ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 151, 2016-01-25 11:00

אלי אלאלוף: צהריים טובים כמעט.

אלי אלאלוף: אנחנו היום בט"ו בשבט התשע"ו.

אלי אלאלוף: ה-25 לינואר 2016.

אלי אלאלוף: השעה 11:07 דקות.

אלי אלאלוף: בוקר טוב לכולם.

אלי אלאלוף: מנכ"ל משרד האוצר מאוד רוצה להיות שותף, ויגיע לפה בסביבות 11:50.

אלי אלאלוף: לכן ביקש להודיע על כך.

אלי אלאלוף: אני שמח לארח - - - איתנו את מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה וכל החברים, נציגי ארגון המכללות, חברי הכנסת דב חנין, אילן גילאון ומאיר כהן.

אלי אלאלוף: הנושא הוא באמת מורכב.

אלי אלאלוף: מורכב כי המצב של המכללות הוא פשוט לקראת קריסה.

אלי אלאלוף: לדעתי, הובלת התחום הזה על ידי משרד הכלכלה והתעשייה, בעיני רבים ובעיניי באופן אישי, קרוב לקריסה.

מאיר כהן: כישלון.

אלי אלאלוף: גם כישלון.

אלי אלאלוף: מסכים.

אלי אלאלוף: והרגשתנו היא שאם לא נוקטים בצעדים דחופים במיידית, ובמקביל, גם כן במיידית, מתחילים לתכנן את העתיד של המכללות האלה, אנחנו עלולים לגרום למצב כלכלי חמור מבחינת פיתוח המשק, פיתוח ההכשרה המקצועית, פיתוח כל התחומים, כולל החדשים שלא נכללו עוד במכללות, ולמצוא את עצמנו בקריסת מערכת שהיא כל כך חשובה להתפתחות המשק.

אלי אלאלוף: אני רוצה להזכיר, ואני מודה בהזדמנות הזאת למרכז המחקר והמידע שלנו, באמת על העבודה האדירה שהוא עשה.

אלי אלאלוף: שבו הוא מזכיר את הניתוח של ה-OECD כניתוח מאוד-מאוד קשה.

אלי אלאלוף: אנחנו נבקש גם ממרכז המחקר והמידע להגיד כמה דברים.

אלי אלאלוף: זה ברור שהמערכת הממשלתית וגם המערכת של הכנסת חייבות לקחת מאוד ברצינות את כל המצב הזה ולנקוט בצעדים, כפי שאמרתי, גם מיידיים וגם לטווח ארוך.

אלי אלאלוף: אבל מצד שני יש פה הרגשה ואני חייב להגיד שגם למכללות יש אחריות.

אלי אלאלוף: ובדיונים שאנחנו מקיימים, ואני בחפץ לב נכנסתי למצב הזה, אבל לא ידעתי עד כמה הוא קשה, אני מרגיש שהמכללות רק מבקשות, רוצות לתקן, אבל לא מציעות בעצמן שום תכנית אלטרנטיבית שתאפשר לנו להתמודד עם הבעיה המאוד מאוד קשה שקיימת.

אלי אלאלוף: אני גם חייב, ובזכות חבר הכנסת מאיר כהן אני נכנסתי לנושא של העוני.

אלי אלאלוף: המכללות הטכנולוגיות, זה אחד המרכיבים הטובים ביותר לתיקון המצב הזה של העוני.

אלי אלאלוף: הוא הגורם הטוב ביותר למוביליות חברתית, מקצועית, כלכלית, כדי שאנשים ייצאו משם.

אלי אלאלוף: ולכן לא תמיד הקריטריונים האקדמיים הם הקריטריונים הבלעדיים שאמורים לקבוע את חיי המכללות.

אלי אלאלוף: ולכן לבוא בהתניות, כמו אחוזי הצלחה ואחוזי התעודות של הבוגרים – הם לא הקריטריון האופטימלי, אם רוצים להתמודד עם המצב המאוד עגום - - - אני חייב לציין שמשרד האוצר, למרות שזה לא תפקידו, לקח אחריות והובלה, כדי להתמודד באופן מיידי עם הבעיה.

אלי אלאלוף: מנכ"ל משרד האוצר במספר מפגשים, בהשתתפות אישית שלו – אחת עם הצוותים שלו – לקחו הובלה והגיעו לפתרונות חלקיים למצב המיידי בלבד.

אלי אלאלוף: ההתנייה היא להמשיך גם לטווח ארוך.

אלי אלאלוף: הצעדים הראשונים שנרקחו הם על מנת לאפשר קיום מיידי ללא שביתות וללא פגיעה ישירה באוכלוסיית התלמידים, שהיא בעיניי החשובה ביותר.

אלי אלאלוף: לכן, פה הוצבו מספר המלצות, שאני מעדיף לחכות למנכ"ל משרד האוצר כדי שהוא יציג אותן.

אלי אלאלוף: אבל תדעו שיש פה החלטות.

אלי אלאלוף: אז יכול להיות שעוד נתקן פה, עוד נתקן שם.

אלי אלאלוף: אבל בעבודה שנעשתה, כולל אחריות ותפקיד של משרד הכלכלה והתעשייה, ההמלצות האלה מאפשרות התקדמות מסוימת.

