ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 78, 2016-02-23 10:30

אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם.

אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים את הדיון בנושא תמיכה בחיילים בודדים עולים ותושבים חוזרים, הנותרים חסרי כל עם שחרורם מצה"ל.

אברהם נגוסה: הגיעו אלינו לוועדה הרבה פניות בנושא הזה.

אברהם נגוסה: בנוסף הייתה גם כתבה שאני לא ראיתי אותה, אבל שמעתי עליה, כתבה מאוד קשה, הכתב נמצא אצלנו, שמסבירה על המצוקה של החיילים הבודדים שנמצאים במצוקה קשה לאחר שירותם.

אברהם נגוסה: זה מזעזע שאנשים מגיעים מחוץ לארץ לשרת פה במדינה ולאחר מכן גם להישאר פה במדינה והמדינה לא נותנת שירות והם נמצאים במצב קשה, כתוצאה מזה חלקם חוזרים לארץ מוצאם וחלקם נשארים במצוקה מאוד קשה.

אברהם נגוסה: לכן אנחנו מקיימים את הדיון והזמנו גורמים רלוונטיים בנושא.

אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שהסוכנות היהודית גם מפעילה את תכנית כנפיים עם קרן מיראז', אנחנו נשמע גם מהאנשים האלה מה ניתן לעשות ואז מטרת הדיון פה היא שאנחנו נצא עם תכנית פעולה שאנחנו נוכל לעזור לאנשים האלה, אנשים איכותיים שהמדינה זקוקה להם, שיישארו פה אצלנו ואנחנו נעשה הכול כדי לחבק אותם.

אברהם נגוסה: זו מטרת הדיון.

אברהם נגוסה: איתי נמצאים חבריי חברי הכנסת, חברת הכנסת סופה לנדבר, חבר הכנסת חיים ילין, חבר הכנסת איציק שמולי.

אברהם נגוסה: חבריי חברי הכנסת, אתם רוצים להתייחס בשלב הזה?

חיים ילין: גם עכשיו וגם אחרי זה, בשביל זה משלמים לנו.

אברהם נגוסה: אתה רוצה להתייחס עכשיו?

חיים ילין: כבוד היושב ראש, תודה רבה.

חיים ילין: אני כן ראיתי את הסרט וביקשתי דיון בוועדת חוץ וביטחון ונעניתי בשלילה לדיון ואני מאוד שמח, כבוד היושב ראש, שהעלית את הנושא הזה כאן.

חיים ילין: יכול להיות שהיה ראוי להעלות את זה מלכתחילה בוועדת הקליטה והעלייה.

חיים ילין: מצד שני חשבתי שמי שתרם שלוש שנים למדינת ישראל לביטחונה, אז אותו משרד גם יכול לבואו להתעלות מעל בעיות פוליטיות ולטפל במרקם החברתי של מדינת ישראל.

חיים ילין: אני הגעתי ב-1976 כחייל בודד למדינת ישראל.

חיים ילין: באתי דרך הסוכנות היהודית ואני מודה שלא היה מעמד אז לחייל בודד, לא ידעו איך לאכול את זה.

חיים ילין: הזכויות היחידות שלנו היו לדבר עם ההורים פעם בשלושה חודשים שלוש דקות בטלפון קווי, שהיו מחוללים עליו באיזה שהוא מקום ואחרי חצי שעה פחות או יותר היינו יכולים לדבר.

חיים ילין: זה כל הזכויות שלנו.

חיים ילין: ואם איזה ג'מבו היה נוסע לדרום אמריקה אז אולי היינו יכולים להצטרף, אבל ממש לא משהו מיוחד.

חיים ילין: אין ספק שהיום המעמד של החייל הבודד במדינת ישראל השתנה, הזכויות שלו השתנו, אבל עדיין חסר משהו.

חיים ילין: המשהו הזה זה אחרי שהוא נותן את השלוש או ארבע שנים, או קצונה, עוד שנתיים, זה לא משנה, במדינת ישראל, איך אנחנו גורמים לו להישאר במדינת ישראל כעולה.

חיים ילין: זאת סוגיה שצריכה לחצות את כל הנושא הסוציו אקונומי של המשפחה.

חיים ילין: במדינת ישראל לא צריך לעניין אף אחד אם ההורים שלו בחוץ לארץ, יש להם מטוס פרטי או אין להם מטוס פרטי, זה לא צריך לעניין, מה שצריך לעניין את מדינת ישראל זה מה צריך לעשות בשביל להשאיר את האנשים המדהימים האלה שבאו לבד, ואני אומר לכם, זה לא פשוט, והגיעו למדינת ישראל לתרום.

חיים ילין: אני אומר לכל החיילים הבודדים שנמצאים פה ויישארו במדינת ישראל, המשבר קורה, ואני מודיע לכם את זה, כשאתם הופכים להיות הורים, כשאתם מבינים מה עשיתם להורים שלכם כשבאתם לבד והשארתם אותם שם.

חיים ילין: אז מתחיל המשבר.

חיים ילין: אני אומר לכם, לא מזמן עברתי אותו.

חיים ילין: זה לא פשוט, כשהילדים עוזבים את הבית זה לא פשוט.

חיים ילין: אף אחד לא מבין את המעשה הזה.

חיים ילין: אנחנו עשינו אותו ואתם עושים אותו מתוך ציונות.

חיים ילין: לסיכום, אני זוכר את עצמי בסופו של דבר אחרי הצבא והמקום היחידי שנתן לי כמה גרושים ולהחזיק מעמד זה היה הסוכנות היהודית.

חיים ילין: הייתה שם יחידה לחיילים בודדים, אני לא יודע אם היא קיימת עדיין, הייתה שם אישה מדהימה, שנפטרה, מדהימה, אני לא זוכר את שמה, שהיא מאוד עזרה לכל החיילים הבודדים.

חיים ילין: פעם בחודש או חודשיים היינו מגיעים לשם, מקבלים צ'ק וזה עזר לנו.

חיים ילין: מדינת ישראל צריכה להפסיק להתבסס על השנורר או על זה שההורים יעבירו כסף.

חיים ילין: צריך להבין שחלק מאותם חיילים שבאים באים בשביל להתרחק גם מהמשפחה, בין היתר.

חיים ילין: זו סוגיה מאוד מורכבת.

חיים ילין: אם אנחנו חושבים שיש מצב סוציו אקונומי בתפוצות הרבה יותר טוב מאשר במדינת ישראל והם יכולים לעזור, אם אנחנו מתבססים על זה, אז אנחנו טועים במהות של איך לטפל בחיילים הבודדים.

חיים ילין: אני חושב שצריך לבנות תכנית, אני מאוד פרקטי, לשלוש שנים, אני אגיד משהו שאולי הוא לא משרת אתכם, אבל אני חושב שזה נכון וגם צריך לשים אותו על השולחן.

חיים ילין: מי שמגיע לארץ, בא לעבוד שנה ואחרי זה הוא רוצה לעשות את אותו מסלול שהצעירים הצברים עושים ומטייל בחוץ לארץ, אני לא מדבר לאוכלוסייה הזאת, אני מכבד את זה מאוד, שתדעו לכם, להיפך, אבל מי שרוצה להישאר פה ולבנות את הבית שלו ואת הבסיס שלו פה ואת הלימודים, אני חושב שכל אחד כזה צריך לקבל סל לימודים, את כל ההטבות, לא רק מצה"ל, את שכר הדירה ואת כל השלוש שנים.

חיים ילין: המדינה צריכה להפוך להיות המשפחה וההורים של אותו חייל שהשתחרר מצה"ל.

חיים ילין: הוא גם יתרום למילואים.

חיים ילין: אנחנו מכירים, הוא יתרום למילואים והוא יתנדב בכל מקום, כי לאותם אנשים ערכיים יש הרבה זמן לתת לחברה.

חיים ילין: אנחנו צריכים לחבר אותם בלימודים, במקומות עבודה ומעל הכול גם לנסות למצוא את אותן משפחות עירוניות שיכולות לבוא ולחבק אותם.

חיים ילין: יש תכניות.

חיים ילין: אני אומר את זה כראש רשות לשעבר, אנחנו קלטנו 250 חיילים בודדים מתוך גרעיני צבר מתוך 300-350 שמגיעים.

חיים ילין: שתבינו, בכל התכניות שיש בקיבוצים ובמושבים בקליטה, זו אוכלוסייה מדהימה, שאנחנו צריכים להשאיר.

חיים ילין: מי שיישאר בקיבוץ יישאר בקיבוץ במסלול, מי שלא ירצה להישאר בקיבוץ נשאר בלי כלום.

חיים ילין: עזבו את השלושה חודשים האלה שנותנים אחרי זה, כאילו ששלושה חודשים פותרים את כל הבעיות של החיים.

חיים ילין: זה בן אדם שצריך להתחיל לחשוב עכשיו מה הוא הולך לעשות ואיך הוא עושה את זה, לכן אנחנו צריכים לתת את כל הספייס והתמיכה בעולם ולהפוך להיות לא רק מדינה של אזרחיה, אלא ההורים של אותם חיילים בודדים.

חיים ילין: אני לא צריך להסביר, גם רגשית אני מחובר אליהם, גם ב'צוק איתן' איבדנו חיילים בודדים, מצד שני, בניר יצחק אחד החיילים הבודדים קיבל צל"ש.

חיים ילין: צריך להבין איזה אנשים ערכיים מגיעים אלינו ומה הם עושים למען המדינה, הרבה יותר מהרבה מאוד צברים במדינת ישראל, הרבה יותר מאלה שנולדו פה.

חיים ילין: הם דוגמה ומופת ולכן אנחנו חייבים לשמור עליהם וגם לשמור עלינו כחברה כשאנחנו שומרים עליהם.

חיים ילין: אני אתייחס לאחר מכן, אבל אני מבקש להתייחס לתכנית של שלוש שנים.

חיים ילין: זו תכנית הוליסטית שצריכה להתקבל על ידי משרד החינוך ומשרד הרווחה, הסוכנות היהודית וכל הקרנות שיכולות לעזור ולתת יד, ומעל הכול שמשרד הביטחון לא יעיף אותי מהדיונים ולא יעיף את הדיון הזה, כי הוא ערכי והוא חשוב להם גם.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: מאוד חשוב שאנחנו נלך לכיוון הזה כדי שבסוף נצא עם תכנית מוסכמת.

אברהם נגוסה: לכן אני מתחיל במשרד העלייה והקליטה - - -

סופה לנדבר: אתה רוצה להגיד שעד כה אין תכנית?

סופה לנדבר: ביצוע של דברים.

אברהם נגוסה: לא, בואו נשמע.

סופה לנדבר: אני אגיד לך לפני שהוא ידבר.

סופה לנדבר: אני מבקשת ממך.

סופה לנדבר: בתור שרת עלייה וקליטה הקפדתי להגיע לארצות הברית ולהביא לכאן, יחד עם גרעין צבר, שאני מעריכה את העבודה שהם עושים בגיוס של חיילים, הקפדתי להגיע לגיוס של חיילים ולהביא אותם למדינת ישראל.

סופה לנדבר: עכשיו אני אגיד למה הקפדתי, בגלל שלהורה שנותן אפשרות לילד לטוס ולשרת ולעלות למדינת ישראל ולשרת כאן בצבא זה מאמץ אדיר והם צריכים כתובת.

סופה לנדבר: אני הקפדתי כאשר הופעתי, והתכוונתי לכך, לתת טלפונים לכל ההורים ואמרתי 'יש לכם כתובת.

סופה לנדבר: אם משהו קורה, וחלילה וחס שלא יקרה, יותר טוב שלא יקרה, אתם תדעו שיש לכם כתובת, אנחנו אחראים'.

סופה לנדבר: כאשר הייתי שרת העלייה והקליטה אני הייתי רוצה הראשונה שהקמתי אגף של צעירים והוא ידבר עכשיו ויגיד מה הם מתכוונים לעשות, מה הם הספיקו לעשות ומה הם צריכים לעשות.

סופה לנדבר: אני חושבת שיחס אישי לילדים האלה שהם מתגייסים לצבא, הם לא מתכוונים שמדינת ישראל תחפש כאן הורים, הם מתכוונים לכך שאחרי השירות בצבא תהיה להם כתובת ויהיה להם יחס ושהם לא יהיו בודדים.

סופה לנדבר: אני בכלל לא אוהבת את המושג 'בודד', מה זה בודד?

סופה לנדבר: במדינה שלמה חייל שהתגייס ושירת הוא בודד?

סופה לנדבר: צריכים כבר לשנות את המושג הזה, בודד, הוא לא בודד במדינת ישראל.

סופה לנדבר: כאשר נבחרתי להיות שרה אמרתי לעיתונאים, אני כן הרגשתי בודדה, אני הרגשתי שאני כאן ושם העולם ובינינו קיר ובמשך שש שנים עשיתי הכול שעולה חדש לא ירגיש שהוא בודד.

סופה לנדבר: אני נתתי כתובת לכל העולים, אני פתחתי לשכה לפניות ציבור, אני נתתי לתושבים חוזרים את הטלפונים האישיים שלי ושל העוזרים שלי, כדי שבן אדם ירגיש שבמידת הצורך יש לו כתובת ואנחנו נטפל וטיפלנו.

סופה לנדבר: אני רוצה לספר סיפור על חייל באמת בודד.

סופה לנדבר: כאשר טסתי לארצות הברית היו לי כאן דברים שהייתי חייבת לחזור במהירות, הייתי שם מספר שעות בארצות הברית, אבל טסתי ולא הצטערתי שטסתי טיסה כל כך קשה.

סופה לנדבר: היה שם חייל אחד שאחר כך נפצע ב'צוק איתן', הוא נפצע קשה מאוד וכאשר אבא שלו פנה אליי הוא אמר 'אמא נפטרה לפני כמה שנים, קשה לי להיפרד מהילד שלי', הוא היה עם האח הקטן, וכאשר הוא נפצע אני נסעתי לבית החולים.

סופה לנדבר: הוא היה עם עיניים סגורות, הוא נשם עשן מהפיצוץ, ואז אני, כמו אמא, לקחתי סמרטוט רטוב, הידיים והרגליים היו בצבע שחור מהעשן, ליטפתי אותו, ניקיתי אותו, פשוט הייתי חסרת אונים מול המיטה הזאת ופתאום הוא פתח עיניים ואמר 'סופה, אני זוכר אותך'.

סופה לנדבר: כאשר הוא אמר לי את המילה הזאת, אמרתי שהמאמץ היה כדאי וטוב שאבא היה בטיסה וטוב שהייתי בארצות הברית בגיוס שלו.

סופה לנדבר: אני חושבת שהמשרד העלייה והקליטה, יחד עם הסוכנות, פיתחו את התכנית ועל הביצוע של התכנית הם ידברו עכשיו.

סופה לנדבר: על ליווי אישי של כל חייל, שלכל חייל יהיה פרויקטור, בן אדם שמלווה אותו, שהוא יודע שבמידת הצורך יש לו למי לפנות ויש מי שילווה אותו.

סופה לנדבר: אני חושבת שחבר הכנסת אמר דבר נכון, אנחנו חייבים צ'ק, כסף.

סופה לנדבר: הם השקיעו במדינת ישראל, מדינת ישראל אחרי סיום הצבא צריכה לתת להם את התמיכה הכספית כדי שיהיה להם כסף לשכירות, שיהיה להם כסף לקיום, שתהיה תמיכה העדפה ללימודים במינהל הסטודנטים, מכיוון שבמינהל הסטודנטים 6,500 סטודנטים מקבלים מלגות ומקבלים תמיכה.

סופה לנדבר: אני חושבת שיכולה להיות וצריכה להיות תמיכה בחיילים בודדים לפני כולם, או לא אחרי כולם, בגלל ש - - -

אברהם נגוסה: הבעיה זה אחרי שהם השתחררו, לא כשהם נמצאים בצבא.

סופה לנדבר: השתחררו, אנחנו ניתן להם ליווי אישי, אנחנו ניתן להם כתובת במשרד העלייה והקליטה, אנחנו ניתן להם - - -

אברהם נגוסה: יש תכנית כזו?

סופה לנדבר: יש.

סופה לנדבר: עכשיו מנהל האגף ידבר והוא יספר לך - - -

<איציק אוחנה: תהיה בעזרתכם ובעזרת ה'.

אברהם נגוסה: תהיה?

<איציק אוחנה: אני אסביר מה קיים ומה יהיה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור.

