבה, אבל שנים על גבי שנים אני גר בירושלים, בבית צפפא.

יעקב מרגי: ולמדת בעלבון.

אוסאמה סעדי: למדתי בעלבון.

אוסאמה סעדי: אתה זוכר את זה מהדיון הקודם.

אוסאמה סעדי: אני אומר לכם שמה שקורה במזרח ירושלים, בירושלים המזרחית, הוא פשע נורא שצריכים כולם לתת את הדין עליו.

אוסאמה סעדי: לא יכול להיות שמצד אחד כולם מתפארים ואומרים ירושלים המאוחדת, ירושלים המאוחדת, בירת ישראל לעולמי עד, אבל בפועל כולם לא רוצים את מזרח ירושלים, לא את השכונות, לא אלה שבתוך הגדר ולא את אלה שמחוץ לגדר.

אוסאמה סעדי: אתם מדברים כאן אבל המצב הוא שבשכונות שמחוץ לגדר ההפרדה, יש 150 אלף תושבים שהם לא מקבלים שום שירותים מעיריית ירושלים.

יעקב מרגי: לא פה ולא שם.

אוסאמה סעדי: לא פה ולא שם.

אוסאמה סעדי: עיריית ירושלים גובה ארנונה אבל בקושי שולחת כמה משאיות זבל לאסוף את הזבל בשכונות סמירמיס, קופר עקב ושועפט.

אוסאמה סעדי: אלף אנשים במחנה הפליטים שועפט.

אוסאמה סעדי: אנחנו קיימנו כאן דיון ואין אפילו טיפת חלב אחת לרפואה במחנה הפליטים שועפט.

יעקב מרגי: אנחנו בבינוי כיתות.

יעקב מרגי: בוא נתמקד בזה.

אוסאמה סעדי: קראנו את פסק הדין ואני מכיר את הסוגיה הזאת מכיוון שאני גר בירושלים.

אוסאמה סעדי: הנושא הזה הוא כתם שחור על מצחה של מדינת ישראל.

אוסאמה סעדי: אנחנו אומרים, אדוני, וזה לא סוף, אנחנו ברשימה המשותפת אומרים שירושלים המזרחית היא שטח כבוש וכי צריך לחול שם המשפט הבין-לאומי ויש אחריות בין-לאומית, אבל אתם במדינת ישראל, עיריית ירושלים שמתפארת בכך שהיא עירייה של כולם, אבל בפועל לא עושה כלום.

אוסאמה סעדי: מנכ"ל העירייה הנכבד אומר 3,500-4,000 כיתות, זאת מדיניות אדוני.

אוסאמה סעדי: במשך עשרות שנים הזניחו את ירושלים המזרחית, הזניחו את השכונות.

אוסאמה סעדי: איך זה יכול להיות שארבעים אחוזים מוכר לא רשמי ועשרים אחוזים פרטיים?

אוסאמה סעדי: אדוני, מצפצפים.

אוסאמה סעדי: המילה היא מצפצפים על בג"ץ.

אוסאמה סעדי: אם בג"ץ היה, כפי שאמרת, נותן להם על ביזיון בית משפט, על כל יום הפרה כמה אלפי שקלים, מזמן היו אוספים את הכסף הדרוש.

אוסאמה סעדי: כאשר ראש עיריית ירושלים רצה לעשות כוח ושרירים מול משרד האוצר, ראינו שכל המשאיות של הזבל מכל ירושלים עמדו וחסמו את הכבישים עד שקיבל 650 מיליון שקלים תוספת תקציב.

אוסאמה סעדי: למה אתם לא עושים את זה בעניין הכיתות?

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר אדוני, לא יכול להיות שיש בכיתות 40 ו-45 תלמידים והבן שלי לומד בבית צפפא בכיתה שיש בה 45 תלמידים.

אוסאמה סעדי: סרדינים.

אוסאמה סעדי: איך זה יכול להיות?

אוסאמה סעדי: בסוף מדברים על נשירה.