אלי אלאלוף: לא מספיק גדולה, לא אופטימלית, אבל יש פה המלצות שמאפשרות לפחות לתפקד.

אלי אלאלוף: האבסורד הוא המצב שיש חוב מוכר, ידוע או לא ידוע, למכללות, בסכום של 50 מיליון שקל, ואי אפשר לבצע את זה.

אלי אלאלוף: זה נראה לי הזוי.

אלי אלאלוף: אחד כמוני, שלא מבין הרבה במתימטיקה, יודע לספור אם 90% שולמו, איך סופרים את ה-10%?

אלי אלאלוף: זה נראה לי אבסורד שלא יודעים לפתור את הבעיה.

אלי אלאלוף: אתם ממשיכים לחייב את המכללות לשאת בגירעונות ובריביות על הגירעונות, ואי תפקוד כזה ואחר, ואי מתן שירות אופטימלי.

אלי אלאלוף: יש הסכמים.

אלי אלאלוף: יש הסכם.

אלי אלאלוף: ולא מצליחים ליישם אותו.

אלי אלאלוף: אי אפשר לממש אותו.

אלי אלאלוף: ומשאירים.

אלי אלאלוף: חיים עם המשבר הזה.

אלי אלאלוף: אני בכנסת שמונה חודשים, אבל יש לי ידע קודם, ואני לא רואה שהתקדמנו.

אלי אלאלוף: שמונה חודשים ולא התקדמנו.

אלי אלאלוף: והזעקנו.

אלי אלאלוף: אני צעקתי.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן, שהוא ביחד איתי, גם עשה את זה.

אלי אלאלוף: ואנחנו לא מרגישים שכאילו אין מה לעשות.

אלי אלאלוף: אז אני אומר: גם אנחנו כמחוקקים נכשלנו, אבל המערכת, הביצוע, נכשלו.

אלי אלאלוף: מכל הצדדים.

אלי אלאלוף: אני התחייבתי שנקיים דיון, לפחות אחת לשלושה חודשים, למעקב אחרי ההתפתחות בנושא של המכללות.

אלי אלאלוף: אנחנו נצטרך לעשות שינויים מהותיים בהרכב ובניהול של המכללות.

אלי אלאלוף: כולל אופציה להעביר את זה ממשרד למשרד.

אלעזר שטרן: - - -

אלי אלאלוף: השוואה, למשל, אם כבר, חבר הכנסת אלעזר שטרן, אתה מעיר: למה לא משווים את המכללות האלה למכללות של צה"ל?

אלי אלאלוף: לי"ג, י"ד של משרד החינוך?

אלי אלאלוף: גם תקציבית.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: זה חצי.

אלי אלאלוף: גם תקציבית, אבל גם ניהולית וגם התוצאות.

<קריאה: שליש.

אלי אלאלוף: למה לא משווים את זה?

אלי אלאלוף: לי הייתה הזכות הבלתי רגילה להקים בחיל האוויר מכללה בבאר שבע.

אלי אלאלוף: חברים, המספרים שאני מכיר, שאני בטוח שהשתפרו מאז שאני עזבתי את המערכת ההיא – אין מה להשוות למצב של המכללות היום.

מירב בן ארי: יש שם כיתות משנות ה-50.

אלי אלאלוף: לכן, אני פה באמת רוצה לציין שהדיון הוא יהיה כבד.

אלי אלאלוף: הוא יהיה, אני מקווה בונה.

אלי אלאלוף: ויאפשר לנו לצאת לדרך מבססת על מצב שהוא מאוד קשה.

אלי אלאלוף: קשה לי להגיד דבר אחד, בעיניי, אני אומר לכם: אנחנו, בצורה שיטתית, באי תפקוד של מערכת המכללות, פוגעים באוכלוסיות החלשות ביותר, שבזכות המכללות יוצאים מהמצב.

אלי אלאלוף: אם זה החרדים, אם זה הערבים, אם זה הבדווים בדרום.

אלי אלאלוף: כל המערכת האנושית הסובלת במדינה שלנו, הייתה יכולה לצאת לדרך טובה יותר אם המכללות היו מתפקדות - - - אני חוזר: האחריות היא כוללת.

אלי אלאלוף: לא רק צד אחד.

אלי אלאלוף: לא כל הצדיקים הם בצד של המכללות וכל הרשעים בצד השני.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: כי אני חושב ש-73 מכללות – זה דורש איזו בדיקה נוספת.

אלי אלאלוף: דורש התמודדות נוספת.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות – ארבע מכללות במגזר הערבי; 20 מכללות במגזר החרדי, והשאר ככה.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: זה נכון.

אלי אלאלוף: זה הרבה יוזמות אישיות.

אלי אלאלוף: מותר לי להגיד: אפילו הרבה יוזמות פוליטיות.

אלי אלאלוף: לכן, באמת אני מבקש.

אלי אלאלוף: כל מי שרוצה רשות דיבור, קודם כל לבקש את זה.

אלי אלאלוף: אני פותח את זה לדיון.

אלי אלאלוף: ברשותכם.

אלי אלאלוף: אז מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.

<עמית לנג: בוקר טוב.