<איציק אוחנה: אם היינו מכירים שיש תכנית כרגע לא היינו מתכנסים.

סופה לנדבר: רבותיי, אני חושבת שאחרי שהם סיימו את ה - - -

אברהם נגוסה: סופה, אנחנו מדברים אחרי שחרורם.

אברהם נגוסה: בואו לא תתייחסו במהלך השירות, זה ל - - -

סופה לנדבר: אנחנו לא מתייחסים על מהלך השירות, אנחנו מתייחסים אחרי שהם סיימו את השירות, אבל אני חושבת שחוץ ממשרד העלייה והקליטה הגורם המרכזי צריך להיות משרד הביטחון.

סופה לנדבר: הם נתנו למשרד הביטחון, הם נתנו למדינת ישראל, משרד הביטחון צריך לקחת חלק.

סופה לנדבר: זה לא סיום של שירות.

סופה לנדבר: משרד העלייה והקליטה אחראי על העלייה, אבל משרד העלייה והקליטה, במקרה של חיילים בודדים צריך שתהיה לו משענת ושיהיה לו גב כלכלי של משרד הביטחון.

סופה לנדבר: כך אני דורשת.

<איציק אוחנה: במיוחד שיש חיילים בודדים שהם לאו דווקא עולים.

<איציק אוחנה: חצי מהחיילים הבודדים אלה חיילים שהם - - -

חיים ילין: אני אימצתי גם חיילת בודדת שהיא צברית, אז מה?

חיים ילין: אנחנו יודעים את זה, יש, נו מה?

<איציק אוחנה: לא, זה לא רק משרד הקליטה, לכן זה משרד הביטחון.

אברהם נגוסה: כן, בהחלט.

אברהם נגוסה: אנחנו לא משחררים אף גורם, כל משרד רלוונטי צריך להתייחס לנושא ואם יש תכנית אז נשמע למה התכנית לא פועלת.

אברהם נגוסה: אם אין תכנית, בואו נצא עם תכנית, זה כל הנושא.

אברהם נגוסה: אז איציק, משרד הקליטה, בבקשה.

אברהם נגוסה: אם יש תכנית, תסביר לנו מה התכנית, מה היא עושה, נכשלה, לא נכשלה, הצליחה, בוא תסביר לנו.

<איציק אוחנה: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, כל האורחים.

<איציק אוחנה: אל"ף, אני מברך על הוועדה, אני גם חייב להגיד שוועדת המשנה של חוץ וביטחון דנה בכלל בכל המכלול של טיפול בחיילים עולים בודדים ומח"ל וגם שם סקרנו וכמדומני בעוד חודש או משהו כזה היא צריכה להתכנס שוב, כדי לראות שבאמת נותנים את כל הנדבכים התקציביים כדי לקיים את התכנית האמורה.

<איציק אוחנה: אני תיכף אסביר, אני לא אכנס לכולה, כדי לא לבזבז גם את הזמן, לגורמי הסוכנות היהודית, על הפלטפורמה של תכנית כנפיים, וכמובן אני באמת מברך על הפילנתרופיה וקרן מיראז' פה ויש עוד קרנות נוספות, אני מדבר במקרה הזה של תכנית כנפיים, שכבר עשר שנים משקיעה מיליונים לטובת העניין ואין ספק, כמו שכולכם אמרתם, וכולכם חושבים, לדעתי, שזה צריך להיות נחלתו של הממסד בקטע הזה.

<איציק אוחנה: הזכרתם את 'צוק איתן', אז אמרה חברת הכנסת סופה לנדבר, שהייתה עד לא מכבר שרה, אני רוצה להתחיל בזה, היו לנו עשרות של נפגעים מקרב החיילים העולים הבודדים.

<איציק אוחנה: אף אחד לא דגם, זה לא סטטיסטיקה, זה רק אומר דבר מאוד פשוט, שהם נמצאים בחוד החנית ובלחימה בכל המקומות.

חיים ילין: הם לא באים לפה להיות באפסנאות, ואני לא מזלזל באפסנאות.

<איציק אוחנה: אני יודע, יש גם כאלה, אדוני, שבאים והפרופיל או משהו כזה - - -

חיים ילין: לא, זה משהו אחר.

<קריאה: גם תומך לחימה מבורך.

<איציק אוחנה: גם תומך לחימה הוא מכובד וכל תפקיד שעושים הוא מכובד, אבל רובם נמצאים שם, אתם יודעים איפה הם נמצאים.

<איציק אוחנה: לעצם עניין התכנית.

<איציק אוחנה: יש תכנית שהיא כבר - - - חבל להמציא, לטעמי, אי ממליץ, וזה מה שאנחנו הולכים להציג, על פלטפורמה קיימת, שהיא תכנית כנפיים שעושה תהליך של - - -

אברהם נגוסה: כנפיים זו תכנית לחיילים בודדים, או לחיילים משוחררים?

<איציק אוחנה: חיילים עולים בודדים.

אברהם נגוסה: שמשוחררים.

<איציק אוחנה: כן.

אברהם נגוסה: אז בואו תתמקדו לאחר שחרורם, אל תיכנסו לשירותם.

אברהם נגוסה: אין לנו טענות, יש מעטפת סיוע, יש - - -

סופה לנדבר: גם בשירותם הם צריכים תמיכה.

אברהם נגוסה: כרגע אני לא רוצה שנלך לאיבוד בדיון, אני רוצה שנתמקד עכשיו רק לאלה ששוחררו.

אברהם נגוסה: כשיוצאים מהחממה, מהמעטפת של הצבא, הם נמצאים וחסר הכול.

אברהם נגוסה: לחייל בודד שהשתחרר לפני חודש, יש תכנית שאתה - - -

<איציק אוחנה: יש תכנית.

אברהם נגוסה: אז תתמקדו בזה.

<איציק אוחנה: את פירוט התכנית אני אשאיר להציג ל - - - אני אגיד מה האלמנטים שקיימים.

<איציק אוחנה: מה שקיים כרגע באלמנטים, היא מתייחסת או מטפלת ב-700 או 800 חיילים עולים בודדים, למרות שהמספרים הם ידועים, סדר גודל של 1,300 עד 1,500 חיילים עולים בודדים משתחררים כל שנה, חלקם חוזרים לטיול, לביתם וכו', בעתיד הם גם באים - - -

סופה לנדבר: כמה אחוזים חוזרים הביתה?

<איציק אוחנה: אני לא יודע להגיד, אין מחקר כזה, אבל ממה שאני לקחתי ובדקתי ב-2010, לקחתי בכוונה משוחררי 2010 ראיתי כניסות ויציאות וראיתי סדר גודל של 30% מהמאגר שקיים במשרד העלייה והקליטה חוזרים והם נמצאים בחו"ל מעל שנה.

<איציק אוחנה: האם הם חוזרים בחזור?

<איציק אוחנה: זה כבר דיון אחר, אנחנו נעשה בדיקה גם על העניין הזה.

חיים ילין: בין 70% ל-80% לפחות מגרעיני צבר, זה מה שאנחנו יודעים, נשארים פה.

<איציק אוחנה: נכון מאוד.

<איציק אוחנה: אלה המספרים שאנחנו מקבלים.

<יהודה שרף: יש לנו גם נתון גם על חוזרים בשנים האחרונות.

<איציק אוחנה: לעצם התכנית.

<איציק אוחנה: כרגע בתכנית, מבחינת המרכיבים של התכנית של הסוכנות היהודית וקרן מיראז' וכמובן בשיתוף עם צה"ל יש את הכנס רגע לפני, כי הוא חשוב בהיבט של החשיפה והירתמות לתכנית, ירחיבו פה על התכנית, שוב, לא להיכנס ולא לעשות כפל דברים, אבל השורה התחתונה, צריך להעצים את הסיפור של הליווי והמנטורים, גם ברמה הפרטנית, ותיכף יסבירו איך, וגם ברמה הקבוצתית, של סדנאות ותכניות העצמה כדי לתת להם את הנדבך שעד הרגע הייתם בחממה ועכשיו מה נדרש מכם וגם להמשיך ללוות אותו.

<איציק אוחנה: אנחנו מדברים על תכנית של שנתיים מיום השחרור, כי זה זמן לטעמי סביר, לפחות, הכי טוב כמה שצריך שנים, אבל אי אפשר לקפוץ, לטעמי, מעל הפופיק באורך של הזמן.

<איציק אוחנה: הדבר דורש עוד שני אלמנטים שהם לא קיימים, או צריך למסד אותם, האחד זה דמי קיום מחיה, והדבר השני זה הסיוע בשכר דירה או מקומות מגורים.

<איציק אוחנה: אלה שני אלמנטים שהם פער מאוד משמעותי ויש להם נגזרות תקציביות וצריך לתת על זה את הדעת.

<איציק אוחנה: אני ממליץ שכמו שחברת הכנסת סופה לנדבר אמרה קודם, זה אמור להיות במקשה אחת וברצף של הטיפול של משרד הביטחון, כמו שנותנים את כל שאר הסיועים לחייל המשוחרר.

<איציק אוחנה: אני חושב שפה זה נעוץ בתקציב והתקציב נמצא.

<איציק אוחנה: זה הכול עניין של סדרי עדיפויות, לא צריך להסביר לכל - - -

חיים ילין: מה זאת אומרת נמצא?

חיים ילין: איפה?

סופה לנדבר: במשרד הביטחון יש כסף.

<איציק אוחנה: באוצר, לא במשרד הביטחון.

<איציק אוחנה: אני לא מחלק תקציבים, אני לא רוצה להיכנס לשם כי זה לא הדיון.

<איציק אוחנה: הדיון, לטעמי, צריך להיות שצריכים להצביע, זה לא הרבה כסף ביחס לתקציבים האחרים.

חיים ילין: ידידי, אני ביקשתי את הדיון הזה במשרד הביטחון, פתחתי ואמרתי את זה, הם זרקו אותי מכל המדרגות.

חיים ילין: הם יזרקו אותנו מכל המדרגות גם בנושא התקציב.

<איציק אוחנה: רגע, אני לא אמרתי - - -

חיים ילין: כשאין כסף אז יודעים בדיוק לנווט אותו.

חיים ילין: כשיש עודף כסף לא יודעים מה לעשות איתו.

<איציק אוחנה: אני לא נכנס לאם זה נגזרת של תקציב הביטחון או לא, מי אני בכלל, וזה לא הדיון.

<איציק אוחנה: הדיון שהכסף נמצא וצריך לעשות סדרי עדיפויות.

עודד פורר: כמה כסף צריך, איציק?

<איציק אוחנה: הערכה, בהרחבה של תכנית כנפיים, תחת ההנחה שאני לא מחליף כסף בכסף בהיבט של פילנתרופיה, אבל כדי לתמוך בשני המרכיבים - - -

סופה לנדבר: אבל כנפיים זה הסוכנות היהודית, זה לא רק פילנתרופיה, נכון?

<איציק אוחנה: לא, יש קרן מיראז'.

<איציק אוחנה: לצורך העניין, כדי לשים את האלמנטים, ואני אגיד, גם לא קפצנו מעל הפולפיק, זה לא חוכמה לזרוק מספרים של כסף, יצאנו מנקודת ההנחה שהמעטפת שמקבלים בתוך השירות, החייל הבודד, באשר לשכר דירה, 1,500 שקל חודשיים, ודמי קיום עוד סדר גודל של 1,100-1,500, גילמנו, הכפלנו במתווה שקיים כרגע - - -

חיים ילין: כמה זמן?

<איציק אוחנה: שנתיים.

<איציק אוחנה: בשנה הראשונה 24 מיליון על שני המרכיבים, בשנה השנייה, כי נוספים מן הסתם אותו מכפיל של אנשים, זה 48 מיליון כמדומני.

עודד פורר: אתה מבין על איזה סכומים מדובר בהיבט של מערכת הביטחון?

עודד פורר: אני מבטיח לך שהם מבזבזים את זה עשר פעמים על שטויות.

<איציק אוחנה: אני לא נכנס ל - - -

עודד פורר: אתה לא, אנחנו כן.

<איציק אוחנה: אני אגיד רק ברשותכם, וזה כן חשוב, הגם שאדוני היושב ראש לא נכנס לתוך השירות ואין לי כוונה לחזור לאחור, אני רק אגיד שני מרכיבים משלימים.

<איציק אוחנה: האחד, זה אותו עדכון של דמי קיום בסך גובה המענק הניתן בשירות הצבאי, לא משכורת, מענק חייל בודד בנוסף למשכורת, 540, אנחנו נותנים חודש בחודשו לכל תקופת השירות.

<איציק אוחנה: אנחנו, זה משרד העלייה והקליטה.

חיים ילין: כמה אתם נותנים?

<איציק אוחנה: 540, בנוסף למענק חייל בודד, 540 בצבא, ובנוסף למשכורת הצבאית לפי רמות הכוננות.

<איציק אוחנה: ולשכר דירה כמובן שאני נותן לצבא, ואני אומר, עדיין זה לא - - -

חיים ילין: אני זוכר את הסכום שהייתי מקבל כל שלושה חודשים, 800 שקל ישנים.

<איציק אוחנה: הדבר השני, מינהל הסטודנטים נמצא בתוך האגף שלי, מינהל הסטודנטים תומך בכל סיפור המלגות, מלגות הלימודים לתארים, מנכים את תקופת השירות הצבאי, אי אפשר לספור את זה בתחולת הזכאות ומבחינתנו חמש שנים מיום העלייה עולה רשאי לקבל מענק לימודים מלא, כולל מעטפת תמיכה חברתית, שהיא כוללת שיעורי עזר, אנגלית, פסיכומטרי, כל מה שקשור בזה.

<איציק אוחנה: זה אחרי.

חיים ילין: גם אם הוא רוצה ללמוד מקצוע ולא ללכת לתואר?

<איציק אוחנה: כן.

<איציק אוחנה: גם לצורך העניין - - -

חיים ילין: אם הוא רוצה ללמוד טכנאות או לא יודע מה.

<איציק אוחנה: גם אם זה לא מקצוע והוא רוצה ללכת להיות ספר, אני בכוונה מפליג בזה, לא שאני מזלזל בספרים, ובכל שאר המקצועות, עד 7,000 שקל, מורי דרך, מה שאתה צריך, ואוצ'ר לטובת העניין.

<קריאה: רק שיהיה מוסד מוכר.

<איציק אוחנה: כמובן, מסודר, רשמי, בהיבט של סדר מינהל תקין, לא בגלל שאני מחפש - - -

אברהם נגוסה: סכם.

<איציק אוחנה: זה בעניין הזה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חבר הכנסת עודד פורר וחבר הכנסת יואל רזבוזוב.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את גב' חמדה מרק, מנהלת הקרן באגף להכוונת חיילים.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שתעשי לנו סדר, גם מבחינת הנתונים, ואנחנו רוצים לשמוע בדיוק.

<חמדה מרק: תודה רבה.

<חמדה מרק: אני חושבת שהנושא של הבודדים הוא נושא מאוד רגיש וראוי לכנסת לקיים את הדיונים ואני מודה על כך.

<חמדה מרק: אני נמצאת ארבע שנים בתפקיד ומרגע שהגעתי, הייתי יועצת כלכלית למערכת הביטחון, הגעתי מתחום אחר לגמרי, אבל נושא הבודדים מיד תפס אותי בצורה מאוד חזקה, מיד חשבתי מה עושים ואיך עושים ואיך מטפלים.

<חמדה מרק: אתה מגדל את הילדים שלך ולחשוב על ילד בודד שבא.

<חמדה מרק: אגב, יש גם חיילים בודדים שהם בארץ, הם ילידי בארץ, זאת אומרת סדר גודל של למעלה מ-2,000 משתחררים מדי שנה וכאשר הם נמצאים תחת הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים, החוק שלנו הוא טיפול חמש שים, זאת אומרת יש סדר גודל של 12,500 חיילים בודדים שנמצאים בקריטריון הזה.

<חמדה מרק: מה זה הקריטריון הזה?

<חמדה מרק: זה אומר שיש לו תעודה שצה"ל ניפק לו אותה וזה מאפשר לו מסלול ירוק בכל הדברים.

<חמדה מרק: לכל הגורמים שאנחנו נותנים את ההטבות שלנו, הם נדרשים להביא הוכחות על טופסי 106, הכנסת הורים, גם אם הם גרושים וגם לא, יש די הכבדה מבחינת המערכת כדי לעקוב איך הכספים מגיעים ולאן הם הולכים.