אוסאמה סעדי: בטח שתהיה נשירה ובטח שלא תהיה רמת לימודים כמו שצריך.

אוסאמה סעדי: לכן, אחת מהשתיים.

אוסאמה סעדי: תחליטו.

אוסאמה סעדי: אי אפשר לתפוס את החבל משני קצותיו.

חנין זועבי: להחזיר את ירושלים.

אוסאמה סעדי: להחזיר את ירושלים.

יעקב מרגי: אתה הולך לפתרון הקל.

יעקב מרגי: אני רוצה קודם כל לבנות כיתות.

אוסאמה סעדי: אני אתך.

יעקב מרגי: מה אכפת לך לקבל את המקום בנוי?

חנין זועבי: רק תתנו.

חנין זועבי: אנחנו ניקח.

יעקב מרגי: פז כהן, נרשמת לדבר.

יעקב מרגי: יש לך משהו להוסיף?

<פז כהן: אין לי משהו חכם להוסיף מעבר למה שנאמר כאן.

<פז כהן: כן חשוב לי להגיד שמדובר בסוף בילדים גם במגזר החרדי וגם במגזר הכללי.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

יעקב מרגי: לא כולם מכירים אותך.

<פז כהן: יושב ראש ועד ההורים בירושלים.

<קריאה: המערבית.

יעקב מרגי: אדוני, קיבלת רשות דיבור ממני?

חנין זועבי: הוא מתקן אותו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תעזרי לי בבקשה.

<פז כהן: אני כן אגיד שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם איחוד ועדי ההורים במזרח ירושלים ויש לנו למעלה מחמישים יושבי ועדי הורים במזרח ירושלים שהם חברים ועובדים אתנו.

<פז כהן: אני לא אכנס לוויכוח.

יעקב מרגי: אל תיכנס.

יעקב מרגי: זה לא המקום.

<פז כהן: בסוף מדובר בילדים שחלקם הגדול גם לא רק שאין להם מבנה ראוי אלא שהם פשוט נמצאים מחוץ למסגרת ולא נמצאים במסגרת לימודית.

<פז כהן: נמצאים אתי כאן מנהל בית ספר ויושב ראש ועד הורים שמכירים קרקעות והביאו קרקעות קיימות.

<פז כהן: הקושי של המדינה לתת אפשרות להקים בתי ספר שהם פרטיים, מה שנקרא מוכר שאינו רשמי, מהסיבות הפוליטיות המורכבות, אני חושב שהוא אחד החסמים.

<פז כהן: אני אשמח לקחת חלק ולסייע בהמשך הדיונים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מוסטפה.

<מוסטפא זין: שלום לך אדוני היושב ראש.

<מוסטפא זין: אני מוסטפא, אני יושב ראש ועד הורים של בית ספר אל בסמי לאוטיזם.

<מוסטפא זין: אני גם חבר בהתאגדות ועדי הורים וחבר בוועדות השמה.

<מוסטפא זין: אני רוצה להגיד לך במקום המכובד הזה שהנתונים הם מאוד קשים.

<מוסטפא זין: אני רוצה לדבר על בית הספר שלי.

<מוסטפא זין: אנחנו קרוב לשלוש שנים שולחים מכתבים לאנשים האחראים על הנושא של בית הספר וציינו שאצלנו הכול צפוף.

<מוסטפא זין: אנחנו אפילו מנצלים את החדרים שעושים בהם כל מיני פעילויות לילדים כי המצוקה היא מאוד קשה ואין לנו חדרים.

<מוסטפא זין: דרשנו בית ספר לאוטיזם ושייבנה בית ספר מיוחד לילדי עם אוטיזם כי כפי שאתה יודע, אלה ילדים מיוחדים במינם שצריכים בית ספר מיוחד.

<מוסטפא זין: עד עכשיו המענה הוא שלילי ואין לנו תשובה.

<מוסטפא זין: אני מנצל את המקום המכובד הזה לבקש שתדרוש שיזרזו את הנושא הזה שלנו .

יעקב מרגי: תודה.