<עמית לנג: קודם כל, בניגוד לחלק מהרוח של הדברים שנאמרו פה, משרד הכלכלה והתעשייה רואה חשיבות מאוד-מאוד גדולה בהכשרה המקצועית בכלל ובהכשרה הטכנולוגית באמצעות המכללות בפרט.

<עמית לנג: עכשיו, צריך לזכור שלא סתם הגענו עד הלום.

<עמית לנג: כי מי שמכיר את הנתונים, ובסופו של דבר זה משהו שבדרך כלל אני לא נוהג לעשות, אבל אין פה ברירה, כי זה פשוט המצב לאשורו; מי שמכיר את הנתונים יכול לראות שבעשור האחרון פשוט, בסיס סדרי העדיפויות – אני לא יודע.

<עמית לנג: לא הייתי בכל השנים האלה במשרד.

<עמית לנג: אני בסך הכול שנתיים וחצי – פשוט ייבשו, מבחינה תקציבית, את נושא ההכשרה המקצועית.

<עמית לנג: פשוט ייבשו אותה, על כל רבדיה.

<עמית לנג: עכשיו, זה נחמד ויפה, וזה גם נכון במידה מסוימת, שגם המשרד, במידה מסוימת, לא תפקד בצורה אופטימלית.

<עמית לנג: אבל מאוד קשה לתפקד בצורה אופטימלית כשאין משאבים, גם לנושא של ההכשרה וגם אין משאבים בצורת תקנים ואנשים שיטפלו בזה.

<עמית לנג: הדברים שלובים.

<עמית לנג: כי אם אין משאבים להכשרה מקצועית, אז למה צריך תקנים ולמה צריך זה.

<עמית לנג: ולכן העסק מאוד-מאוד הידרדר: גם ביכולת התפקוד שלנו, אבל גם בשטח.

<עמית לנג: בפועל.

<עמית לנג: השנה זו השנה הראשונה אולי שאנחנו מתחילים לראות איזשהו אור בקצה המנהרה בנוגע להכשרה המקצועית בכלל.

<עמית לנג: קיבלנו יותר תקציבים וקיבלנו יותר הבנה מאגף התקציבים.

<עמית לנג: ואני מקווה שהדברים יתחילו להיראות אחרת.

<עמית לנג: ספציפית לעניין המכללות: אז כפי שציינת, בסופו של דבר, הרבה מאוד מהמפתחות לא נמצאים בידינו, אלא נמצאים במסגרת משרד האוצר.

<עמית לנג: בסופו של דבר, אפשר לדבר המון על חוסר התפקוד או התפקוד הלא טוב של משרד הכלכלה והתעשייה.

<עמית לנג: אבל כשבפועל, סטודנט במכללה הטכנולוגית מתוקצב ב-8,000 שקל לשנה, וזה אל מול כל פרמטר אחר שתבדוק, בכל צורת לימודים אחרת, שמתוקצבים בכמה עשרות – 40 אלף שקל, 50 אלף שקל לשנה – אז לא יעזור, גם אם אני אעשה פליק-פלאק לאחור וגם אם אני אקצה לזה 100 תקנים שיישבו כל היום על התקציב של המכללות.

<עמית לנג: הם עדיין יהיו בקשיים רבים.

<עמית לנג: לעניין החוב: אז נכון.

<עמית לנג: אנחנו מאוד מתקשים לבצע את התהליך הטכני של סגירת החובות, מאותן הסיבות שאמרתי קודם: מהסיבות שאנחנו עם משאבים חסרים בעניין הזה.

<עמית לנג: אבל אנחנו מטפלים בזה, וגם נסגור את זה.

<עמית לנג: אבל אנחנו זועקים כבר חודשים.

<עמית לנג: חודשים.

<עמית לנג: אומרים: תנו להם מקדמה.

<עמית לנג: ניתן להם את כל מה שכחוב כמקדמה.

<עמית לנג: ואנחנו ממילא הרי נמצאים איתם בקשר לעולם ועד.

<עמית לנג: זה לא שהם נעלמים.

<עמית לנג: ואם אחרי זה יתגלו טעויות בתחשיבים – אנחנו נחזיר.

<עמית לנג: רק בשבוע שעבר קיבלנו אישור ממשרד האוצר לתת את המקדמה.

<עמית לנג: אז בואו גם נשים את הדברים בפרופורציות.

אילן גילאון: רגע, אבל יש תחשיב.

אילן גילאון: אתם בכלל יש לכם איזשהו תחשיב?

אילן גילאון: איזו קפיטציה?

אילן גילאון: איך זה עובד בכלל?

אילן גילאון: איך ההתחשבנות?

<עמית לנג: יש נוסחאות שמבוססות על ההסכמות ועל אופן התקצוב של המכללות.

<עמית לנג: אם אתה רוצה להיכנס לפרטים, אז הגברת מיכל צוק או מנהל האגף ייכנסו לפרטים.

<עמית לנג: ואני אומר עוד פעם: זה גם נכון שאנחנו מתקשים לעשות גם - - - חשבון מהשנים שעברו, כי הנוסחאות האלה לא פשוטות.

<עמית לנג: ויש לי מעט מאוד אנשים שיכולים להתעסק עם זה.