<חמדה מרק: בנושא הבודדים דבר חשוב שייאמר פה זה מסלול ירוק, הוא מציג את התעודה הזאת וזה VIP מבחינתו.

<חמדה מרק: אם הוא בא למכינות והוא לומד במכינות קדם אקדמיות, אז אם ה-100% שחייל משוחרר רגיל מקבל 1,250 הם מקבלים 1,850 לחודש כדי שהם יוכלו ללמוד בשקט עד כמה שניתן, ובנוסף לזה את שכר הלימוד ומעטפת נוספת שניתנת במסגרת הלימודים.

<חמדה מרק: אני סכמתי את הפעילות שלנו.

<חמדה מרק: הפעילות היא מגוונת, היא לא רק במסגרת חוק חיילים משוחררים שנותן לכל חייל משוחרר ולהם, אמרתי, זה מסלול ירוק, זה המכינות - - -

סופה לנדבר: מה זה מסלול ירוק?

סופה לנדבר: מה הוא מקבל?

<חמדה מרק: לא נדרש להציג ולעמוד בוועדת סיוע ולהציג כדי שהוא יעמוד בקריטריונים.

<חמדה מרק: הקריטריונים הם משהו מוועדת צדוק, שמשרד החינוך בזמנו קבע, ועדת צדוק קבעה כללים ועל פי הכללים האלה הקרן עובדת בכל דבר שצריך לתת מלגה.

<חמדה מרק: הם לא צריכים לעמוד בזה, זה מסלול ירוק, ברגע שהוא מציג את התעודה הזאת מצה"ל, יש לו תעודה מיוחדת של חייל בודד, זה גם רשום במחשבים שלנו, אז כל אחד יודע, בין אם הוא נכנס ללשכת ייעוץ והכוונה שלנו בחיפה, בבאר שבע, בירושלים או בתל אביב, הוא יודע שהוא מקבל את מה שמגיע לו.

<חמדה מרק: במכינות ובהנדסאי ובמסלולי הכשרות מקצועיות ולימודים אקדמיים וכו' במשך חמש שנים היו 2,454 שלמדו וקיבלו 46 מיליוני שקלים.

<חמדה מרק: זה פן אחד של הדברים.

<חמדה מרק: זה במסגרת החוק.

<חמדה מרק: מה שלא במסגרת החוק, וזה גם שאני ראיתי שהוא דבר מאוד חשוב, זה לפנות לכל הוועדות, לוועדה שמטפלת בנושא של עיזבונות והאפוטרופוס הכללי, כדי לקבל כספים גם מהם, כדי שזה לא יהיה רק ללימודים, שיהיה אפשר לתת להם מה שנקרא שכר דירה ראשוני והסתדרות ראשונית.

<חמדה מרק: אז גם להגיש בקשות ולהביא הסברים ולנמק בפני הוועדות האלה, אנחנו יודעים להעביר את זה לחיילים המשוחררים הבודדים, שזה יגיע אליהם ישירות כמה שניתן ומהר.

<חמדה מרק: אגב, אנחנו זוכים לקבל בשנתיים האחרונות סכומים די יפים וגם עכשיו זכינו לקבל, אבל הכסף עוד לא הגיע.

<חמדה מרק: זה כסף שאושר כבר ב-2015 אבל עוד לא עבר אלינו והבודדים ממתינים לו.

<חמדה מרק: זה 8 מיליון שקלים - - -

חיים ילין: יש לי שאלה, אם כל כך טוב, איך יש חיילים או חיילות אחרי צבא שאוספים בקבוקים בשביל לקבל פיקדון.

חיים ילין: אני שומע את כולכם ואני מבין שהכסף רק מחכה שיבואו ויקטפו אותו בשביל לחלק אותו.

עודד פורר: יש לי שאלה למשרד הביטחון.

עודד פורר: בואי תיתני לנו גם פירוט, בבקשה, על שיתוף הפעולה שלכם עם הסוכנות היהודית ומשרד העלייה והקליטה וכמה אתם יושבים ביחד כדי לעבור על כל הנושא של הבעיות של החיילים, כי בסוף הפניות מגיעות אליהם.

עודד פורר: כמה פעמים אתם נפגשים פגישות שוטפות, מול הסוכנות, מול משרד הביטחון, כדי לענות על הצרכים.

<חמדה מרק: איציק היה אצלנו, הוא ישב עם ג'וני, שהוא מרכז אצלי את הפעילות באוכלוסיות ייחודיות.

<חמדה מרק: גם אצלי הוא גם נכנס ודיברנו איך באמת אפשר לחשוב על דברים נוספים.

עודד פורר: והסוכנות?

<חמדה מרק: אני רוצה לעשות סדר רק מבחינת - - -

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת מייקל אורן.

אברהם נגוסה: תתייחסי גם לכמה חיילים נשארו בארץ, כמה ירדו.

<חמדה מרק: זה אין לנו.

סופה לנדבר: לאף אחד אין נתונים.

<חמדה מרק: אין לי מישהו שמעביר לי נתון על הדבר הזה.

<חמדה מרק: יש לי אותו - - -

עודד פורר: את ישבת עם הסוכנות?

אברהם נגוסה: אולי צה"ל יכול להגיד לנו את זה?

אברהם נגוסה: תיכף נשמע מצה"ל.

עודד פורר: אומרים שלא ישבתם, שאתם לא יושבים ביחד.

<חמדה מרק: קודם כל אני רוצה לעשות סדר מבחינת התקציבים, שיהיה ברור לכם.

<חמדה מרק: כשהוקמה הקרן לקליטת חיילים משוחררים, ב-1994, עשו חומות סיניות בין תקציב הביטחון לבין ניהול הקרן.

<חמדה מרק: לקרן שמו הנהלה ציבורית, בראשה עומדת תת אלוף במיל' דבורה חסיד והיא יושבת ראש של הקרן, יש מועצה ציבורית, יש נציגי כל משרדי הממשלה, שישה משרדי ממשלה, כולל משרד הביטחון, אני המנכ"לית מטעם שר הביטחון לנושא הספציפי הזה.

סופה לנדבר: מי מטעם הביטחון מגיע לוועדה?

<חמדה מרק: ונציגי ציבור.

<חמדה מרק: כלומר זו קרן שהיא נמצאת בחצר הביטחון, אבל היא לא יושבת בסעיף 17, שזה תקציב הביטחון.

<חמדה מרק: יש חומות סיניות, לא מעבירים כספים מתקציב לתקציב ואני ממומנת על ידי האוצר ישירות.

<חמדה מרק: כל פעולה שאני רוצה לעשות זה דרך משרד האוצר, אני לא פונה למשרד הביטחון, משרד האוצר הוא הפטרון שלנו.

סופה לנדבר: כמה כסף יש בקרן?

<חמדה מרק: בקרן - - -

חיים ילין: את מבינה שיש פה כשל ניהולי?

חיים ילין: יש פה כשל ניהולי, כל מה שאמרנו נפל עכשיו, החומה הסינית נפלה.

עודד פורר: מה שאמרת עכשיו הוא הרבה יותר חמור מהמצב שהיה.

<חמדה מרק: למה חמור?

חיים ילין: ככה, כי היינו בטוחים שהכול במשרד הביטחון.

סופה לנדבר: אם יש כסף ואם יש טיפול אז למה אין טיפול?

אברהם נגוסה: רגע, תנו לה לסיים.

אברהם נגוסה: אמנם לחברי הכנסת יש את הפריבילגיה לשאול שאלות באמצע, אבל לא ביחד, שלושה-ארבעה ח"כים, אי אפשר לשמוע .

אברהם נגוסה: אחד אחד אתם תשאלו אותה.

אברהם נגוסה: תמשיכי, בבקשה.

<חמדה מרק: בקרן יש כ-2 מיליארד שקלים.

<חמדה מרק: 1.3 מיליארד שקלים זה הפיקדון שלהם.

<חמדה מרק: שוב, יש גם חומות סיניות בתוך התקציב עצמו.

<חמדה מרק: זה הולך לפיקדון עם תום השחרור שלהם, לכל אחד מגיע על פי איכות השירות שהוא עשה.

<חמדה מרק: אם הוא היה לוחם, מגיע לו סדר גודל של 29,000 שקל, אם הוא היה תומך לחימה מגיע לו סדר גודל של 22,000 שקל ואם הוא היה חייל - - -

עודד פורר: אבל זה לא הדיון.

<חמדה מרק: מה שאני רוצה לומר, הכספים האלה, שאתה שומע 2 מיליארד שקלים ואז נדמה לך שאפשר - - -

עודד פורר: 1.3 מיליארד זה הפיקדון, 700 מיליון שקל מה?

<חמדה מרק: 650 מיליון שקלים הולכים למענקים.

<חמדה מרק: מה זה אומר מענק?

<חמדה מרק: שתוך 60 יום מיום השחרור של החייל הוא מקבל בדחיפה לתוך חשבון הבנק שלו את הנתח שנקרא מענק, במענק הזה הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.

<חמדה מרק: להבדיל מהפיקדון, שהוא מוכוון ל - - -

סופה לנדבר: למה 60 יום, ומה בתוך 60 יום הוא צריך לעשות?

<חמדה מרק: הוא לא צריך לעשות כלום, אנחנו מקבלים מהצבא את הרשימות שלהם - - -

עודד פורר: מה שאת מדברת זה לחיילים בודדים בלבד?

<חמדה מרק: לא.

עודד פורר: אז לא מעניין אותו פה.

עודד פורר: באמת, סליחה על העניין הזה כבר.

<חמדה מרק: שאלתם על התקציב.

עודד פורר: לא, השאלה היא מה עושים עם החיילים הבודדים.

עודד פורר: את אומרת שאין בעיה ושיש תקציב לחיילים הבודדים.

עודד פורר: עכשיו תיארת לי 1.950 מיליארד שקל שכולם הולכים לכלל החיילים ולא לחיילים הבודדים.

עודד פורר: אז כמה כסף הולך לחיילים הבודדים?

<חמדה מרק: זה גם לחיילים בודדים.

עודד פורר: לא, מעבר לחייל הרגיל.

עודד פורר: הרי מה שאנחנו מדברים זה על מה חייל בודד מקבל, שחייל שאינו חייל בודד לא מקבל.

חיים ילין: אז יכול להיות שאנחנו מדברים לא על חומה סינית, סינית אנחנו מדברים.

עודד פורר: תקציב של 2 מיליארד שקל, 1.950 מיליארד זה לכלל חיילי צה"ל, נשאר 50 מיליון שקל לחיילים הבודדים?

חיים ילין: - - - ופה מדברים על מיליארדים.

אברהם נגוסה: גב' מרק, אני מבקש, תתמקדי בחיילים בודדים משוחררים, עולים.

<חמדה מרק: קודם כל אני חייבת לומר ככה - - -

סופה לנדבר: וגם תספרי לנו כמה פעמים בשנה הזאת ישבתם עם משרד העלייה והקליטה, ישבתם עם בסוכנות היהודית, עם מיראז' כדי לגבש יחד וכדי שהכסף שיש לך יגיע לחייל הבודד וכסף שיש לך יגיע לטיפול בחייל בודד.

אברהם נגוסה: אני אנסה לעזור לך.

אברהם נגוסה: את אמרת לנו שכל שנה משתחררים 2,000.

<חמדה מרק: לא בהכרח עולים, גם מהארץ.

אברהם נגוסה: מתוך 2,000 כמה זה עולים בודדים?

<חמדה מרק: אין לנו סימול - - -

עודד פורר: למה?

<חמדה מרק: צה"ל מסמל את זה.

<חמדה מרק: אני מקבלת נתונים, יש פה נציג צבא, תשאל אותו.

עודד פורר: סליחה, הצבא, אתם לא יודעים להפריד בין - - -

חיים ילין: הבן אדם שנקרא צביקה הלוי לא נמצא פה, הוא הכי חשוב.

חיים ילין: הוא מכיר כל אחד, הוא ייתן לך את כל המספרים, הוא יגיד לך בדיוק איפה הוא גר, איך מאמצים משפחות, איך עושים את הכול.

חיים ילין: צביקה הלוי מקיבוץ יפעת.

חיים ילין: תתקשרי אליו ותקבלי את כל הנתונים.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתסכמי ואז חברי הכנסת רוצים להתייחס.

<חמדה מרק: יזמתי שולחן עגול וזימנתי את כל הגורמים בממשלה, פניתי לכל מנכ"לי משרדי הממשלה, אמרתי 'בואו נשב כולנו ביחד ונראה איפה ניתן ומה ניתן', שתהיה מפת דרכים, לפחות באתר שלנו ובלשכות שלנו לחיילים בודדים וכינסנו באמת, לא את מרביתם, את חלקם, מי שהגיע, והגיעו מהסוכנות היהודית ומשרד הכלכלה ומשרד העלייה והקליטה ומשרד הרווחה, גם הצבא כמובן.

<חמדה מרק: מה שאני יכולה להגיד, בשורה התחתונה, כשהסתכלנו וכולנו מסביב לשולחן אמרנו שבסך הכול הנושא של הבודדים, לא ייחדו להם כספים.

<חמדה מרק: בקרן אצלי החוק לא סימן לי בודדים ולא תעדף אותם.

<חמדה מרק: אנחנו נתנו להם, בתוך הקרן, לפי התקנון של הקרן, היה אפשר לתת להם תעדוף.

<חמדה מרק: אין תעדוף, החוק לא עשה את זה.

<חמדה מרק: זה רעיון מצוין, לדעתי, לעשות איזה שהוא תעדוף וגם לתת תקציבים.

איציק שמולי: במענקים הם לא מקבלים יותר?

<חמדה מרק: במענקים לא, הם מקבלים אם הם לוחמים, אז הוא מקבל כמו לוחם.

איציק שמולי: לא, אני שואל מעצם היותם בודדים.

<חמדה מרק: בדמי הקיום, במכינות הקדם אקדמיות - - -

איציק שמולי: בפיקדון ובמענק.

<חמדה מרק: לא.

<חמדה מרק: הנה, זו נקודה שאפשר - - -

<קריאה: צריך פה חקיקה שתיתן להם זכויות יתר.

<חמדה מרק: אני רק רוצה להגיד לכם את הסכומים שסכמתי אותם עם כל המלגות החוץ האלה, של גורמי חוץ, של האפוטרופוס.

<חמדה מרק: המכינות הקדם אקדמיות ולימודים וכל השאר, פעילות בסדנאות שלנו לקראת שחרור והטבות נוספות כמו אבחונים תעסוקתיים, פסיכומטרי, רישיון נהיגה וכו', הגעתי בחמש שנים ל-70 מיליון שקל ל-35,000.

<חמדה מרק: פה זה רק בודדים.

אברהם נגוסה: תודה.

חיים ילין: 35,000 מה?

<חמדה מרק: 35,197, בחמש שנים.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך שאין לך יותר מ-2,000 חיילים בודדים בשנה, לדעתי.

<קריאה: אתה מבלבל בין חיילים בודדים עולים וחיילים בודדים שאינם - - -

<חמדה מרק: לא, כל חייל בודד.

אברהם נגוסה: אני חושב שמבחינת הנתונים נפנה לצה"ל, בצה"ל ייתנו לנו את הנתונים, כמה עולים בודדים משתחררים מהצבא מדי שנה.

אברהם נגוסה: אנחנו נקבל את זה, אני מבקש שתסיימי את זה, אני רוצה לקבל את הנתונים מהצבא ואז חברי הכנסת רוצים להתייחס.

אברהם נגוסה: סיימת?

<חמדה מרק: אני רוצה להסביר משהו.

<חמדה מרק: אחד יכול לקבל כמה פעמים, הוא יכול לקבל מכינה, הוא יכול לקבל אחר כך מלגה, הוא נספר.

<חמדה מרק: זה לא שאני עושה לו עכשיו הבחנה ואומרת בשנה הראשונה הוא יכול לקבל את זה, אחרי זה הוא יכול ללכת למכינה והוא יקבל את זה.

<חמדה מרק: זה 35,000 פעמים הם קיבלו את הדברים האלה, את כל מגוון הדברים שסיפרתי.

<חמדה מרק: זה סך הכול.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מבקש מהצבא, מי רוצה לדבר?

אברהם נגוסה: אני רואה שיש כמה נציגים, תחליטו מי ידבר.

<גיל בן שאול: אני ראש מחלקת פרט בצה"ל.

<גיל בן שאול: אנחנו עוסקים בחיילים הבודדים במהלך השירות שלהם בצבא.