<רוחמה גניש: אני ממשרד הכלכלה, סגנית ממונה מחוז ירושלים .

<רוחמה גניש: איזושהי נקודת אור קטנה במסגרת כלל הדיון הזה.

<רוחמה גניש: משרד הכלכלה נערך ונרתם לאור בקשתה של עיריית ירושלים להקים בית ספר לחינוך מקצועי בעיר לתושבי מזרח העיר, לתלמידים ממזרח העיר, ואנחנו נמצאים בעיצומו של הקמת בית הספר.

<רוחמה גניש: כרגע נבדקות ההצעות שהוצעו כדי לבחור זכיין יקים בית ספר לבנים במזרח העיר עוד השנה.

<רוחמה גניש: אנחנו אמורים, אם ירצה השם, כבר באפריל לפתוח את בית הספר.

יעקב מרגי: זה סביב ההפעלה והתכנים אבל לא סביב הבינוי.

<רוחמה גניש: לא בינוי.

<רוחמה גניש: אמרתי, זאת נקודת אור קטנה.

<רוחמה גניש: כרגע יש בית ספר שהקמנו לפני כשנה וחצי לבנות בבית חנינה ואתם מוזמנים לבוא, לבקר ולראות בית ספר נפלא לחינוך מקצועי.

<אמנון מרחב: ואחד שנפתח בחודש שעבר.

יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שלא דיבר ורוצה לדבר?

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: יועץ תקשורת לאיגוד ועדי הורים במזרח ירושלים, בתי הספר הערבים, איגוד שמייצג 98 אחוזים מבתי הספר במזרח ירושלים ואני גם הורה.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: באתי כהורה אבל הייתי חייב לחדד נקודה זאת.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אין לנו שום טענה נגד איגוד ישראלי אלא שסוגיית מזרח ירושלים היא סוגיה מאוד מורכבת.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אני באתי לכאן לבית הנבחרים כדי להגיד שאני כהורה, הרצון הטוב שלכם, כולכם, ואני לא שולל אף אחד מהאשמה, לא עוזר לי כאשר אני צריך לשלם המון כסף עבור הילד שלי שלומד בבתי ספר פרטיים והתהליכים נתקעים באיזושהי מגירה.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: לא מעניין אותי משרד הפנים, לא משרד הכלכלה ולא עיריית ירושלים אלא אני יודע שכל שנה אני מוציא שלושים אלף שקלים על חינוך הבנים שלי בבתי ספר פרטיים.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אני הולך למשרד החינוך ואני אומר להם שיש כאן חוזר מנכ"ל, בואו תעזרו לי בזה – וזה לא רק אני אלא המון הורים – אבל שולחים אותי הביתה בלי תשובות ואומרים שלא מתערבים במלכ"ר.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: המלכ"ר מחולק לשני גורמים כאשר הראשון הוא מלכ"ר שהוא בתי ספר שאנחנו גאים בהם כתושבי מזרח ירושלים ושם אחוזי ההצלחה הם 95 אחוזים, וזה כאשר כמעט ואין להם תקציבים, והשני אלה הם בתי הספר של הוואקף שאין להם כיתות ואין להם תקציבים ושם משכורת המורים היא 3,800 שקלים לחודש ואחוז ההצלחה עולה על 92 אחוזים.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: לפני הכיתות צריך לעשות כאן עבודה מתקנת בפנים.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אנחנו ממש דואגים לעתיד הילדים שלנו.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: עניין הקרקעות.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אף פעם לא פנה אלינו גוף כאיגוד או כנציגי שכונות במזרח ירושלים ולא ביקש מאתנו קרקע למטרת הקמת בית ספר ולא קיבלו.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: מול כולם אני אומר שיש לי 756 דונם במורדות הר הצופים.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אתה מוכן עכשיו לבוא ולבנות שם קריית חינוך שתפתור את כל הצפיפות במזרח ירושלים?