דב חנין: יש לנו נוסחאות פשוטות מאוד.

דב חנין: למשל: תשלומי הארנונה.

דב חנין: הם משלמים מאה אחוז.

דב חנין: אוקיי?

מאיר כהן: כן, אבל זה עניין של הרשות.

מאיר כהן: של מרכז השלטון המקומי שמתנגד.

דב חנין: - - -

<עמית לנג: אז הנוסחאות הן לא פשוטות.

<עמית לנג: ואם תרצה אז תקבל על זה הסבר מפורט.

<עמית לנג: כי אחרת, היינו מסיימים את זה מזמן.

אלי אלאלוף: והארנונה עוד לא פתרה.

אלי אלאלוף: אם נפתור את בעיית הארנונה, עוד לא פתרנו - - -

דב חנין: עוד לא פתרנו את הבעיה.

<עמית לנג: והארנונה זה דבר אחד.

<עמית לנג: יש פה - - -

אלי אלאלוף: בואו נלך לבעיות המהותיות, ברשותכם.

מאיר כהן: כי זה הרבה כסף, אדוני היושב ראש.

<עמית לנג: תן לי להתקדם, בבקשה.

אלי אלאלוף: כן, כן.

<עמית לנג: אני כבר מסיים, אדוני היושב ראש.

אלי אלאלוף: לא, לא, לא, אתה יכול.

אלי אלאלוף: - - - אתה מסכים איתנו.

<עמית לנג: אני לגמרי מסכים.

<עמית לנג: ולעניין הזה אני רק רוצה לציין שלאחר שהתקבל אישור משרד האוצר באמצעות החשב הכללי לבצע בעצם את המקדמות ולהתקזז בהמשך, כשנסיים את התחשיבים, חשב המשרד היום יוציא למכללות את הנוהל על מנת שהן יוכלו, מה שנקרא להגיש את הבקשה הספציפית.

<עמית לנג: ובמהלך הימים הקרובים גם יועברו להם הכספים.

<עמית לנג: ואפשר לראות את הנושא הזה, פחות או יותר, כסגור.

<עמית לנג: וזה מחזיר אותנו עוד פעם לנושא המרכזי, אדוני, יושב ראש הוועדה: כל עוד סטודנט במכללה הטכנולוגית, ואני אחזור על זה 100 פעם, יתוקצב ב-8,000 שקל לשנה – לא יקרה שום דבר.

<עמית לנג: נקודה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אני לא יכול להתאפק.

אלי אלאלוף: אני חייב לציין את נוכחותם של הזוג ברוניצקי.

אלי אלאלוף: באמת, אני הייתה לי הזכות לבקר אצלכם לפני שנה-שנתיים.

אלי אלאלוף: לא זוכר.

אלי אלאלוף: אבל זה כאילו היה אתמול.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שזה סוג היזמים בתעשייה שיודעים לשלב חינוך טכנולוגי ותעשייה מדהימה.

אלי אלאלוף: לשם הוועדה שלי, שלא ידעתי כשביקרתי אתכם שאני אהיה פה.

אלי אלאלוף: אני באמת רוצה לברך אתכם בשם הוועדה בכנסת.

אלי אלאלוף: זה פשוט סוג האנשים שכדאי שנלמד אותם ונלמד מהם הרבה.

אלעזר שטרן: גם על דעת לא חברי הוועדה שכאן.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אני אמרתי - - -

<דיתה ברוניצקי: תודה.

<דיתה ברוניצקי: תודה והסמקנו.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון, רצית?

אלי אלאלוף: בבקשה.

אילן גילאון: מאוד קצר, אדוני.

אילן גילאון: כי אני חושב שכאן סיכמו את העניין.

אילן גילאון: בסופו של דבר, התקצוב הוא זה שקובע.

אילן גילאון: זה מקרה קלאסי של תת תקצוב, ולא ברור למה.

אילן גילאון: הרי החשיבות של העניין היא כל כך רבה.

אילן גילאון: אפשר לדעת מזה גם מכך ש-50% מן התלמידים במכללות לעומת האקדמיה משתלבים בשוק העבודה - - -

<יעקב דור: 90%.

<יעקב דור: אני אתקן אותך – 90%.

<יעקב דור: מאלה שבוגרים – 90% עובדים במקצוע שלמדו.

אילן גילאון: במקצועות הייעודיים שלהם.

אילן גילאון: סליחה.

אילן גילאון: טעיתי.

אילן גילאון: ולכן לגבי החשיבות של הדבר הזה אין מחלוקת ואין צורך.

אילן גילאון: כל שנה לנהל את הסיפור הזה מחדש.

אילן גילאון: זאת אומרת, חייבים לפתור את הבעיה מן הבסיס.

אילן גילאון: והבעיה מן הבסיס היא ברמת התקצוב, לעומת, נניח; אני מסתכל כאן, בעמודה הזאת, ואני רואה, נניח, הקצבה של סטודנט במכללות לעומת האקדמיה בהנדסה – זה משהו כמו רבע.

אילן גילאון: כן.

אילן גילאון: בערך רבע.

אילן גילאון: רבע מהתקציב.

אילן גילאון: ולכן מה שצריך לשנות זה כאן.