<גיל בן שאול: קצת נתונים, יש בצבא 6,359 חיילים בודדים, מתוכם 3,687 זה חיילים עולים, בכל המסלולים.

<גיל בן שאול: חשוב להבין שבין מסלולי ההגעה לצה"ל יש גם מסלולים שלא כוללים עלייה, כלומר לא מדובר באזרחי מדינת ישראל, מדובר באנשים שהם אזרחים של מדינות אחרות, שהוא משרת בצה"ל ובתום השירות חוזר לארץ המוצא שלו.

אברהם נגוסה: מבקשים שתחזור על המספרים.

<גיל בן שאול: בשמחה.

<גיל בן שאול: יש 6,359 חיילים בודדים בצה"ל, מהם 3,687 חיילים שהגיעו מחו"ל לצורך השירות הצבאי.

<גיל בן שאול: כמו שאמרתי קודם, חלק מהם הם אנשים שהם אזרחי מדינת ישראל, חלק מהם הם אנשים שעשו עלייה לצורך השירות הצבאי וחלק הם אנשים שהגיעו לכאן מבלי לעשות עלייה, משרתים במסלול שנקרא מח"ל, מדובר בכמה מאות מדי שנה.

<גיל בן שאול: בתום השירות שלהם הם חוזרים חזרה לארץ שממנה הם הגיעו, אלה אנשים שבאו לפה רק לשרת בצבא.

אברהם נגוסה: כמה מהם חוזרים?

<גיל בן שאול: אנחנו לא מחזיקים נתון על מה קורה עם האנשים לאחר השירות הצבאי, אין לנו מעקב כזה.

איציק שמולי: למה?

<גיל בן שאול: אנחנו עוסקים בחיילים במהלך שירותם הצבאי.

איציק שמולי: אני יודע, אבל בפעם האחרונה שבדקתי אתם צבא העם.

<עדי בובליל: מה הקשר?

איציק שמולי: מה הקשר?

איציק שמולי: אני אסביר מה הקשר.

איציק שמולי: כאשר הצבא כל כך נוכח בחיי האזרחים כאן לא יכול להיות שאם 60% מהחיילים הבודדים, כפי שהוא אומר, אלה חיילים שבאים מחו"ל, מכל קצוות תבל, ומדינת ישראל באה ואומרת להם 'תבואו, תנו שלוש שנים מהחיים שלכם כדי לשרת בצבא ההגנה לישראל' ויום אחרי השחרור צבא ההגנה לישראל אומר לאותו חייל 'תודה רבה' - - -

<עדי בובליל: לא אומרים לו תודה רבה.

<עדי בובליל: תסלח לי, אדוני, יש פה משרדים ממשלתיים.

איציק שמולי: לא, אז אני לא מקבל את התפיסה הזאת.

<גיל בן שאול: אנחנו לא מחזיקים סטטיסטיקה לגבי מה קורה עם החיילים לאחר שחרורם.

<גיל בן שאול: חלק מהחיילים נוסעים לבקר את המשפחות, חלק נוסעים לטיול בחו"ל וחוזרים לארץ, כל אחד עושה מה שהוא רוצה, כמו כל חייל משוחרר.

אברהם נגוסה: אני אשאל אותך שאלה, אתה אמרת שמתוך ה-6,359 3,687 בודדים.

אברהם נגוסה: מתוך זה אמרת, חלק הם אזרחים של מדינה אחרת, חלק עולים חדשים.

אברהם נגוסה: האם יש לך את הנתון הזה, החלק הזה?

<גיל בן שאול: כן, יש לנו את כל הנתונים.

אברהם נגוסה: אז תסביר לנו, אז אנחנו יכולים לחשוב שהחלק הזה חזר או נשאר.

<גיל בן שאול: מיד ידבר נמרוד, נמרוד הוא אחראי על מערך הגיוס לצה"ל והוא יודע לתת את הנתונים מי הגיע מאיפה.

<גיל בן שאול: אם יש עוד שאלות לתחום הפרט והטיפול בהם במהלך השירות אני אשמח לעזור.

אברהם נגוסה: לא, במהלך השירות זה לא הנושא.

אברהם נגוסה: הנושא הוא אחרי ולכן אנחנו רוצים לקבל כמה מהם - - -

<נמרוד ארזואן: אני רק אומר דבר אחד, מדי שנה מתגייסים לצה"ל כ-1,200 עד 1,400 עולים חדשים, כ-300 עד 350 מתוכם הם עולים במסלול שנקרא מח"ל והמסלול הזה הוא מסלול שמלכתחילה לא נועד לעשות עלייה, למרות שהסטטיסטיקות של משרד העלייה והקליטה מלמדות ש-50% מתוכם נשארים אחר כך בארץ ועושים עלייה בעקבות השירות בצה"ל.

<גיל בן שאול: נוסעים וחוזרים כעולים.

<נמרוד ארזואן: מתוך המספר הגדול הזה, מאחר שזה מכיל את כל שלוש השנים, ומח"ל עושים 18 חודשים, יש בכל זמן נתון סדר גודל של כ-500 מח"לים שנמצאים בשירות בצה"ל.

<נמרוד ארזואן: אלה המספרים פחות או יותר.

<נמרוד ארזואן: כל שנה משתחררים אותו היקף של מתגייסים, אז סדר גודל של כ-300 מח"ל משתחררים מדי שנה.

אברהם נגוסה: אין להם תקציב שמלווה את החייל הבודד שמשתחרר מצה"ל, אחרי שחרורו, שהוא צריך לקבל סיוע, אם זה בשכר דירה, אם זה בשירותים אחרים?

אברהם נגוסה: את משרד הביטחון אני שואל.

<חמדה מרק: בקטע שלי לא, אין לנו, זה מה שאמרתי.

<חמדה מרק: החוק לא נתן את דעתו, הוא נתן רק ל - - -

<גיל בן שאול: מה שעומד לרשותם זה סל קליטה - - -

אברהם נגוסה: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: בסופו של דבר אני לא מקבל את הנחת העבודה שמונחת כאן על השולחן, כאילו הצבא, משרד הביטחון, לא אוסף נתונים כי החייל - - - בוא נסכים על זה שבמהלך השירות הצבאי הצבא עשה כברת דרך בטיפול בחיילים הבודדים והיום ניתן לומר, לפחות לפי המסמך שהונח לחברי הכנסת על השולחן בכנסת הקודם, שהטיפול שאתם נותנים לחיילים במהלך השירות הוא טיפול טוב מאוד.

איציק שמולי: על זה תבורכו.

איציק שמולי: אבל התפיסה הזאת שבאה ואומרת שאתם במשך שלוש שנים עוזרים לחיילים הבודדים בשכר דירה, בתלושי מזון, בפטורים מחשמל, בפטורים מארנונה, עוזרים להם, נותנים להם מעטפת, ויום אחרי השחרור הם פשוט נופלים מהצוק לתהום ב - - - תוך כמה זמן הם צריכים לעזוב את בית החייל?

<חמדה מרק: חצי שנה.

איציק שמולי: אני מניח שלא יימצא מנהל של בית חייל, ותסלחו לי על הביטוי, שייתן בעיטה בתחת לחייל בודד ויזרוק אותו לספסל ברחוב, אבל עצם המחשבה שיש חייל בודד שיושב לו פה עכשיו במחשבה בראש שתוך חודש או שלושה חודשים הוא צריך למצוא עבודה, הוא צריך למצוא דירה, הבן אדם לא יודע - - - אני לא ידעתי מה זה ביטוח לאומי, איך הבן אדם הזה יכול עכשיו להסתדר עם כל הגופים האלה?

איציק שמולי: הוא לא יודע איך נראה חוזה שכר דירה, הוא לא יודע מה זה המוסד לביטוח לאומי, הוא לא יודע איך מחפשים עבודה.

איציק שמולי: מה שאני בא ואומר, הפיל באמצע החדר זה זה שצבא ההגנה לישראל, שאתם עושים דברים נפלאים, שלא תמיד קשורים לבטחון תושבי מדינת ישראל בהגדרה, אתם עושים פרויקטים בתחום החינוך, אתם עושים פרויקטים בתחום אוכלוסיות מיוחדות, למה אתם עושים את זה?

איציק שמולי: כי אתם מבינים שאתם, אנחנו, זה צבא העם, לכם יש אחריות גדולה יותר מלספק ביטחון יומיומי לתושבי המדינה.

איציק שמולי: אז לא ביקשתי, כפי שאמרו פה באמירת אגב, שתחליפו את משרדי הממשלה, אבל אתם נמצאים בקצה השנה של המטוטלת, כשאתם באים ואומרים שהחייל, ביום שהוא משתחרר מצה"ל לא ענייני יותר.

איציק שמולי: זה לא סביר, הדבר הזה לא סביר, פשוט לא סביר.

איציק שמולי: אין שום ספק ששלושה הצרכים המרכזיים שיש פה על השולחן, כפי שאמר מקודם הנציג של משרד הקליטה, זה הדיור, זה התעסוקה וזה דמי הקיום, ואני מכניס גם את העניין של הנט וורקינג, שיש פה יוזמות וארגונים כמו איתי, שבוודאי ידבר בהמשך, שלקחו על עצמם את כל היוזמות האלה של ללוות את החיילים הבודדים.

איציק שמולי: בסופו של דבר לא יכול להיות מצב שבו אנחנו אומרים לחיילים הבודדים ביום שאחרי שהם משתחררים, 'לכו תתחילו לאסוף בקבוקים, לכו תלמדו בעצמכם'.

איציק שמולי: זה מפריע לי כל הערות הביניים האלה.

איציק שמולי: אני מצטער, אני מבין שאת עושה מלא למען החיילים הבודדים, אני מבין, אבל תפסיקי להעיר לי כל משפט שני.

<קריאה: אני לא הערתי לך.

איציק שמולי: זה פשוט נורא.

איציק שמולי: בתקציב מדינה של 400 מיליארד שקל, שמישהו פה יבוא ויגיד שאין 50 מיליון שקל כדי להשקיע בחיילים הבודדים המשוחררים זו בושה וחרפה.

איציק שמולי: מה שאנחנו צריכים לדרוש, כלפי עצמנו, כלפי המדינה, כלפי צבא ההגנה לישראל גם, אתם באתם ועשיתם שלוש שנים עליכם, עכשיו המדינה תיקח על עצמה שלוש שנים עלינו.

איציק שמולי: אנחנו מהתפקיד שלנו לוודא שהחיילים הבודדים, בין אם הם עולים ובין אם הם יתומים ובין אם חסרי עורף משפחתי, בכל שלוש ההגדרות האלה, הם נקלטים בצורה מיטבית בתוך החברה הישראלית.

איציק שמולי: וזה לא רק העניין שלהם וזה לא רק הסיפור שלהם.

איציק שמולי: לי יש הצעת חוק, אדוני היושב, הצעת חוק שחתומה עליה חצי מהכנסת הזאת, שמדברת גם על דמי הקיום, גם על הדיור וגם על התעסוקה.

איציק שמולי: אנחנו נביא את ההצעה הזאת, בשאיפה עוד במושב הזה, כדי שחיילי צבא ההגנה לישראל יידעו בבית הזה מי ברגע האמת מצביע איתם ולטובתם ומי בורח מהמליאה ומצביע נגדם.

איציק שמולי: אני רוצה לראות מה יעשה שר הביטחון וסגן שר הביטחון.

<קריאה: הוא ישמח.

איציק שמולי: תודה.

חיים ילין: מה ששמולי ניסה להסביר, שהסיכוי שזה יעבור - - -

אברהם נגוסה: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

חיים ילין: הפוליטיקה מנהלת את מדינת ישראל, במקום שאנחנו ננהל את מדינת ישראל.

מיכאל אורן: לא צריך לעבור, יש שלוש חקיקות שעולות להצבעה השבוע, שאני יזמתי.

מיכאל אורן: עם כל הכבוד, שמולי, הן עונות בדיוק על השאלות האלה.

עודד פורר: צר לי לצנן את - - -

מיכאל אורן: הפוליטיקה גם עושה את שלה, גם בצד של הקואליציה.

עודד פורר: אני צריך את זכות הדיבור כדי לדבר.

אברהם נגוסה: בסדר, נתתי לך, אבל רוצים להציג לנו תכנית.

אברהם נגוסה: אתה רוצה קודם לשמוע את התכנית?

עודד פורר: לא.

אברהם נגוסה: אוקיי, אז תמשיך.

עודד פורר: אני אגיד לך למה לא.

עודד פורר: תסלחו לי, לגבי התכנית של קרן מיראז', אני בטוח שהיא תכנית נפלאה, אבל אני רוצה לומר משהו, לא הכול זה חקיקה.

עודד פורר: עם כל הכבוד למשרדי הממשלה שמחזירים ומגלגלים את הכדור לכנסת, 'תחוקקו, תחוקקו, תחוקקו'.

עודד פורר: התפקיד של החוקים הוא באמת לעשות את הסדר וליצור את המסגרת, אבל את לא צריכה חקיקה מיוחדת כדי להבין שחייל בודד עולה אל מול חייל בודד שאינו עולה, צרכיו הם שונים.

עודד פורר: אם למשרד הביטחון יש אגף שאחראי על נושא של חיילים משוחררים, צריך משרד הביטחון להבין שהוא צריך לטפל גם בעניין הזה, ולא להגיד שהוא לא יודע כמה חיילים עולים יש מתוך החיילים המשוחררים ולהגיד לי שזה בערך 1,000 ויושב לידך הנציג של הצבא ומדבר על למעלה מ-3,000 של חיילים בודדים עולים מתוך החיילים - - -

<חמדה מרק: לא, זה שלוש שנים, תחלק את זה לשלוש.

עודד פורר: אנחנו מדברים על כמה חיילים בודדים עולים יש בתוך המערכת.

עודד פורר: במקום לבוא וכל הזמן להצטדק ולהסביר ולהגיד 'תחוקקו לנו בבקשה', אז אני אחוקק חוק שגם לא צריך את האגף הזה, פשוט באופן ישיר יעבירו לכל חייל את הכסף ונבטל את האגף.

עודד פורר: אין שום צורך .

<קריאה: האגף הוא לא לחיילים הבודדים.

עודד פורר: סליחה.

עודד פורר: אתם לא יכולים לדבר על חיילים בודדים עולים, כשאני שומע שהפעמים שאתם נפגשים עם הסוכנות היהודית באופן תדיר הוא אחת ל-.

עודד פורר: זה המצב.

עודד פורר: אני מבטיח לכם שאם יישב משרד הביטחון יחד עם משרד העלייה והקליטה ויחד עם הסוכנות היהודית פעם בשבוע במשך חודש אתם תחזרו לפה בעוד חודש עם תכנית ותגלו איך יש לכם גם את הכסף לכל הגופים האלה ביחד כדי לפתור את הבעיה הזו.

עודד פורר: ולא צריך חקיקה והליכי חקיקה שייקחו עד שהחוק יעבור, לא שאני מזלזל חלילה, הליכי החקיקה הם חשובים, אבל אתם יכולים לפתור את זה ביניכם.

עודד פורר: בהקשר הזה, אתה דיברת, איציק, על הנושא של באמת איך הם מתמודדים עם שכר דירה, או לא ראו חוזה שכירות, אז תגלו גם שיש חיילים בודדים עולים שלא מוכנים להשכיר להם דירות.

עודד פורר: גם את זה תגלו אם תשבו ביחד.

עודד פורר: יש ידע שיש בסוכנות שאין לך אותו ויש לך ידע שאין לו אותו, אבל אתם צריכים לשבת ביחד.

עודד פורר: זה לא הגיוני שצריך דיון מיוחד בכנסת בשביל להושיב את שלושת הגורמים האלה ביחד.

עודד פורר: ואני רוצה לבקש ממך, אדוני יושב הראש, אם אנחנו רוצים לצאת מפה גם עם סיכום שהוא סיכום דה פקטו, תטיל בבקשה על משרד הביטחון, הסוכנות היהודית ומשרד העלייה והקליטה לקיים ישיבות ולבוא אלינו עם תכנית משותפת, גם אם תגידו לנו שחסר לכם כסף ותגידו לנו 'אין ברירה, אנחנו חייבים תוספת של 25 מיליון שקל', תאמין לי שאחרי ישיבה אחת כזו פה יהיה תקציב.

עודד פורר: כבר ישיבת מעקב בעוד חודש, שבו אתם שלוש פעמים בשבוע מצדי, תגמרו את העניין הזה.