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אני אחראי על מה שאני אומר.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: אני מייצג כאן את שכונת הר הזיתים ואת עיסאוויה ואני מדבר על משהו נקודתי.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: בואו נפתור את זה עכשיו אבל צריך להיות לכם רצון.

<ח'דר גבדרא אנטון דעייבס: הרצון הטוב לא לוקח את הילדים שלי לשום מקום, הרצון הטוב לא מאפשר לי לחייך.

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: אין רצון.

<סאמי מיעארי: המכון הישראלי לדמוקרטיה ואוניברסיטת תל אביב.

<סאמי מיעארי: התייחסות לכמה נקודות בנושא של הנתונים הסטטיסטיים של 36 אחוזי נשירה.

<סאמי מיעארי: אמנם אני חושב שזה אחוז נמוך מהאחוזים שעולים מהמחקרים שאני עושה כולל מזרח ירושלים אם ניקח בחשבון שזה כולל גם את אוכלוסיית מזרח ירושלים שלומדת לפעמים ברמאללה או באזורים שלא שייכים למזרח ירושלים.

<סאמי מיעארי: לכן אחוז הנשירה במזרח ירושלים הוא הרבה יותר מדאיג והוא הרבה יותר גבוה.

<סאמי מיעארי: אם מדברים על ההשלכות של החינוך, הרי הממשלה בתקופה האחרונה, ראינו את זה בבג"ץ, משתמשת במחקרים אקדמיים כמו למשל הריסת בתים של מפגעים כגורם לרגיעה פוליטית.

<סאמי מיעארי: אז למה לא להשתמש במחקרים שמדברים על בניית בתי ספר שגורמים לרגיעה פוליטית, גורמים לשלום ולשיפור יחסים?

<סאמי מיעארי: יש כאלה שעוסקים בנושא הזה של שיפור השירותים הציבורים של אוכלוסיות מוחלשות כמו הערבים, כמו מזרח ירושלים, והרי זה יכול לשפר את המצב.

<סאמי מיעארי: דיברו כאן על עיריית ירושלים ואני מסכים שכל הבעיה נמצאת אצלה.

<סאמי מיעארי: אני הייתי תושב מזרח ירושלים ולמדתי 12 שנים בירושלים והייתי מורה בבית ספר תיכון כך שאני יודע מה המצב המדאיג של החינוך במזרח ירושלים.

<סאמי מיעארי: אם הייתי קורא לזה, זה נושא של פצצה מתקתקת.

<סאמי מיעארי: הפתרון נמצא אצל עיריית ירושלים שממניעים פוליטיים היא לא רוצה לפתח בתי ספר ולבנות בתי ספר.

<סאמי מיעארי: אם היינו מדברים על הפתרון הקל, נכון, הפתרון הקל הוא הפתרון האידיאלי.

<סאמי מיעארי: נעזוב את זה.

<סאמי מיעארי: אבל אם לא, ואתם רוצים באמת לשפר ולהתחיל עם הפתרון הקשה, אני חושב ששמעתי בתקופה האחרונה על תכנית תקציבית של פיתוח מזרח ירושלים.

<סאמי מיעארי: האם הממשלה למשל שמה דגש על בניית בתי ספר ולמשל על בניית עוד חדרי לימוד במזרח ירושלים?

<סאמי מיעארי: הפתרון נמצא אצל ממשלת ישראל והיא זו שצריכה לעקוב אחרי עיריית ירושלים ולחייב אותה לבנות במזרח ירושלים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: את רוצה להוסיף משהו שלא אמרת ולא נאמר?

<קריאה: זה לא עלה בסטטוס.

חנין זועבי: היושב ראש לא צנזור.

יעקב מרגי: אדרבה, רציתי שהיא תקבל חשיפה.

<קריאה: תראה את הפייסבוק.

חנין זועבי: טוב שאתה לא קורא את הפייסבוק שלי.

יעקב מרגי: אין לי פייסבוק.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: במסגרת כל המגבלות שלי והשריטות שלי, אין לי פייסבוק.

<לורה ורטון: כן.

<לורה ורטון: תודה רבה.