אילן גילאון: הבעיה היותר מהותית היא הנושא: יש תאריכים ויש תהליכים.

אילן גילאון: אני יודע שהעניינים יסתדרו, כאילו לגבי השנה, ועומדים ונתנו לכם הבטחה שזה יסתדר בתקציב של 2017.

אילן גילאון: אם הדברים לא יהיו סגורים עכשיו לקראת שנת 2017, חוק ההסדרים, אנחנו נדבר שוב אל הלמפה, ועכשיו פשוט ניפגש באותה פגישה.

אילן גילאון: אתה תגיד שכל זמן שתקצוב של סטודנט יהיה 9,000 שקל – אי אפשר לפתור את הבעיה.

אילן גילאון: עכשיו, נשאלת שאלה פילוסופית מאוד גדולה, אדוני היושב ראש.

אילן גילאון: אני לא יודע.

אילן גילאון: את האמת, אני חוכך – לא יודע את התשובה עד הסוף.

אילן גילאון: יכול להיות שמי שלקח את המכללות ושם אותן במשרד הכלכלה והתעשייה והוציא את ההכשרה ממשרד החינוך, את ההכשרה המקצועית, יכול להיות שהוא בעצם, בכך גם גזר את המדף שאליו ההתייחסות היא, לנושא הזה.

אילן גילאון: ויכול להיות שצריך לחשוב ארגונית: אולי זה לא נכון.

אילן גילאון: אולי צריך הכשרה מקצועית.

אילן גילאון: אולי כולה צריכה לעבור בחזרה למשרד החינוך.

אילן גילאון: כי שם זה מקום - - - הוא אחר לגמרי.

אילן גילאון: החלוקה היא אחרת לגמרי.

אילן גילאון: גם קשה לעשות את האפליה באופן כל כך בוטה וכל כך גדול: רבע לעומת המוסדות של המל"ג.

אילן גילאון: זה נקודה למחשבה.

אילן גילאון: אז פתרון מיידי, קודם כל.

אילן גילאון: ופתרון מיידי אני מתכוון ל-2017.

אילן גילאון: והוא צריך להיות מוכן היום.

אילן גילאון: כי ב-2017 לא יהיה פתרון.

אילן גילאון: אנחנו צריכים לדעת.

אילן גילאון: ולכן שאלתי את השיטה.

אילן גילאון: זה צריך להיות קפיטציה, טכנולוגיה, התפתחות דרישה – כל הדברים שאתם חייבים לקחת בחשבון, על פי איזשהו מדד של עלייה בשנים הקודמות, מבחינת ההשתתפות במסגרת שלכם.

<עמית לנג: אני רק אגיד, חבר הכנסת אילן גילאון, שמאחר והפער הוא כל כך גדול, אז זה הכול מהכול.

<עמית לנג: צריך לתקצב יותר לציוד ויותר לראש ויותר - - -

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: אבל תדע לך, אם מסדרים את העניין, בוא נסדר אותו טוב.

אילן גילאון: בבת אחת.

אילן גילאון: ועד הסוף.

אלי אלאלוף: - - - יש הצעות - - -

אילן גילאון: זה חייב להיות מושווה למשהו אחר.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון, יש הצעות למשרד האוצר, ולכן אני מעדיף שנחכה למנכ"ל של משרד האוצר כדי להתייחס לזה.

אלי אלאלוף: הגברת דיתה ברוניצקי.

<דיתה ברוניצקי: שלום.

<דיתה ברוניצקי: דיתה ברוניצקי.

<דיתה ברוניצקי: אחרי ההקדמה של יושב ראש הוועדה, אז אני רק נבוכה.

אלי אלאלוף: מכל הלב.

<דיתה ברוניצקי: אני הצטרפתי לפורום שהוקם לפני מספר חודשים.

<דיתה ברוניצקי: פורום ציבורי למען המכללות הטכנולוגיות.

<דיתה ברוניצקי: כיוון שלכולנו כאב המצב של המכללות הטכנולוגיות.

<דיתה ברוניצקי: ואם תרשו לי, למרות שזה לא בדיוק הנושא של היום – להרחיב את זה יותר: החינוך הטכנולוגי והחינוך המקצועי בכלל, מכיוון שזה לא נשאר.

<דיתה ברוניצקי: אבל מה שהיה על סף קריסה זה המכללות הטכנולוגיות, ולכן זה הדבר הדחוף לטפל בו.

<דיתה ברוניצקי: לא בהכרח - - - אני מסכימה שבפגישה שהייתה במשרד האוצר לפני מספר ימים, ניתן לכאורה מענה לבעיות המיידיות האקוטיות.

<דיתה ברוניצקי: צריך עוד לראות שזה באמת יבוצע על פי לוח הזמנים שסוכם עם משרד האוצר, ואולי דוקטור יוכבד פנחסי תדבר על זה כשיגיע תורה.

<דיתה ברוניצקי: אני רוצה לדבר על הטווח הארוך.

<דיתה ברוניצקי: הטווח הקצר הוא חשוב.

<דיתה ברוניצקי: אבל אם לא נטפל היום בטווח הארוך, אז נגיע ל-2017 ונהיה באותו מקום ומאוחר יותר.