עודד פורר: תאמינו לי שאם אתם תשבו ביחד יש פתרון.

עודד פורר: זה לא סכומי כסף במונחים של ממשלה.

עודד פורר: 25, 50 מיליון שקל זה לא סכומי כסף.

עודד פורר: הממשלה הזו מעבירה מיליארדים מצד לצד בלי להרגיש בכלל.

עודד פורר: ולהביא את זה כל פעם לבניין הזה ולהגיד 'תחוקקו, תחוקקו, תחוקקו', בסדר גמור, נחוקק את החוקים והממשלה תיפול ואחר כך יהיה זה ודין רציפות ולא דין רציפות ובינתיים החיילים מסתובבים ואין להם את הפתרונות.

עודד פורר: יש גופים שהאחריות שלהם היא לתת פתרונות שהיא מעבר לחקיקה, לא על כל דבר צריך לתת מענה בחקיקה.

עודד פורר: הפתרונות האלה נמצאים אצלכם.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: חבר הכנסת מייקל אורן.

מיכאל אורן: תודה, כבוד היושב ראש, בוקר טוב כולם.

מיכאל אורן: קודם כל אני רוצה להתריע על הטונים פה שבהם הדיון הזה מתנהל.

מיכאל אורן: אני לא מבין את מידת הכעס פה, אני לא יודע בשביל מה זה.

מיכאל אורן: אנחנו באנו לפה לעזור לחיילים בודדים וזה לא עניין של פוליטיקה.

מיכאל אורן: אני מכיר כמעט את כולם וכולם באים לעשות את העבודה ומנסים לעשות את זה בצורה הכי טובה.

מיכאל אורן: יש לי את הזכות והכבוד לעמוד בראש השדולה למען חיילים בודדים בכנסת.

מיכאל אורן: השבוע תעלינה שלוש חקיקות שיזמתי, אחת שמיועדת לעדכן את התנאים של חיילים בודדים שלא עודכנו זה עשר שנים, השנייה שבה יש להם פטור לא רק ממים וחשמל, גם מארנונה.

מיכאל אורן: אני בתור חייל בודד לפני הרבה שנים נאלצתי לעבור מדירה לדירה לדירה משום שלא יכולתי לשלם את הארנונה.

מיכאל אורן: השלישית מתייחסת לפער בין התנאים שמקבל חייל בודד שהוא לא עולה חדש ובין החיילים הבודדים שהם כן עולים חדשים.

חיים ילין: ארנונה אחרי צבא?

מיכאל אורן: לא, בזמן הצבא, נאלצתי לשלם ארנונה.

חיים ילין: לא, יש פטור.

חיים ילין: חייל - - -

מיכאל אורן: חשמל, מים, יש רשימה של פטורים.

<קריאה: כשהוא חייל, אתה מתכוון.

מיכאל אורן: כשהייתי חייל לא היה כלום.

מיכאל אורן: תיכף נגיע לאיפה הבעיות, אני עליתי על כל הבעיות.

מיכאל אורן: אני לא מתיימר לומר שהחקיקות יספקו תשובות ומענים לכל הבעיות של חיילים בודדים.

מיכאל אורן: אני עומד בכמה דירקטוריונים של כמה ארגונים שמטפלים בחיילים בודדים, חלק מיוצגים פה, חלק לא, את ארגון הישג אני לא רואה פה.

מיכאל אורן: יש הישג?

<קריאה: יש פה הישג.

מיכאל אורן: הישג, המרכזים לחיילים בודדים על שם מייקל לוין וכו'.

מיכאל אורן: אכן התפיסה הזאת, המושג הזה חייל בודד, מאוד פותח לאורך השנים, יש מודעות בחברה הישראלית, עצם העובדה שהדיון הזה מתקיים.

מיכאל אורן: כבוד היושב ראש, זה לא הדיון הראשון שאנחנו מדברים על הנושא הזה, במסגרות אחרות, חוץ וביטחון, יש שתי ועדות משנה, קיימנו דיון לא מזמן.

מיכאל אורן: אני אתייחס לבעיה נוספת שעלתה פה, זה הפער הגדול בין הזכויות של חיילים בודדים שעלו לארץ ואלה שמשרתים במח"ל.

מיכאל אורן: אנחנו עובדים על פתרון, לומר את זה על קצה המזלג, כבוד היושב ראש, מי שעולה לצבא כמח"ל והוא לא אזרח ישראל, אם הוא רוצה להתאזרח, אם הוא רוצה לעלות לארץ, הוא יצטרך לחתום עוד שנתיים שירות.

מיכאל אורן: הוא כאילו נענש על זה שהוא רוצה לעלות לארץ.

מיכאל אורן: ברגע שמישהו עולה לארץ ומשרת, הוא משרת שירות מלא אם הוא בגיל המתאים, אם הוא בגיל 18, וזה פער, יש פער ויש בעיה ואנחנו מתייחסים לפער הזה גם במסגרות אחרות.

מיכאל אורן: אני גם מסתובב הרבה בשטח ומשוחח רבות עם חיילים בודדים.

מיכאל אורן: ובעיניי הבעיה נעוצה, אני תמיד הופתעתי לרעה שחיילים בודדים, במיוחד עולים חדשים, פשוט לא יודעים מה הזכויות שלהם.

מיכאל אורן: כאן אני מסתכל בעיקר על לובשי המדים, תסלחו לי, הם לא יודעים.

מיכאל אורן: אני מדבר גם על עולים חדשים שעברו קורס קצינים.

מיכאל אורן: לאחרונה דיברתי עם קצינה שאחראית למערכת כיפת ברזל באשקלון, היא לא יודעת שיש ארגון כמו כנפיים אחרי הצבא.

מיכאל אורן: אני מסכים שהיום הכי קשה לחייל בודד זה לא בזמן השירות, זה היום שבו הוא מוסר את המנעול לבקו"ם.

מיכאל אורן: זה בהחלט היום הכי קשה, אתה יוצא מהבקו"ם ואתה לא יודע מה זה ביטוח לאומי, אתה לא יודע איפה יש תעסוקה.

מיכאל אורן: היום יש תשובות, הבעיה שיש גם נתק בפרטים, באינפורמציה ובמידע שהחיילים הבודדים מקבלים במהלך השירות.

מיכאל אורן: אני לא חושב, אני לא שותף לחלק מהדברים שנאמרו פה, שהצבא אחראי.

מיכאל אורן: זה עניין של קליטה, זה עניין של עלייה, זה עניין של המדינה, אני לא חושב שהצבא צריך להיות אחראי לחייל בודד שלוש שנים אחרי שהוא השתחרר, אבל הצבא כן אחראי לעדכן, לחנך, לספק את כל המידע לכל חייל ולקחת אותו או אותה הצידה ולערוך איתם סמינר של שבוע ימים.

מיכאל אורן: זה לא דבר שהוא קשה מלחשוב וכל אחד ביום שהוא משתחרר, ביום שהם כן מוסרים את המנעול הזה לבקו"ם הוא יודע או היא יודעת בדיוק לאן ללכת, איזה אפשרויות ישנן.

מיכאל אורן: יש מלגות, יש ייעוץ, יש הטבות.

מיכאל אורן: הם פשוט כרגע לא יודעים.

מיכאל אורן: תודה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: לפני שאנחנו נראה את התכנית אני רוצה לשמוע חייל בודד שרוצה לדבר.

אברהם נגוסה: בבקשה, תשתף אותנו.

<דוד סינדר: התגייסתי לצה"ל ב-2005 והייתי לוחם בתותחנים.

<דוד סינדר: ב-2007 השתחררתי, עשיתי שירות קצר יחסית בגלל שהתגייסתי בגיל 23.

<דוד סינדר: אחרי הצבא השתחררתי, כל העזרה שקיבלתי זה היה מפת ישראל, איזה תיק קטן למפתחות והבטחה שמישהו יתקשר אליי להדריך אותי להצעת עבודה.

<דוד סינדר: לא קיבלתי את הטלפון הזה, נשארתי לבד, בבית החייל אמרו לי שעד חודש אני יכול להישאר שם, מצב על הפנים, ועוד יותר גרוע מזה, שיש חיילים שיוצאים מהשירות, גם בתוך השירות וגם אחרי, אבל יוצאים מהשטח.

<דוד סינדר: חייל בודד במיוחד, שיוצא מהשטח, מהקרב, לא יודע, יכול להיות שהוא ראה כל מיני דברים וחוזר לבית ריק, אין לו אוכל, אין לו אמא, אין לו אבא, אין לו חבר, אין לו כלום.

<דוד סינדר: זה בדיוק מה שקרה לי כשאני יצאתי ממלחמת לבנון השנייה.

<דוד סינדר: אני באתי לפה היום כדי לייצג פרויקט שאני מאמין שיכול לפתור כמעט 95% מהבעיות של העניין הזה, בעיניי, שזה להקים קהילה מאמצת, כפר מאמץ, לעולים חיילים בודדים, שיהיה להם מקום שבנוי מחיילים בודדים ועם חיילים בודדים.

<דוד סינדר: חייל בודד מגיע למקום אחרי שבוע קשה, לא משנה, הוא מגיע לשבת ומה שזה, הוא עם חבר'ה שהיו חיילים בודדים ועברו את זה.

<דוד סינדר: אני השתחררתי ב-2007, חבר שלי אפרים עובד איתי חזק בפרויקט הזה, הוא השתחרר ב-2015, לא מזמן.

<דוד סינדר: מאז שאני השתחררתי ב-2007 יש כמעט אותן בעיות ב-2015, כשהוא עבר.

<דוד סינדר: אז אני מבין, אני גם מבין ואני גם בקשר גם עם המרכז לחיילים בודדים ועם הישג ציוני גם ועם כל מיני ארגונים והבעיה זה החבר'ה שנופלים בין לבין.

<דוד סינדר: גם אם תגיד שיש כל מיני שירותים לחיילים בודדים, לך תשאל חייל בודד, 'אתה יודע שמגיע לך כך וכך וכך?

<דוד סינדר: ' אני כמעט מבטיח לך, הוא יידע מאחד מהם.

<יהודה שרף: זה לא מדויק.

<דוד סינדר: מקסימום שניים.

<יהודה שרף: אתה היית איתנו בקשר ל-1,000 חיילים בודדים, אתה שמעת בעצמך.

אברהם נגוסה: רק רגע, אנחנו ניתן לכם, אתם תציגו את זה.

<אפרים סלס: אני אפרים, התגייסתי באוגוסט 2007, שירתִּי בחטיבת כפיר, תפקידי קצונה, הייתי סמ"פ, לאחר מכן עברתי לתפקידים באמ"ן.

<אפרים סלס: אני חייב להגיד לכם שיש כמה דברים שאני חייב להבין פה.

<אפרים סלס: זה נחמד מה שאתם אומרים פה ומה שאתם אומרים, באמת בא לי להיות חייל בודד, אבל זה לא מה שקורה.

<אפרים סלס: אני בתור קצין, איך שסיימתי, הרגשתי שמן הראוי שאני אוותר על הזכויות של חייל בודד, כי בתור קצין ברוך ה' אפשר להסתדר, במיוחד קצין קרבי.

<אפרים סלס: אני חייב להגיד לכם שמהמשכורת שלי אני הוצאתי בשביל לעזור לחברים, בשביל לעזור לחיילים ובטח ובטח לאנשים שצריך.

<אפרים סלס: תנסו גם אתם, תנסו באמת, פעם אחת, ניסוי כללי, תנסו לחיות עם 2,500 שקל.

<אפרים סלס: עכשיו נכון, יש המון עזרה, ומייקל, אני מעריך אותך עוד מאז - - - אני מסתכל עליך ו-, אבל בסופו של יום אני חושב שתנסו להיות בשלב הזה, במיוחד, כמו שדוד אמר את זה, שבסופו של דבר אתה לבד.

<אפרים סלס: זה הדבר שהכי מפריע, שלא אכפת לך, באמת.

<אפרים סלס: אני לא מכיר חייל בודד שהשתחרר מהצבא ואמר 'יש לי כסף'.

<אפרים סלס: זה לא קורה, זה בדיוק ההיפך, הדבר היחיד שעולה לנו בראש זה מאיפה אני משיג את הכסף לחודש הבא, זה הדבר היחידי שעובר לנו בראש כרגע, הישרדות.

<אפרים סלס: אני חושב שמה שאני ודוד מנסים להשיג כאן זה רעיון, בהמון סיוע של הסוכנות היהודית, במיוחד במרכז שאנחנו כרגע קוראים לו - - - ליד שדרות, אנחנו מצליחים להקים שם משהו חדש.

<אפרים סלס: יש לנו גם עזרה של המועצה, אנחנו מקווים שתוכלו גם אתם לעזור לנו, להקים בית, איזה שהוא יישוב, שגם ישמש אותנו כעם ישראל, גם אם להשתמש בנתונים שלנו, שזה אנרגיה מתחדשת ולהיות אור לגויים, כמו שתמיד אמרנו שאנחנו נהיה.

<יהודה שרף: אנחנו מקימים עוד ארבעה כאלה.

<אפרים סלס: להיות בדיוק כמו שאנחנו צריכים להיות ולסייע.

<אפרים סלס: באמת אני חושב שחיילים בודדים לא יקימו צעקה.

<אפרים סלס: לא משנה מה הם יעשו, הם פשוט ירגישו שזו המדינה וזה אנחנו ואם צריך לעשות קורס קצינים אנחנו נעשה את זה ולא משנה מה, אנחנו נהיה חזקים.

<אפרים סלס: ככה זה.

<אפרים סלס: זו האוכלוסייה, אלה החבר'ה, הם לא יקימו צעקה.

<אפרים סלס: אני חושב שהצעקה שלהם כרגע מתבססת בזכות שיש לי להיות ביניכם כרגע, בזכות שיש לי בעצם להציג את התמונה היותר כללית, שתכירו מה באמת קורה לחייל.

<אפרים סלס: אני בתור קצין, הסיוע שאני יכול לתת לחייל שלי נטו בזה שאני מכיר את הבעיה.

<אפרים סלס: באמת יכול להיות שיש הרבה נקודות שיכולים לסייע לו, יש הרבה הכוונה ואני רואה שיש הרבה עזרה, אבל אנחנו לא מכירים אותה.

<אפרים סלס: אני כן שילמתי ארנונה, אני כן שילמתי חשמל, אני כן שילמתי גז.

חיים ילין: הם לא יודעים.

<אפרים סלס: לא ידעתי.

<אפרים סלס: אני מגיע לעירייה, מגיע לי ארנונה - - -

<קריאה: הוא 2015.

<אפרים סלס: השתחררתי השנה.

<אפרים סלס: כנראה שגם החיילים שהיו איתי לא הכירו התכנית הזאת.

אברהם נגוסה: אתה השתחררת ב-2015?

<אפרים סלס: כן.

אברהם נגוסה: עכשיו בואו נשמע את התכנית של קרן מיראז' והסוכנות היהודית.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: אני מבקש שתתמקדו לאחר שחרורם, לא במהלך השירות.

<עדי בובליל: מי שתציג את התכנית לפרטיה זו מירה קידר מהסוכנות היהודית, אני רק רוצה להגיד כמה מילים על כנפיים וכבוד הוא לי לדבר אחריכם, באמת.

<עדי בובליל: קטונתי.

<עדי בובליל: אני רוצה להגיד ככה, קודם כל תכנית כנפיים זו תכנית שקיימת כבר עשר שנים, היא הוקמה בשיתוף של קרן מיראז' והסוכנות היהודית והצבא ששותף איתנו יד ביד כבר עשר שנים ב-12 מחזורים בשנה, תכנית שכל שנה מסייעת לכ-750 עד 800 חיילים בודדים עולים שמשתחררים ובסך הכול זו תכנית רצף.

<עדי בובליל: זו תכנית שמתחילה לפעול מהיום שחייל מגיע לארץ באחת מתכניות הקליטה של הסוכנות היהודית ועד כשנתיים אחרי שהוא משתחרר.

<עדי בובליל: אנחנו איתם יד ביד לאורך רצף של שבע שנים.

<עדי בובליל: אבל כמו שאמרת, הדיון היום מתמקד במה קורה מהרגע שהם לקראת שחרור ואחריו.

<עדי בובליל: אני רוצה להגיד בהקשר הזה כמה דברים.

<עדי בובליל: קודם כל בתחושה שלנו והאני מאמין של התכנית הזאת, ובאמת בלי ציניות, שאנחנו בונים את דור העתיד של מדינת ישראל.