<לורה ורטון: שני דברים רציתי להגיד.

<לורה ורטון: אני יודעת שהמוקד הוא על בניית כיתות אבל - - -

יעקב מרגי: אין אבל.

יעקב מרגי: אל תברחי.

<לורה ורטון: לא בורחת.

<לורה ורטון: אני מציינת שלפי הביטוח הלאומי 85 אחוזים מהילדים במזרח העיר חיים מתחת לקו העוני וזה מתקשר לבעיה הזאת למה שהבן אדם הזה אמר כי בין היתר הורים מוציאים אלפי שקלים, לפעמים עשרות אלפי שקלים, על בתי ספר כי העירייה לא מספקת להם לימודים.

<לורה ורטון: רציתי להסביר, אם זה לא היה מובן, לגבי המגרשים, למה העירייה מתחמקת.

יעקב מרגי: זה היה מובן.

<לורה ורטון: אני אתן לך דוגמאות.

יעקב מרגי: דוגמה אחת.

<לורה ורטון: דוגמה אחת.

<לורה ורטון: העירייה עכשיו מפקיעה קרקעות כדי להרחיב איזה מגרש ליד איזה בית של מתנחלים שנקרא בית יהונתן כדי שהאוטובוס שבא לאסוף את הילדים ולהביא אותם לבית הספר, יהיה לו יותר מקום להסתובב.

<לורה ורטון: בדברים כאלה העירייה כן מתעסקת.

<לורה ורטון: אני למדתי בצבא שאומרים אין לא יכול אלא יש לא רוצה.

<לורה ורטון: אני חושבת שיש לנו כאן דוגמה קלאסית לעניין הזה.

יעקב מרגי: הדוגמה היא לא רוצה ולא לא יכול.

<לורה ורטון: כן.

<לורה ורטון: אין דבר כזה לא יכול אלא יש לא רוצה וזאת הבעיה כאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני אסכם את הדיון.

יעקב מרגי: תתפלאו לשמוע, אין לי הרבה מה לומר לכם.

יעקב מרגי: קודם כל, תוך שלושים ימים תהיה כאן ישיבה נוספת והפעם יהיה משרד האוצר כדי שלא יהיו תירוצים.

יעקב מרגי: יש פתגם במרוקאית שאומר שהשקרן והגנב נותנים לך תירוצים, לך אתו עד פתח הבית, עד שייגמרו לו התירוצים.

יעקב מרגי: אנחנו נלך אתכם משרדי הממשלה עד שייגמרו לכם התירוצים.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

<קריאה: כל הכבוד.

יעקב מרגי: עד שייגמרו לכם התירוצים.

יעקב מרגי: תוך שלושים ימים יהיו כאן דיון נוסף.

יעקב מרגי: משרד האוצר, גם הצד הכספי, התקציבי, גם אגף התקציבים וגם מינהל התכנון שעבר לרשותכם.

יעקב מרגי: משרד הפנים גם הוא יהיה כאן.

יעקב מרגי: נראה אותו כמה הוא יודע לפקח על הפעולות.

יעקב מרגי: תהיה כאן עיריית ירושלים על כל אגפיה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שאני אדרוש לראות את כל עתודות הקרקע הזמינות כדי להיכנס לזה.

יעקב מרגי: כל מה עשתה עיריית ירושלים בתחום הבינוי מבורך אבל זה לא כלום.

יעקב מרגי: זאת טיפה בלב ים לעומת הצרכים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, משרד החינוך, לא תוכלו לרחוץ בניקיון כפיכם.

יעקב מרגי: אתם הרגולטור, אתם הריבון בתחום כל מה שקשור לחינוך שזה כולל הכול ובוודאי הבינוי.

יעקב מרגי: אי אפשר לחכות שיקרה נס ומישהו יזמין לנו איזה אי בלב ים בתוך העיר ירושלים שאין בה ים וניסים לא קורים.

<אמנון מרחב: אדוני, אני רק מבקש להזכיר את המחסור בכיתות בכל המגזרים.