<דיתה ברוניצקי: ואין ספק, ואני מסכימה שנדרש שינוי, גם מצד המכללות ולא רק מצד הממשלה.

<דיתה ברוניצקי: שינוי מצד הממשלה הוא הכרחי.

<דיתה ברוניצקי: אי אפשר בלעדיו.

<דיתה ברוניצקי: אבל גם מצד המכללות.

<דיתה ברוניצקי: ואם אני ארשה לעצמי לדבר גם טיפה בשם התעשייה – אז גם התעשייה תקרוס אם לא יימצא לזה פתרון.

<דיתה ברוניצקי: ולכן אנחנו לא מדברים רק על קריסה של המכללות.

<דיתה ברוניצקי: אנחנו מדברים על קריסה של התעשייה בזמן ארוך יותר.

<דיתה ברוניצקי: וזה בסך הכול מקור הפרנסה של רבים-רבים מאיתנו.

<דיתה ברוניצקי: בפורום הציבורי של המכללות הקמנו ועדה שמנסה לקבוע צעדים אסטרטגיים או צרכים אסטרטגיים של המכללות, ולקחת בחשבון מה יצטרך המשק בעוד 10 שנים ו-15 שנים.

<דיתה ברוניצקי: אם לא נטפל בזה היום, נגיע בעוד 10 שנים לשוקת שבורה.

<דיתה ברוניצקי: היינו שמחים מאוד אם היה דיאלוג שנמשך ביניכם לבין הוועדה הזאת לבין משרד האוצר כדי ליצור פתרון שייתן מוביליות השכלתית, מוביליות אנושית.

<דיתה ברוניצקי: מעבר נוח לאקדמיה במקום שזה צריך.

<דיתה ברוניצקי: מעבר נוח לתעשייה, במקצוע שכמעט שכחנו אותו, שקוראים לו טכנאים.

<דיתה ברוניצקי: זה לא רק הנדסאים.

<דיתה ברוניצקי: זה גם טכנאים שצריך.

<דיתה ברוניצקי: כדי להביא, להחזיר את ההכשרה המקצועית למקום שבו היא צריכה להיות.

<דיתה ברוניצקי: מקום שהתעשייה צריכה אותה.

<דיתה ברוניצקי: מקום שהמשק צריך אותה.

<דיתה ברוניצקי: מקום שהאנשים שצריכים לצאת ממקומות שבו הם נמצאים ואנחנו רוצים להוציא אותם משם – יוכלו לצאת בכבוד ובקלות.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: על איזה גילאים?

<דיתה ברוניצקי: עכשיו?

<דיתה ברוניצקי: על בוגרי צבא.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: כשאת מדברת על הארוך טווח, אני לרגע שמעתי חינוך טכנולוגי כביכול בתוך החינוך הפורמלי.

<דיתה ברוניצקי: נכון.

<דיתה ברוניצקי: גם זה נדרש.

<דיתה ברוניצקי: אמרתי: זה נושא שצריך - - -

אורלי לוי אבקסיס: בואו ניזהר.

אורלי לוי אבקסיס: בואו ניזהר.

אורלי לוי אבקסיס: באמת - - -

מירב בן ארי: בואו נעשה דיון.

מיכל בירן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, את מכניסה פה - - -

אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אני מסכים להערות של חברי הכנסת, אבל עוד לא פתחנו את זה לדיון.

אורלי לוי אבקסיס: לא, אני שמעתי.

אורלי לוי אבקסיס: שמעתי - - -

מיכל בירן: אני הייתי במגמת תקשוב ובקרה בהוד השרון.

מיכל בירן: חינוך טכנולוגי זה לא בהכרח מיסלול - - -

אורלי לוי אבקסיס: כי את היית בהוד השרון.

אורלי לוי אבקסיס: כי את היית בהוד השרון - - -

מיכל בירן: בסדר, אבל זה לא אומר שהבעיה היא בחינוך הטכנולוגי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מיכל בירן: הבעיה היא באיך - - -

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים להיזהר.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה זה עכשיו?

מירב בן ארי: נו, למה?

מירב בן ארי: - - - דיון חשוב.

מירב בן ארי: דיון - - -

מיכל בירן: אנחנו לא - - - שזה לא יעשה מיסלול לפי מעמדות חברתיים, אבל - - -

אורלי לוי אבקסיס: בסדר - - - נכון.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

אלי אלאלוף: ביקשת.

דב חנין: אדוני היושב ראש, תודה לך.

דב חנין: המצב כיום הוא כזה: במכללות, אל המכללות מגיעים בדרך כלל תלמידים משכבות יותר מוחלשות.

דב חנין: זו המציאות.

דב חנין: יכול להיות שאנחנו רוצים להגיע למציאות אחרת, שבה לא יהיו מכללות וכולם יגיעו לאותו סוג של הכשרה ולימוד אקדמי, אבל זה לא המצב כרגע.

דב חנין: זה צד אחד של המשוואה.

דב חנין: צד שני של המשוואה: ברור לכולם שהמכללות היום מוציאות אנשים שיודעים להשתלב בשוק העבודה.

דב חנין: אנחנו, בשבועות הקרובים, נקיים דיון בכנסת – אני עדיין לא יודע באיזו מתכונת – על מחסור בעובדים מקצועיים בתעשייה הישראלית.