<עדי בובליל: מבחינתנו כל אחד ואחד מכם שהגיע לארץ ונתן מעצמו, ורובכם חיילים, או קרביים או תומכי לחימה, כולל הבנות, כל מה שנותר לנו זה פשוט לחבק אתכם ולעזור לכם להגיע לאיפה שאתם רוצים להיות בחיים האזרחיים שלכם פה במדינת ישראל.

<עדי בובליל: הדבר השני שהוא לא פחות חשוב, התכנית הזאת מלווה בהרבה ידע ומחקר שאנחנו דואגים לעשות.

<עדי בובליל: לדאבוננו מחקר עולה הרבה כסף, וזה גם לפעמים תלוי תקציב, ניסינו להקפיד לעשות מחקרים כאלה כל שנה.

<עדי בובליל: אני מודה, לא הצלחנו, עם כל הכבוד לקרן מיראז' ולהרבה תורמים נוספים אחרים, אבל עדיין אני כן אגיד שזאת התכנית היחידה היום בארץ שעושה את מה שאנחנו עושים ומאגדת כל כך הרבה ידע ומידע על האוכלוסייה הזאת והידע הזה עומד כיום לרשות כולם.

<עדי בובליל: זה לא מוחבא, זה לא משהו שהוא רכוש פרטי שלנו, אנחנו נשמח לחלוק את זה.

<עדי בובליל: הדבר השלישי שהוא מאוד מאוד חשוב, אני יכולה להבטיח לך, אדוני היושב ראש, ואני מתחברת למה שעודד אמר, כל מי שיושב סביב השולחן הזה, אחד אחד, בא לפה במטרה מאוד מאוד ברורה, שכולם רוצים לעזור פה לחיילים בודדים עולים.

<עדי בובליל: אני מזמינה, כמו שהזמנתי הרבה פעמים קודם, יהיו פה כאלה שגם יעידו, את כל מי שיש לו במה לעזור ואיך להשתלב בתכנית הזאת כדי לשתף איתנו פעולה ולעבוד איתנו ביחד.

<עדי בובליל: יש פה הרבה חפיפה.

<עדי בובליל: אנחנו עכשיו לא מזמן סיימנו, אני אומרת אנחנו, כאילו אני עובדת בסוכנות, זה היה אגף האסטרטגיה של הסוכנות היהודית, סיימנו תהליך מיפוי מאוד מאוד רציני על כל הגופים שעובדים בנושא הזה ואני אומרת לך שיש חפיפה בין הדברים.

<עדי בובליל: אז, שוב, אנחנו מזמינים ואומרים, אני מצטרפת גם למה שאת - - -

חיים ילין: שאלה, מי בעל הבית?

חיים ילין: מי מוביל?

<עדי בובליל: הסוכנות היהודית וקרן מיראז'.

חיים ילין: מי מוביל את כל התקציבים, מלכד את כל החומר שאת מדברת עליו ומנהל?

<עדי בובליל: הסוכנות.

חיים ילין: תקשיבי, והוא הסמכות והוא גם האחראי.

חיים ילין: כי כשיש יותר מדי גופים שכולם חופפים הכול נופל בין הכיסאות ומה ששמענו היום זה איך הכול נופל בין הכיסאות.

חיים ילין: מכוונות טובות, לא מתוך רוע.

<עדי בובליל: אני מסכימה איתך.

<עדי בובליל: כל מי שיישב ויגיד שהתכנית שלו היא מושלמת, זה לא מציאותי.

חיים ילין: לא, אני שאלתי שאלה מאוד פשוטה, מי בעל הבית?

אברהם נגוסה: האם יש גוף מתכלל?

חיים ילין: כי בסוף מתברר שאנחנו צריכים לבחור פה את בעל הבית.

<עדי בובליל: התכנית המורחבת של כנפיים ביחד עם משרד - - - וחבל לי שאיציק אוחנה לא נמצא פה, כי סוף סוף - - -

חיים ילין: מי בעל הבית?

חיים ילין: מי מזמן את הישיבות?

<יהודה שרף: אני אענה לך, אין.

<יהודה שרף: אתה יודע למה אין?

<יהודה שרף: אגו.

חיים ילין: אגו.

חיים ילין: זו מחלה מספר אחת בכנסת ישראל שמחלחלת לכל המדינה.

חיים ילין: זה ידוע.

<יהודה שרף: זה ידוע.

<עדי בובליל: זה לא העניין.

<עדי בובליל: אדוני היושב ראש, אני אשמח לסיים.

אברהם נגוסה: בואו ניתן לה לסיים.

<עדי בובליל: הרמתם לי להנחתה.

חיים ילין: את יודעת, כשגוף אחד מנהל אין כשלים.

חיים ילין: כשעשרה גופים מנהלים תמיד יש כשל.

<עדי בובליל: אנחנו היום מציגים תכניות - - -

עודד פורר: בכל שנה בכמה חיילים אתם מטפלים?

<עדי בובליל: המשתחררים, 800.

<עדי בובליל: רק המשתחררים, זה לא כולל את אלה שלא התגייסו.

<עדי בובליל: אנחנו קצת רותמים את העגלה לפני הסוסים כי עוד לא שמעתם מה התכנית.

<עדי בובליל: אני מזמינה את כולם להשתתף בה, אני מאוד מברכת על היוזמה שאת עשית לפני פסח, במקרה יצא לי להיות שם, ממש בטעות, אבל זה לזכותי.

<עדי בובליל: חבל שלא המשכתם.

<קריאה: בוא נאמר ככה, יש המשך, העובדה היא שאנחנו בקשר טוב עם - - -

אברהם נגוסה: אני לא מאשר ויכוח בין הגורמים בוועדה.

אברהם נגוסה: רגע, כל אחד יציג ואנחנו נקבל החלטה.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתסכמי את דברייך.

אברהם נגוסה: אל תתחילי להתווכח עם הגוף השני.

<עדי בובליל: לא, זה לא ויכוח.

<עדי בובליל: השורה התחתונה, יש תכנית, אתם תיכף תשמעו אותה, היא כוללת היום את קרן מיראז', את הסוכנות היהודית, את משרד הקליטה שהרים את הכפפה, בזכות איציק אוחנה, שהרים את הכפפה.

<עדי בובליל: אני באמת חייבת להגיד שמהיום שהוא נכנס לתפקיד יש שיח אחר על הנושא הזה.

<עדי בובליל: זה לא היה קודם, מאלף סיבות, זה לא משנה כבר למה.

<עדי בובליל: אנחנו רוצים להציג את התכנית.

<עדי בובליל: אנחנו גם הבאנו לפה לא מעט חבר'ה, שיושבים ומחכים, שהשתתפו בתכנית, שהם ידברו.

<עדי בובליל: הם הפנים של התכנית.

<עדי בובליל: זה לא משנה כמה אני אדבר, בסופו של דבר יש חבר'ה שמצביעים פה ברגליים.

<עדי בובליל: אני רוצה להגיד לכם, בא לי לחבק אותך, אבל זה בגלל שאתה יודע, אולי אני קצת אמא בהקשר הזה, אבל זה לא קשור.

<עדי בובליל: יש כאלה שנופלים בין הכיסאות, אף אחד לא יגיד שלא, יש חבר'ה.

<עדי בובליל: ראיתם בכתבה, הכתבה דיברה בעד עצמה.

<עדי בובליל: חבר'ה, זה קורע את הלב לראות את זה.

<עדי בובליל: כל אחד כזה גם רוצה פשוט לאמץ אותו, שמחר הוא יבוא לישון אצלי.

<עדי בובליל: אז צריך שהדברים יילכו ביחד, אף אחד לא אומר שמה שאנחנו עושים זה מושלם, אין דבר כזה.

<עדי בובליל: אנחנו נשמח לשפר ולשדרג את מה שאנחנו עושים, תמיד.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מירה, בבקשה.

<מירה קידר: עוד מעט צהריים, אז צהריים טובים.

<מירה קידר: התכנית שלנו, כנפיים, היא תכנית שקיימת עשר שנים, עברו אותה אלפים של צעירים.

<מירה קידר: אני אפרט קצת לגבי האוכלוסייה ואני אגיע לנושא של השחרור.

<מירה קידר: האוכלוסייה שלנו זה חיילים עולים בודדים בחתכים השונים, כולל, דובר כאן לגבי הנושא של מח"ל, ואני מחזקת את העניין.

<מירה קידר: חיילי מח"ל לקראת העלייה משתתפים בתכנית שלנו ואנחנו מקיימים עבורם גם סדנאות ייעודיות, לא עם שאר החיילים העולים הבודדים כי העולם שלהם הוא קצת שונה.

<מירה קידר: לגבי מספרים.

<מירה קידר: אני לקחתי את 2015, אנחנו סיימנו את השנה קודם כל עם 4,000 צעירים עולים בודדים שנקלטו לתוך מסגרות הקליטה של הסוכנות היהודית ברחבי הארץ.

<מירה קידר: מתוכם 1,500 היו צעירים לפני גיוס שקיבלו שירות מאיתנו, שירות בתוך כנפיים, הכנה לגיוס, הזמן קצר ואני מאוד רוצה שהחבר'ה עצמם ידברו, אבל יש פה פעילות שלמה כהכנה לגיוס.

<מירה קידר: 500 חיילים משרתים קיבלו שירות, עוד פעם, אנחנו עובדים מול מערכות שונות בצבא, אני לא מפרטת, יש פה פעילות לעומק ולרוחב.

<מירה קידר: 800 חיילים משוחררים בשנה נמצאים בתכנית שלנו.

<מירה קידר: מטרות התכנית.

<מירה קידר: אני מקצרת, אנחנו בגדול מדברת על מיצוי פוטנציאל, אנשים שמגיעים לישראל, שיממשו את הפוטנציאל שלהם, שלא יהפכו להיות חוטבי עצים ושואבי מים, דהיינו מאבטחים ונותני שירותים טלפוניים כאורח חיים, ושיישארו בארץ.

<מירה קידר: שמענו פה הרבה אנשים, הנושא הזה של חיילים שמסיימים שירות, המשפחה קוראת להם, המציאות קוראת להם, אנחנו עובדים איתם ביחד כדי שיישארו כאן בישראל.

<מירה קידר: אני אעבור על שני שקפים במהירות, פשוט להבין.

<מירה קידר: אנחנו מדברים על רצף עלייה וקליטה.

<מירה קידר: רצף מההגעה לישראל עד השחרור.

<מירה קידר: אז מה קורה ברצף הזה?

<מירה קידר: יש לנו פעילות ענפה בתוך מרכז ההכוון שלנו, שזה כל החלק של הכנה לשירות.

<מירה קידר: יש טיפול במהלך השירות ועכשיו אני מגיעה לנושא שלנו, הכנה לקראת השחרור.

<מירה קידר: קודם כל אנחנו מתחילים את התהליך במכינה של חמישה ימים שמתקיימת בשיתוף עם קרן גרוס.

<מירה קידר: קרן גרוס נותנת את המענה לוותיקים, לא לעולים, אנחנו לעולים.

<מירה קידר: מדובר על 12 מכינות בשנה, מדובר על קורס צבאי.

<מירה קידר: הזימונים הם זימונים של הצבא, הצבא עם החימ"ש, עם המש"קיות והמפקדת של חימ"ש, הם אחראים לחלק הזה, אנחנו תמיד תמיד, חברי הכנסת, זה אליכם, מצרים שמבחינת הזימונים אנחנו רואים פער, יש דלתא בין החיילים שמשתתפים בתכנית כל שנה, משוחררים, לבין הנתונים שאנחנו מקבלים מצה"ל.

<מירה קידר: אמנם יש קצינים שלא - - -

מיכאל אורן: איך את מסבירה את זה, מירה?

<מירה קידר: יש קצינים, אני חושבת שאולי זאת הקטגוריה שהצבא לא משחרר, יש אנשים שאולי חלו, יש לפעמים מצבים של פעילות, אנחנו צבא, אנחנו מקבלים את זה, אבל עדיין יש פער.

<מירה קידר: הפער הזה לא ברור לנו, אני אשמח שנשמע התייחסות.

מיכאל אורן: אני נתקל בפער הזה כל הזמן.

<מירה קידר: אני עדיין רוצה לשמוע את הצבא.

חיים ילין: אתה רוצה פתרון ניהולי?

חיים ילין: תגייס את כולם אחרי שהשתחררו לחמישה ימים מילואים על חשבון משרד הביטחון כמילואים ותשלח אותם לקורס.

חיים ילין: ואז תראה איך כולם מגיעים.

<מירה קידר: התכנית קיימת והחיילים מגיעים על מדים, כמו שאמרתי, עם צוות חימ"ש.

<איתי ורד: בהקשר הזה,

<איתי ורד: לדעתי, דרג פיקודי זוטר שמתעלם מהפקודות האלה.

חיים ילין: אנחנו שמענו את זה.

<איתי ורד: בנקודה הזאת דרג פיקודי זוטר שבמודע מתעלם מהפקודות האלה.

<איתי ורד: זה חזר מהרבה מאוד חיילים משוחררים, המ"פ לא הסכים לשחרר, המ"מ לא הסכים לשחרר.

<איתי ורד: זה לא שהוא היה באותו רגע בסיור, פשוט התעלמות מפקודות.

מיכאל אורן: אני יכול לחדד את זה.

מיכאל אורן: יש סיפור של הנשק, שאפשר לצאת ביום שישי עם נשק אישי, כמו החייל שנהרג לפני שבוע.

חיים ילין: לא, אבל זה הוראות צה"ל.

מיכאל אורן: אבל זה גם סיפור, זה פקודות שפשוט לא מחלחלות אל הרמה של הפלוגה, ודאי לא של המחלקה.

<מירה קידר: אנחנו ממשיכים עם התכנית.

<מירה קידר: לתוך המכינה מגיעים יועצים, פסיכולוגים תעסוקתיים, והם עושים שיחת אינטייק עם כל משתתף ומשתתפת ובונים איתם מסלול המשך.

<מירה קידר: מה זאת אומרת מסלול המשך?

<מירה קידר: לכל המשתתפים, מי שרוצה כמובן, וכולם רוצים, מקיימים איתם אבחון תעסוקתי, אם צריך יש לנו אבחונים תעסוקתיים, יום מבחנים בשפות ומתחיל תהליך של ייעוץ והכוון, מודולות של מפגשי ייעוץ והכוון פרטניים, עם הסדנה.

<מירה קידר: מדובר על תהליך קבוצתי.

<מירה קידר: אנחנו עכשיו עוברים את התהליך הפרטני אחד לאחד, שם אגב הכסף הגדול של התכנית.

<מירה קידר: בתוך התהליך הזה בשנים האחרונות אנחנו משלבים את הנושא של אימון כלכלי.

<מירה קידר: חיילים עולים בודדים משתחררים מהצבא עם מינוסים אדירים, זה מקומם, זה מרגיז, זה בנקים שמפתים אותם לקחת הלוואות עם ריביות מטורפות כשיש פיקדון, אנחנו יכולים לספר פה אלף ואחד סיפורים, זה בעלי בתים ועוד ועוד ועוד.

<מירה קידר: האימון הכלכלי, אנחנו עושים אותו בשתי פעימות, יש תהליך סדנאי ואחר כך יש תהליך פרטני, כשחייל משתחרר הוא מגיע עם פלט חשבון הבנק שלו והיועץ הכלכלי של התכנית שלנו יושב ובודק איתו איך סוגרים את הפערים, איך מצמצמים את המינוסים ואיך ממצים זכויות ואם צריך גם סנגור וליווי וטלפונים לבנקים ויותר מבנקים.

<מירה קידר: התכנית שלנו משלבת הרבה עבודה של מתנדבים.

<מירה קידר: אנחנו עובדים עם שני גופים גדולים, אנחנו עובדים עם רוטרי.

<מירה קידר: עם רוטרי אנחנו עובדים כבר תשע שנים, הם מגיעים לכל מכינה.

<מירה קידר: אמרתי 12 מכינות בשנה.

<מירה קידר: תבינו, כל חודש יש לנו מכינה של חיילים עולים בודדים משוחררים עם הפנים לאזרחות.

<מירה קידר: כל מכינה כזאת מגיעים מתנדבים של רוטרי ויש שיח ושיג וחיילים שרוצים ליווי של המתנדבים, לאו דווקא באותה נקודת זמן, יש כרטיסים, עובר מידע, הם פונים ומקבלים, לפעמים אפילו ייצוג משפטי, סביב הסוגיות שאמרתי וסוגיות דומות.