<אמנון מרחב: יש לנו מחסור בכיתות בכל המגזרים.

יעקב מרגי: על המגזר החרדי נקיים דיון נפרד.

חנין זועבי: אבל יש אסון במגזר הערבי.

יעקב מרגי: חנין, את לא צריכה כל הזמן להגיב.

יעקב מרגי: על המגזר החרדי יהיה דיון נפרד.

יעקב מרגי: אחרי שאשיג את התקן ממשרד האוצר לתת למשרד החינוך כדי שייתן לי את הנתונים, אז נקיים דיון.

יעקב מרגי: אמנון, שמעתי הכול.

יעקב מרגי: תאמין לי, לא נפקד מאוזני שום דבר.

יעקב מרגי: שמעתי הכול.

יעקב מרגי: אני חוזר ואומר, תוך שלושים ימים יהיה דיון נוסף בהשתפות משרד האוצר, כולל מינהל התכנון ואגף התקציבים, בהשתתפות משרד המשפטים כולל מחלקת הבג"צים.

יעקב מרגי: אני אוהב לשמוע את מחלקת הבג"צים ואני רוצה לשמוע אותם כאן.

יעקב מרגי: אמרתי, בהשתתפות עיריית ירושלים על כל אגפיה, כאשר כל מי שנוגע כהוא זה בבינוי, באיתור קרקעות, אני רוצה לשמוע אותו.

יעקב מרגי: אנחנו לא נעזוב את הנושא.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה ועוקבת בדאגה אחרי הנתון הזה של 36 אחוזים מתלמידי מזרח ירושלים שלא מסיימים 12 שנות לימוד.

<אמנון מרחב: זה לא הנתון.

<אמנון מרחב: פחות מ-13 אחוזים.

חנין זועבי: זה לא נכון.

<קריאה: מעל 36 מצטבר.

<קריאה: אלה נתונים שלכם.

<קריאה: נתונים של מדור פרט.

<אמנון מרחב: אלה לא הנתונים.

יעקב מרגי: אלה לא הנתונים?

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל את הנתונים.

<אמנון מרחב: הנה, מנהלת אגף חינוך ערבי תגיד לך מה הנתון.

יעקב מרגי: את יכולה לתקן את הנתון?

<לארה מובראכי: כן.

<לארה מובראכי: ממוצע הנשירה הוא 13 אחוזים.

יעקב מרגי: לשנה.

חנין זועבי: כן, לשנה.

חנין זועבי: זה מצטבר.

<לארה מובראכי: ממוצע הנושרים מכיתה ז' עד כיתה י"ב, 13 אחוזים.

יעקב מרגי: לשנה?

<לארה מובראכי: כן.

יעקב מרגי: מצטבר לכל שנת לימודים?

<לארה מובראכי: מצטבר.

<לארה מובראכי: כן.

<לארה מובראכי: אחוז הלא מסיימים את כיתה י"ב הוא 33 אחוזים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אמנון, רצית הבהרה, הנה הבהרה.

יעקב מרגי: הוא לא מת, רק הרגו אותו.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זה אותו הדבר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותיי, כל נתון שייזרק פה עכשיו בסיכום, לא משפר את המצב העגום.

יעקב מרגי: המצב הוא עגום.

<קריאה: אדוני היושב ראש, כל המוסיף גורע.

<קריאה: זה מעוות את התמונה כאשר אנחנו שומעים על אחוזים כל כך נמוכים.

<קריאה: אני לא מאמין לנתון הזה.

חנין זועבי: זה לא אחוז נמוך.

<קריאה: היא מדברת על 13 אחוזים.

<אמנון מרחב: אגב, זה כולל את המוכר שאינו רשמי.

<אמנון מרחב: כמה נושרים אצלכם במוכר שאינו רשמי?

יעקב מרגי: אמנון, אתה לא עונה.

חנין זועבי: 95 אחוזי הצלחה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, עיריית ירושלים, משרד האוצר, בדיון הבא אני מבקש לקבל תשובות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.