דב חנין: והנה המכללות נותנות חלק מהתשובה לדבר הזה.

דב חנין: אז לכאורה, גם מהסיבה שמגיעים לשם אנשים מקבוצות מוחלשות בחברה וגם מהסיבה שזה נותן לכלכלה הישראלית שירות מאוד-מאוד חיוני, אפשר היה לחשוב שזה יהיה המסלול שמקבל העדפה ומקבל תמרוץ מרשויות המדינה.

<קריאות: - - -

דב חנין: אדוני היושב ראש, אז לכאורה, משתי הסיבות האלה: גם המקום החברתי, שהמכללות היום נמצאות בתוכו, וגם השירות המאוד משמעותי שהן מספקות לכלכלה ובמיוחד לתעשייה הישראלית, אפשר היה להעריך שהדבר הזה יזכה לתמרוץ ולחיזוק מיוחד מרשויות המדינה.

דב חנין: בפועל, התמונה היא בדיוק תמונה הפוכה.

דב חנין: וזה הדבר שקשה להבין אותו.

דב חנין: אני נתתי את הדוגמה של הארנונה, לא מכיוון שכספי הארנונה יפתרו את הבעיה, אלא מכיוון שדרך הדוגמה של הארנונה יכולים לראות כמה המצב אבסורדי.

דב חנין: המכללות משלמות מאה אחוז ארנונה.

דב חנין: אוניברסיטאות או מכללות אקדמיות משלמות שליש.

דב חנין: זאת אומרת, משלמות 33% ארנונה.

דב חנין: ואם מדובר בגני ילדים או בית ספר או ישיבה – משלמים אפס אחוז ארנונה.

דב חנין: אז זה אומר שבעצם המכללות נמצאות בתחתית סדר העדיפויות מבחינת ההתייחסות אליהן.

דב חנין: כמובן שאני מסכים עם מר עמית לנג: בעיית הבעיות היא התקצוב על ידי המדינה.

דב חנין: ואני לא יכול להבין מאיפה נמצא המספר הזה – 8,250 שקל.

דב חנין: כאשר במסלולים אחרים של האקדמיה – הכשרה הנדסית, המדינה מתקצבת ב-33,700 שקלים – אני לא מצליח להבין מאיפה הגיע בכלל המספר הזה – 8,250 שקלים.

דב חנין: מאיפה?

דב חנין: זה מישהו פשוט כתב על הנייר או - - -?

<יעקב דור: כתבו לפני 30 שנה.

דב חנין: אולי.

דב חנין: ולכן הדבר הזה הוא בלתי אפשרי.

דב חנין: אני מבין, מהחומרים שקיבלתי לקראת הדיון הזה, שהמכללות, אדוני היושב ראש, נמצאות, בחלקן לפחות, ממש בסכנה של קריסה.

דב חנין: אנחנו נמצאים באמת במצב שהוא מצב חירום.

דב חנין: אני מבין גם, ואני אשמח לשמוע טענות בעניין הזה, שגם ההסכם שקיים עם המדינה, בפועל לא מתבצע.

דב חנין: זאת אומרת, מצד אחד, הכניסו אותם לסד של הסכם.

דב חנין: מצד שני, החלק של התקצוב לא נעשה.

דב חנין: לא קורה.

דב חנין: אז אני לא יכול להבין איך דבר כזה יכול להתרחש.

דב חנין: הבקשה שלי, אדוני היושב ראש: אני חושב שמה שאתה הצעת בתחילת הדיון – לקיים דיוני מעקב עד שהסוגיה הזאת תיפתר – אני חושב שזה רעיון מצוין.

דב חנין: אני מצטרף להצעתו של חבר הכנסת אילן גילאון.

דב חנין: נראה לי שבמשרד הכלכלה והתעשייה זה כנראה לא המקום המתאים.

דב חנין: אם במשרד החינוך יודעים לתקצב בהיקפים של פי שלושה ופי ארבעה, אז יכול להיות שגם המכללות ההנדסיות צריכות לעבור לשם, וגם הן תקבלנה את ההתייחסות השווה שכל מיני מסגרות אקדמיות ואחרות מקבלות במשרד הזה.

דב חנין: והדבר השלישי והאחרון: אני מציע שהוועדה תדרוש ממשרד האוצר וממשרד הכלכלה והתעשייה, ואני שמח שמנכ"ל משרד האוצר מצטרף אלינו, תשובה מיידית לשאלה: איך אנחנו מונעים בפרק הזמן, שעד שנעשה את כל השינויים המתבקשים, איך אנחנו מונעים בינתיים מצב שבו מכללה, אולי אפילו יותר ממכללה אחת, פשוט תקרוסנה, עם כל הנזק הפנטסטי שזה יכול לייצר, גם לתלמידים, גם למכללות וגם למשק.

דב חנין: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

אלי אלאלוף: ואחריו, חברת הכנסת מיכל בירן.

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: בוקר טוב, אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שאנחנו צריכים לעשות הרבה יותר מאשר ללוות או לעשות עוד פגישה, כי באמת המצב הוא כלאחר ייאוש.