<מירה קידר: בנוסף אנחנו יושבים עם 'אח גדול', יושב פה מנכ"ל העמותה דימה ועוד אנשים מהעמותה, שהם כולם היו חיילים בודדים, חלקם עולים וחלקם לא.

<מירה קידר: הם עושים מנטורינג, ליווי לחיילים עולים בודדים והם מגיעים למכינות שלנו, הם מגיעים למכינות שלנו, גם בהקשר של ליווי וגם בהקשר של למלא את השורות, יש להם 400 או יותר מתנדבים.

<מירה קידר: פעילות אדירה של צעירים.

<מירה קידר: אגב, עוד מעט, בתחילת מרץ, אנחנו עושים פעילות לנשים, חיילות עולות בודדות, עוד לא משוחררות, חלקן משוחררות, עם 'אח גדול', 85 בנות בתל אביב.

<מירה קידר: פעילות מטורפת ל-85 נשים צעירות, חלקן בתוך שירות, חיילות, חלקן כבר השתחררו.

אברהם נגוסה: נשמח מאוד לקבל את המצגת.

<מירה קידר: בסדר.

<מירה קידר: אנחנו עכשיו בתוך תהליך של ליווי ואימוץ של חברי כנסת מהשדולה למען העם היהודי, בהקשר של חיילים עולים בודדים ויש כבר חיבורים וזה תהליך בעיניי מאוד יפה, מאוד מרשים.

<מירה קידר: גם איזה שהוא מסר לחייל העולה הבודד מהחברה הישראלית, מהמערכות המובילות של החברה הישראלית.

<מירה קידר: מי השותפים שלנו?

<מירה קידר: התכנית הזאת זה מארג של שיתופי פעולה.

<מירה קידר: יש פה מארג, זה נבנה בעמל רב, אנחנו מדברים על תכנית של עשר שנים.

<מירה קידר: ראיתם את קרן מיראז', הצבא כמובן, כי הצבא הם הכוח שמניע ומביא וגם מבחינתנו שיתוף הפעולה לפני תום השירות, על כל שנות השירות של החיילים והחיילות.

<מירה קידר: קרן היסוד, בשנתיים האחרונות נכנסו חזק והם איתנו יד ביד בדבר הזה.

<מירה קידר: קרן גרוס, אמרתי, עובדת עם הוותיקים, לא עם העולים.

<מירה קידר: עמותת 'אח גדול', שהם כאן, כמובן עם היחידה להכוונת חיילים משוחררים, הם מגיעים לתוך המכינות שלנו ונותנים את החלק של הזכויות של חייל משוחרר.

<מירה קידר: מינהל הסטודנטים, עוד פעם, הם נותנים את החלק שלהם בהקשר של זכויות, כל הנושא שעלה פה, העניין של ידע של זכויות ואחר כך תהליך מיצוי הזכויות, וכמובן המשרד לעלייה וקליטה, שאנחנו כרגע חוברים ואני מקווה שב-2016 תבוא מבחינתנו הבשורה ותהיה תכנית, גם עם משרד ממשלתי.

<מירה קידר: ב-5 בדצמבר היה לנו אירוע שהיו בו יותר מ-1,000 בוגרי התכנית.

<מירה קידר: זה פשוט מדהים, יותר מ-1,000 הגיעו, חלקם כבר מלפני שבע שנים ושש שנים, יש פה חלק מהנציגים שאמרו 'מה, חשבתם עלינו אחרי כל כך הרבה שנים?

<מירה קידר: אז אנחנו רוצים להגיד תודה'.

<מירה קידר: אז לאירוע הגיעו תורמים גם מחו"ל, פה זאת משפחה מארגנטינה וכמובן אורח הכבוד שלנו היה חבר הכנסת מייקל אורן, שהוא ראש השדולה.

<מירה קידר: אני עשיתי קווץ' לגבי התכנית הזאת, שהבנתם שהיא מאוד מאוד יקרה ללבנו ואני מציעה שידברו החיילים המשוחררים שמשתתפים בתכנית.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: מחוסר הזמן, אני מוכן לתת לנציג אחד, תחליטו מי ידבר, כי אין לנו מספיק זמן לתת לכולם.

<מירה קידר: יוסף, תדבר, אתה החדש בתהליך.

<יוסף בנדח: כן, אני חדש, אני ממש טרי.

<יוסף בנדח: אני לא בוגר, אני עדיין בתכנית.

<יוסף בנדח: שמי יוסף בנדח, אני בן 24 מלאס וגאס.

<יוסף בנדח: תוך כדי הלימודים שלי במדעי המדינה ולימודי מזרח תיכון באוניברסיטת אריזונה החלטתי לעלות לארץ.

<יוסף בנדח: באותה החלטה בחרתי להתגייס לצה"ל כי זאת התחייבות שלי כיהודי להגן על המדינה היהודית.

<יוסף בנדח: באוגוסט 2013, חודשיים אחרי שסיימתי את התואר הראשון שלי עליתי לארץ דרך תכנית גרעין צבר וגרתי בקיבוץ חולית במועצה אזורית אשכול.

חיים ילין: בבקשה.

<יוסף בנדח: שלושה חודשים לאחר העלייה התגייסתי כלוחם לחטיבת הצנחנים.

<יוסף בנדח: אחרי שנתיים של שירות השתחררתי מהשירות הסדיר בהצלחה ואני ממשיך את השירות שלי במילואים.

<יוסף בנדח: הרבה אנשים לא מבינים שהדבר הכי מאתגר לחייל בודד הוא ההפיכה מחייל בודד לאזרח בודד.

<יוסף בנדח: לחייל בודד אין בית של הורים לחזור אליו עד שימצא עבודה, עבודה עם כסף, בלי כסף אין בית.

<יוסף בנדח: זה ידוע שחיילים לא מרוויחים הרבה כסף במהלך השירות ולכן ביום השחרור אנחנו כחיילים בודדים מתחילים מאפס וכך מתחיל הפרק של לבנות חיים אמיתיים בישראל.

<יוסף בנדח: כחייל בודד משוחרר וכמובן קשיש בגילי הרגשתי שאני חייב להתחיל את הקריירה שלי.

<יוסף בנדח: חיפוש עבודה זה אתגר רציני מאוד.

<יוסף בנדח: בגלל פערי השפה והתרבות, בלי משפחה בארץ, מי היה עוזר לי בכתיבת קורות חיים בשפה זרה?

<יוסף בנדח: ראיונות עבודה ואפילו לעזור לי להחליט מה לעשות בחיים שלי אחרי שאני התנתקתי מהחיים הרגילים לשנתיים.

<יוסף בנדח: לכן קודם כל אני רוצה להודות לתכנית כנפיים שעזרה לי להתכונן לאזרחות גם לפני וגם אחרי השחרור.

<יוסף בנדח: אנשי התכנית עזרו לי לסדר את הפיננסים שלי, להתמצא בתהליכי חיפוש עבודה והרבה תמיכה.

<יוסף בנדח: אני אגיד לכם את האמת, היו מקרים שהייתי ביותר לחץ בחיפוש עבודה ואיך לענות להצעות העבודה ממצבי חירום בצבא.

<יוסף בנדח: בעזרת התכנית הצלחתי למצוא עבודה, יש לי שקט לשנתיים הקרובות בהן התכנית תמשיך לתמוך בי.

<יוסף בנדח: אני בטוח שכל מי שיושב פה מכיר את החלום האמריקאי, אז לעולים החדשים יש את החלום הציוני.

<יוסף בנדח: לדעתי אנחנו העולים החדשים דומים לחלוצים שבנו את המדינה הנפלאה הזאת וזאת גאווה מבחינתנו להמשיך בדרכם.

<יוסף בנדח: הגענו לארץ מארצות רחוקות, עזבנו את הכול בשביל הציונות.

<יוסף בנדח: אני מבטיח לכם שאף על פי שיותר קל לי לעזוב את הארץ בשביל חיים נוחים יותר בארצות הברית אין מצב שאני אעשה כך.

<יוסף בנדח: בגלל החלום הציוני אני משתוקק להישאר כאן בארץ.

<יוסף בנדח: לסיום חשוב לי להדגיש, אל תחשבו לרגע שאנחנו מסכנים שצריכים תרומת כסף, כי זאת לא תרומה, זאת השקעה.

<יוסף בנדח: עזבנו את הכול בשביל החלום, לא רק לשרת את המדינה, אלא גם בשביל להקים כאן חיים.

<יוסף בנדח: תשקיעו בנו ותעזרו לנו לעשות את זה עם תכניות כמו כנפיים וזכויות אחרות לחיילים בודדים משוחררים, אני מבטיח לכם שההשקעה תשתלם, כי אנחנו נהיה מנהיגי העתיד של מדינת ישראל.

<יוסף בנדח: תודה.

אברהם נגוסה: כל הכבוד ויישר כוח.

אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע מ'מנטור לחיים', המנכ"ל איתי קנר.

<איתי קנר: נעים מאוד.

<איתי קנר: אני אספר קצת על העמותה ועל הפעילות שלנו.

<איתי קנר: עמותת 'מנטור לחיים'.

<איתי קנר: המילה שחזרה על עצמה הכי הרבה פעמים כאן זה בדידות, זה בודד.

<איתי קנר: ב-2008, כשהתחלתי להתעסק עם הסיפור הזה, די במקרה כשזיהיתי שיש ואקום בחברה הישראלית בנושא שחייל בודד משתחרר מהצבא והוא בודד, הוא הופך להיות אזרח בודד, התחלתי לפנות לכל מיני גורמים וגופים ולאט לאט דרך הקשרים שלי ודרך דברים שאנחנו יודעים לעשות יצרנו מערך של מנטורים, שכל מנטור מלווה חייל בודד משוחרר שמשתחרר מהצבא.

<איתי קנר: אני לא בא להחליף תכניות אחרות אלא אני בא לספר על הפתרון שהצלחנו ומצליחים לעשות.

<איתי קנר: עד היום אנחנו מלווים למעלה מ-350 חיילים בודדים שמשתחררים מהצבא, מתוכם כמחצית עשו עלייה.

<איתי קנר: אז בנושא של עלייה אצלנו אין אף אחד שירד מהארץ.

<איתי קנר: זאת אומרת הדבר שיותר מכל התכניות, יותר מלימודים, יותר ממגורים, יותר מהכול, זה שיהיה לך כתובת אחת זמינה תמידית, מישהו שיהיה שם שכשקורה משהו, ברמת הבירוקרטיה או ברמת קבלת ההחלטות או ברמת המינוס או ברמת האמרג'נסי, מישהו שם שאני יכול להתקשר אליו ולהגיד 'תגיד לי, מה אני עושה עכשיו?

<איתי קנר: ' כל אחד מאיתנו צריך את זה כאזרח, על אחת כמה וכמה חייל בודד משוחרר שאין לו אף אחד ולפעמים זה פערי תרבות או שהוא עשה עלייה, או, אני מדבר על הארץ ישראלים, שמגיעים ממשפחות מצוקה או נטולי עורף משפחתי.

<איתי קנר: אנחנו תוך חמש שנים הולכים לכסות את כל החיילים הבודדים המשוחררים, זאת אומרת השנה אנחנו הולכים לקלוט למעלה מ-350 חיילים בודדים נוספים.

<איתי קנר: יש לי רשימה של 350 מנטורים שבמהלך החודשים הקרובים עוברים הדרכות, הכשרות, גיוס וכו'.

<איתי קנר: כולם אצלנו מנהלים דרג ביניים ומעלה, כולם אצלנו עוברים ראיונות אישיים.

<איתי קנר: הנושא של המנטורים זה משהו שהוא מקצועי, זו תכנית המנטורים, אני חושב הכי מקצועית שאני מכיר בארץ.

חיים ילין: שאלה, איך אתה מאתר אותם ואיך הם יודעים לפנות אליך?

<איתי קנר: את החיילים הבודדים?

חיים ילין: את אלה שהשתחררו.

<איתי קנר: כל העמותות, שחלקן יושבות פה, כל העמותות המובילות בנושא של חיילים בודדים בזמן השירות מעבירות אלינו שמות, כמו 'נפש בנפש', כמו 'אח גדול'.

<איתי קנר: 'אח גדול' בעצם זה מיזם של חיילים בודדים שמלווים חיילים בודדים בזמן השירות.

<איתי קנר: אנחנו מלווים את 'האחים הגדולים'.

<איתי קנר: החיילים הבודדים, אחרי השחרור, אנחנו מלווים אותם, לכל אחד מהם יש מנטור, יש לנו עשרות כאלה ובהזדמנות אני מזמין את כולם לשמוע מה שקורה שם.

<איתי קנר: מעבר לכל ההכשרות וההדרכות והמנטורינג המקצועי שיש לכל חייל בודד משוחרר יש לנו גם רשימת אנשי מקצוע, עורכי דין, רואי חשבון וכו', שברגע שיש משהו, מישהו צריך משהו, אם זה חוזה דירה, בנקים, כל הדברים האלה, יש לנו אנשי מקצוע שמלווים את העמותה.

<איתי קנר: אגב, כל העמותה הזאת לא מתוקצבת, כולה זה מערך של מתנדבים, עד היום.

<איתי קנר: אני מאמין שכשנגדל כבר השנה אנחנו נצטרך יותר מהסיפור הזה.

אברהם נגוסה: אני שואל אותך שאלה, כמי שיש לו קשר יומיומי עם החיילים המשוחררים הבודדים, מה אתה מציע למשרדי הממשלה שיושבים פה כדי להתמודד עם המצב?

<איתי קנר: מצד אחד יש את הנושא שכמו שאמרתי, מה שאנחנו עושים, זה לתת תמיכה בנושא שלכל חייל בודד שמשתחרר מהצבא, יש לו מישהו אחד בוגר שהגיע להישגים, רול מודל שיעזור לו.

<איתי קנר: זה אחת, זה מה שאנחנו יודעים לעשות ונעשה.

<איתי קנר: מעבר לכך צריכה להיות פה איזה תכנית של שלוש שנים לפחות, כי להגיע לעצמאות כלכלית, כשאני מדבר על עצמאות כלכלית אני לא מדבר על פרוספריטי, אני מדבר על זה שצעיר צריך לדעת להצליח לעמוד על הרגליים שלו בזכות עצמו, ללא תמיכות.

<איתי קנר: הדברים הכי חשובים, אחת, זה דיור, זה קורת גג, זה צרכים בסיסיים, שתיים זה דמי קיום, זה מזון, ושלוש זה נושא של לימודים.

<איתי קנר: לימודים, לא בהכרח לימודים אקדמאיים, אלא גם לימודים מקצועיים.

<איתי קנר: היום יש מקצועות יוצאים מן הכלל טובים, שהם העתיד, אגב, בנושא של אינטרנט ובנושא של - - - שיילכו וילמדו מקצוע.

<איתי קנר: תוך חצי שנה, תוך שנה הוא רוכש מקצוע, הוא משתלב בעבודה שנותנת לו יותר מ-4,000-5,000 שקל והוא מתחיל לעמוד על הרגליים.

<איתי קנר: מבחינתנו המנטורינג הוא חמש שנים.

<איתי קנר: חמש שנים ברמת הדיווח לעמותה, אבל מה שקורה אחרי זה, אני באופן אישי, ככה זה התחיל, מלווה שני חיילים בודדים, אחד ואחת, שניהם הגיעו ממשפחות מצוקה, הם לא עשו עלייה, אף אחד מהמשפחה שלהם לא היה אקדמאי לפני כן, אחת היום היא אחרי קונברס, היא כבר בחברת סטרט אפ, היא מתחתנת בעוד חודשיים, בחורה בת 28.

<איתי קנר: המנטורינג מבחינתי עדיין לא הפסיק, כי היא לא ראתה מודל של משפחה תקינה שהיא הולכת להקים.

<איתי קנר: היום אנחנו מתעסקים יותר בדבר הזה לאור זה שיש לה כבר משכורת ויש לה חבר.

<איתי קנר: בחור השני, שמגיע ממשפחה של זנות וסחר בסמים, יש לו היום רישיון לראיית חשבון, הוא מתנדב בעמותה, הוא בוועדת ביקורת והוא מחזיר חזרה.

<איתי קנר: הוזמן לכאן חייל בודד משוחרר שעובר את התכנית שלנו במשך שנה בלבד, מי שמלווה אותו זה מנהל סניף של בנק יהב.

<איתי קנר: אגב, כל השותפים העסקיים שלנו וכל המנהלים זה בנק יהב, בנק הפועלים, שטראוס, זה מנהלים גדולים שכל אחד מהם מלווה.

<איתי קנר: אז אני אשמח שהוא בכמה מילים יספר על החוויה שלו.

אברהם נגוסה: יש לנו חוסר זמן ממש.

אברהם נגוסה: אני חושב שגם יש ארגונים שרוצים לדבר.

אברהם נגוסה: אז, ברשותך, אם יהיה לנו זמן ניתן לך בסוף, אבל יש אנשים שגם עושים פעילות ורוצים להיכנס ולעזור.

אברהם נגוסה: אם הם נכנסים הם גם רוצים לעדכן אותנו במה הם עושים.

אברהם נגוסה: נציגת קרן ידידות, גב' לינור אלקיים.

<לינור אלקיים: שלום, מכובדיי.

<לינור אלקיים: שמי לינור אלקיים, מנהלת תכנית אסטרטגיות בקרן לידידות ואחראית על התחום של חירום וביטחון.

<לינור אלקיים: אנחנו פועלים בשיתוף הדוק עם רמ"ח פרט שיושב כאן, בכל ההיבט של סיוע לחיילים הנזקקים והחיילים הבודדים במהלך השירות שלהם.

<לינור אלקיים: לאחר השירות אנחנו פועלים במספר צירים ובכמה וכמה רשויות, אבל החיילים הבודדים המשוחררים שנמצאים בסיכון גבוה, אין הגדרה כזאת של צעירים בסיכון גבוה, זה איזה שהוא מינוח פנימי שלנו ברמת הסמנטיקה, זה אומר נוער שיושב, או צעירים שיושבים על הברזלים חסרי אונים ולא יודעים לאיפה לפנות.

<לינור אלקיים: אנחנו מאתרים אותם באמצעות שוטטות במתחמי עוני, אנחנו מאתרים אותם מפה לאוזן ואנחנו מאתרים אותם בפארקים או ברכבים פרטיים.

<לינור אלקיים: הם נמצאים בשוליים - - -

אברהם נגוסה: תתמקדי בנושא הדיון.

<לינור אלקיים: זה נושא הדיון.

אברהם נגוסה: אני יודע שאתם עושים הרבה, אבל תתמקדי בנושא.

<לינור אלקיים: זה נושא הדיון, חבר הכנסת נגוסה.

<לינור אלקיים: הקרן בעצם באה לפעול במשבר חיים נוכחי, במעון, מזון ומלבוש.

<לינור אלקיים: זה בא לידי ביטוי בתווים לדברים הללו, או בסיוע בשכר דירה.

<לינור אלקיים: אנחנו עושים את זה לכל החיילים המשוחררים הבודדים ומרביתם הם גם עולים.

<לינור אלקיים: המענה נבחן ברמת ה-tailor made, כשאומרים חייל בודד משוחרר עולה לדמותנו חייל שמגיע מלאס וגאס והוא ציוני, אבל יש גם חיילים שמגיעים מהמגזר החרדי, למשל, מחו"ל, דוברים אפילו יידיש ובקושי מבינים את השפה העברית.

<לינור אלקיים: יש כל כך הרבה מצבי קיצון בעולם הזה, של חיילים בודדים משוחררים עולים חדשים, שבוחרים להישאר בארץ ואין ספק שצריך להצדיע להם על כל מה שהם עשו ועוד יעשו במדינה הזאת, ושם הקרן נכנסת, במצבי הקיצון.

<לינור אלקיים: אלה מצבים נקודתיים מאוד, בודדים, מינוריים, תודה לאל, ולשם אנחנו נכנסים.

<לינור אלקיים: אנחנו דווקא נמצאים שם כי אנחנו רואים במיפוי שעשינו את השוק, מה שנקרא, רווי בפעילות פילנתרופית בעיקר.

אברהם נגוסה: את יכולה לנקוב במספר, לכמה אתם עוזרים?

<לינור אלקיים: בשנת 2015 57 צעירים קיבלו ליווי אישי, זה השקעה של מעל כמעט 100,000 שקלים בשנה הזאת, שבאה לידי ביטוי בעיקר בשכר דירה לאורך זמן, בסיוע משפטי.

<קריאה: זה 100,000 לאחד או כולם ביחד?

<לינור אלקיים: לא, כולם ביחד.

<לינור אלקיים: אבל, שוב, אני מבקשת להביא את אוכלוסיית הקצה הזאת גם ברמת התודעה.

<לינור אלקיים: לאו דווקא שתכנית הוליסטית אחת יכולה להתאים לכולם ואין כאן העתק-הדבק.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: בבקשה, גם בקיצור, נציגת עמותת הלל, עידית.

<עידית פיק: אנחנו מלווים יוצאים בשאלה מהמגזר החרדי.

<עידית פיק: יש דווקא, אולי להפתעת חלקכם, הרבה חיילים בצה"ל שהם גם יוצאים בשאלה.

<עידית פיק: כאן יש עניין שאולי הוא גם רחב יותר מהשאלה הספציפית הזאת, אבל הסטטוס הרשמי של היוצאים בשאלה היום, גם הודות לפעילות היפה שנעשתה בצה"ל, הוא חסר עורף משפחתי.

<עידית פיק: בעצם הזכויות שהם מקבלים לאחר השחרור הן הרבה יותר מצומצמות ביחס לחיילים בודדים ופה הקול שאני רציתי להשמיע הוא את קולם של היוצאים בשאלה שהיום יוצאים מהשירות הצבאי ויוצאים לשום דבר בעצם.

<עידית פיק: במהלך השירות הסטטוס הזה נותן להם הרבה, חסרי עורף משפחתי, אבל בתום השירות הם נופלים לאיזה ואקום.

<עידית פיק: עמותת הלל נותנת סיוע שחלק מהעמותות פה נותנות סיוע חופף בתחומים אחרים, גם פעילות חברתית תרבותית, גם ליווי פרטני, ייעוץ בהשכלה ותעסוקה, מערך מלגות מאוד מאוד גדול, אבל המענה של המדינה בהכרח נחוץ כאן כהשלמה למה שאנחנו נותנים.

<עידית פיק: אנחנו עמותה קטנה, עם כמה מאות מתנדבים, אבל הצורך קיים גם בקהלים אחרים.

<עידית פיק: אז מה שאני אומרת, רק לסכם, המיקוד פה הוא מטבע הדברים על עולים, תודה על האכסניה שהסכימה לקבל אותנו בדיון הזה, אבל בכל זאת בהקשר של החייל שלא נמצא בקשר עם משפחתו, אין הבדל גדול אם המשפחה נמצאת בלוס אנג'לס או המשפחה נמצאת בבני ברק.

<עידית פיק: מה גם שהרבה פעמים הנתק אפילו רב יותר, של משפחה שנמצאת בבני ברק, שגם מתנכרת, מאשר משפחה תומכת בלוס אנג'לס.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: גם בקיצור, גמליאל גוטשל.

<גמליאל גוטשל: שלום.

<גמליאל גוטשל: אני מ-CNEF, זו עמותה שמטפלת בצעירים מצרפת.

<גמליאל גוטשל: יש לי כמה נקודות.

<גמליאל גוטשל: אני מעריך הרבה את כל העמותות שמטפלים בחיים בודדים במשך השירות ואחרי השחרור.

<גמליאל גוטשל: אני רציתי להעלות שני נושאים ממש רגישים.

<גמליאל גוטשל: כל הנושא של הליווי לפני הגיוס ולפני השירות, כי יש ממש חסר מידע בשפות.

<גמליאל גוטשל: מי שמגיע לצו ראשון לא יודע בכלל מה מצפים ממנו.

<גמליאל גוטשל: אחד מהדברים, אני רוצה להתרכז במה שאנחנו דורשים, לפי השטח, בפניות שאנחנו מקבלים דרך מרכז המידע שלנו, שיהיה בליווי בשפות לפני הגיוס כדי שהם יגיעו מוכנים לצו הראשון, שהם יוכלו לענות, מה זה היחידה, מה זה צו ראשון.

<גמליאל גוטשל: פה כל התרבות זה בדם של הישראלים, מה זה צו ראשון, יש לי בן דוד שעושה את זה.

אברהם נגוסה: לא, תתמקד לאחר השחרור, זה נושא הדיון.

אברהם נגוסה: נדון בזה בזמן אחר.

<גמליאל גוטשל: הדבר השני זה אחרי הגיוס, כל הנושא של חיילים לא בודדים, כי יש נערים שעלו לארץ עם משפחה והם עלו בגיל 13-14 והם לא ביקשו כלום ויש ממש פער תרבותי גדול מאוד.

<גמליאל גוטשל: אני לא יודע מספרים ויש הרבה נשירה במשך השירות ודיכאון פסיכולוגי לנערים האלה.

<גמליאל גוטשל: זה כל התהליך במשך הגיוס ואין להם זכויות בכלל לקבל, כי הם לא בודדים.

<גמליאל גוטשל: עולים הם לא רק בודדים, יש אוכלוסייה שצריך להתמקד בזה.

<גמליאל גוטשל: הם נופלים בין הכיסאות, זה ממש גיל רגיש מאוד וצריך לטפל בו, לגבי הליווי, לגבי הזכויות, כמו חיילים בודדים.

<גמליאל גוטשל: לגבי השירות, לגבי ההארכה של זמן השירות.

<גמליאל גוטשל: הם הורידו את זה אחרי גיל 22 והעלו את זה לבחורות בגיל 20 ו-21 שהיו פטורות, עכשיו הן חייבות לשרת עוד שנה.

<גמליאל גוטשל: אז זה לא מעודד אותם לעלות וזה גם חסם.

<גמליאל גוטשל: זה נושא שאפשר להאריך, אבל אני עוצר פה וממש צריך לחשוב על האוכלוסייה שהם לא זכאים.

<גמליאל גוטשל: זו נקודה חשובה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מצטער שיש לנו - - -

<דמיטרי בולט: אולי משפט אחד בכל זאת?

אברהם נגוסה: משפט אחד בבקשה.

<דמיטרי בולט: קודם כל תודה.

<דמיטרי בולט: שמי דימה בולט, אני במשפט אחד אגיד גם על המסלול שלי, אולי אני הנציג של אותם עשרות אלפי עולים.

<דמיטרי בולט: אני עליתי דרך פרויקט סלע של הסוכנות היהודית, שירתי כחייל בודד בחטיבת גולני, בסוף איכשהו התגלגלתי, הייתי מ"פ, מלגאי קרן הישג והיום אני בהתנדבות משמש כמנכ"ל עמותת 'אח גדול' למען חיילים בודדים.

<דמיטרי בולט: במשפט אחד על העמותה.

<דמיטרי בולט: זו עמותה שכל המתנדבים שבתוכה, מעל 200 מתנדבים, הם כולם חיילים בודדים לשעבר.

<דמיטרי בולט: אנחנו הבנו היטב, כחיילים בודדים, שהצבא יודע לתת גרביים, אוכל, מגורים, אבל אין אחרי זה דמות לחיקוי, דמות הישגית, אז כך שכל המתנדבים בעמותה עוברים - - - אני אומר כזה דבר, אם אתה גדל בסביבה שכולם מתעסקים בפשע, בגניבות, אז כנראה שאתה תהיה כזה, אבל אם אתה נמצא בסביבה שהערכים המרכזיים זה מדינה, זה מנהיגות, זה הישגיות, אז כנראה שאתה גם תהיה כזה.

<דמיטרי בולט: זו הקהילה הגדולה מאוד של חיילים בודדים שמלווים במהלך השירות.

<דמיטרי בולט: אנחנו בשיתוף פעולה גם עם 'מנטור לחיים', שרוב המתנדבים שלנו נמצאים שם, עם כנפיים, שאנחנו כל הזמן מגיעים.

<דמיטרי בולט: זאת אומרת אני חושב שהסיפור הרבה יותר פשוט, החבר'ה שעלו לארץ הם גם ככה עברו איזה שהוא תהליך, הם התבגרו.

<דמיטרי בולט: בחור בגיל 18 שעלה לארץ דרך פרויקט נעל"ה, סלע וכן הלאה, הוא יותר בוגר, אז אחרי שירות אנחנו מדברים - - - הרוב גם איכשהו מסתדרים.

<דמיטרי בולט: נכון, יש קשיים, אבל הבגרות שלהם מאפשרת להם להסתדר, אבל אנחנו מאבדים כל הזמן את אלה שנופלים בין הכיסאות, אלה שפחות מעורבים, אלה שפחות יודעים את המידע, אלה שפחות היו שם.

<דמיטרי בולט: אני חושב שאם כל הפורום המכובד הזה, אם היינו מוצאים זמן, לא בכנסת, אלא במקום אחר, לשבת ביחד, להוריד את האגו, לשבת ביחד ולדבר, אנחנו כל כך הרבה דברים יכולים לפתור, בכלל בלי כסף, בלי שום דבר, בעזרת הליווי, בעזרת שיתוף הפעולה.

<דמיטרי בולט: זה דבר שהוא מבורך, חייב מישהו לקחת את זה - - -

חיים ילין: אני חייב להגיד לך שכנראה מה שאתה מצפה, ואני בן אדם אופטימי, אבל יש סיכוי שהשלום עם השכנים יגיע לפני.

אברהם נגוסה: בואו נסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מתנצל בפני כל מי שרצה לדבר ולא נתנו, כי הזמן שלנו מוגבל, אבל אני גם מודה לכל האנשים שהשתתפתם בפגישה פה.

אברהם נגוסה: זה היה דיון מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: הסיכום של הדיון.

אברהם נגוסה: אני, כיושב ראש של ועדת העלייה והקליטה, בשם חבריי חברי הכנסת, קורא למשרדי הביטחון, העלייה והקליטה והסוכנות היהודית, לחזור לכאן בעוד חודש ימים ולדווח על תכנית משותפת ומתוקצבת לתמיכה - - -

<יהודה שרף: מתוקצבת, אני לא יודע, אבל משותפת.

אברהם נגוסה: משותפת ומתוקצבת לתמיכה מיידית בחיילים עולים בודדים שמשתחררים.

אברהם נגוסה: על התכנית לכלול דמי קיום, דיור ולימודים.

אברהם נגוסה: אני מבקש להוריד את האגו, כמו שהוא אמר, לשבת ביחד וליצור גוף שמתכלל את העניין.

אברהם נגוסה: יהודה, אתה אמרת, משותפת אבל התקציב.

אברהם נגוסה: בלי תקציב, משותפת לא תהיה.

חיים ילין: יהודה, גם אם אין תבוא - - - יהודה, גם אם יש פער תביא אותו לפה.

חיים ילין: כי אם אנחנו נדע שהכול טוב ואין פער אז שום דבר - - -

<יהודה שרף: כן.

<יהודה שרף: מכובדים, מתוקצבת כן, אמרתי, לא בהכרח יהיה כסף.

אברהם נגוסה: זה אנחנו - - -

<יהודה שרף: אנחנו מרמים את עצמנו.

<יהודה שרף: אגב, אנחנו כבר הזמנו ונזמין עוד פעם את כולם אלינו, אנחנו מוכנים לארח את כולם, רק שיבואו.

אברהם נגוסה: זה הסיכום.

<יהודה שרף: הייתי בסרט הזה.

סופה לנדבר: אם יהודה אומר אז הוא יודע מה הוא אומר.

חיים ילין: יהודה, אני שואל עכשיו, עכשיו כל הגופים פה, ניהולית, עזוב פוליטית, למי יש את הסמכות?

סופה לנדבר: הנה.

חיים ילין: לא, זה לא עובד ככה.

<יהודה שרף: אנחנו ניקח קודם כל אחריות ואחרי זה נראה למי נעביר את השרביט, בסדר?

אברהם נגוסה: אנחנו נתנו להם חודש ימים.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לקבל לפני הפגרה.

סופה לנדבר: אתה יכול אפילו לקבוע תאריך, מפני שלפני הפגרה נשאר לנו חודש ימים.

<יהודה שרף: כן.

<יהודה שרף: מירה תתאם, היא תיקח את הכתובות של כולם, תזמין את כולם, מהבחור הזה, 'נפש בנפש', משרד הביטחון ועד אלינו, אנחנו נזמין את כולם.

אברהם נגוסה: תודה רבה, אני סיכמתי את הדיון וסוגר את הדיון.