מאיר כהן: ואו שאנחנו מקבלים החלטה שמרכיבים איזו רכבת קטנה משלושה משרדים, בהובלת הוועדה הזאת: משרד החינוך ומשרד הכלכלה והתעשייה.

מאיר כהן: מה שקורה עם המכללות הטכנולוגיות הוא באמת בלתי נסבל.

מאיר כהן: אני ביקרתי במכללה בבאר שבע, שנותנת מענה יוצא מן הכלל לפזורה הבדווית, ומצאתי שם מבנה, תסלח לי, אדוני, אבל אני אתאר: מבנה שממש לא מתאים להיקרא מכללה טכנולוגית.

מאיר כהן: ולא בגלל שהחבר'ה שם לא רוצים.

מאיר כהן: הם עושים – ההנהלה שם עושה את כל מה שהיא יכולה לעשות, אבל היא נמצאת בסד של קשיים, שאי אפשר כך לנהל מכללות.

מאיר כהן: אי אפשר.

מאיר כהן: אני רוצה לספר לכם שבתיכונים, כמעט כל מנהל בית ספר מקבל הצעה לפתוח אצלו י"ג, י"ד.

מאיר כהן: לזה יש המון כסף.

מאיר כהן: צריך מנהל בית ספר להגיד, וככה אני אמרתי, כשהייתי מנהל בית ספר: רוצה אני, ומיד פותחים אצלך – בתקצוב פי שניים.

מאיר כהן: זה 8,000 שקלים מול 18 אלף שקלים.

מאיר כהן: פי שניים וקצת.

מאיר כהן: ובכל זאת יש איזה משהו שעומד לרועץ למכללות הטכנולוגיות.

מאיר כהן: והמשהו הזה מאוד-מאוד לא מוסבר.

מאיר כהן: יש לי ביקורת על המכללות ועל השיח שהן עושות במקומות עבודה באזורים שלהם.

מאיר כהן: אני לא מצאתי את זה, למשל, לא מצאתי מכללות שבאות למפעלים בסביבה ומכשירות סטודנטים על פי הצפי ועל פי הצרכים האזוריים.

מאיר כהן: כלומר, יש גם מכללות שעם כל הקשיים הן לא עושות הפסקה לרגע ומסתכלות בסביבה ואומרות: מה אנחנו צריכות להכשיר?

מאיר כהן: ולכן יש איזו תחושה של הכול מכול.

מאיר כהן: אני מציע.

מאיר כהן: אני מצטרף להצעה שלך, חבר הכנסת אילן גילאון.

מאיר כהן: אין לי שום ספק.

מאיר כהן: ויסלח לי מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה – אתם עושים דברים נהדרים ודברים אחרים; אני לא יודע מה לחינוך ולכלכלה.

מאיר כהן: גם מה להכשרה מקצועית ולכלכלה?

מאיר כהן: ובאשר להכשרות הטכנולוגיות בתיכונים – זה באמת סיפור אחר לגמרי.

מאיר כהן: כמו שאמרה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, למרות שהיא התפרצה: בהחלט צריכים להיות זהירים בזה, ולא לכרוך מין בשאינו מינו.

מאיר כהן: צריכים מאוד להיזהר.

מאיר כהן: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת מיכל בירן, ואחר כך חבר הכנסת אלעזר שטרן.

מיכל בירן: טוב.

מיכל בירן: אני לא רוצה לחזור על דבריהם של חבריי, שתיארו ככה את המצב.

מיכל בירן: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות אחרות.

מיכל בירן: בהמשך לוויכוחון שהתגלע בינינו קודם, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ועניין ההסללה: הייתי במשלחת באוסטריה.

מיכל בירן: נראה לי שדיברנו על זה בישיבה הקודמת.

מיכל בירן: נסעתי ללמוד את המודל שלהם, של ההכשרה המקצועית, שרובו נמצא בזמן התיכון.

מיכל בירן: אחד הדברים שאמרתי, גם בדיונים למארחיי: שבישראל לא הייתי רוצה לראות את זה קורה, גם אם שם כל הילדים או אחוז מאוד גבוה מהחבר'ה מסיימים עם משהו.

מיכל בירן: לפעמים אני מעדיפה שאדם, למרות שאין לו תעודת בגרות, ילמד קצת ספרות, קצת דמוקרטיה, קצת מתימטיקה.

מיכל בירן: את העניין המקצועי אני כן מאמינה שאפשר להשלים גם אחר כך בזריזות.

מיכל בירן: אבל אני חושבת שצריך להיזהר מאוד, בגלל ההיסטוריה שיש לנו – להדביק על החינוך הטכנולוגי את הפחד ממיסלול.

מיכל בירן: להגיד היום חינוך טכנולוגי זה קצת מצחיק.

מיכל בירן: מה היום שרלוונטי לשוק העבודה הוא לא טכנולוגי?

מיכל בירן: מה יש שהוא לא טכנולוגי?

מיכל בירן: בסופו של דבר, האלמנטים הטכנולוגיים חייבים להיות יותר מוכיחים, גם בתוך מערכת החינוך הרגילה לכולם.

מיכל בירן: וגם אחד הדברים שראיתי באוסטריה, שכשזה מונגש לכולם, במקום שבו אחוז גבוה מאוד מהאנשים חווה כזה חינוך, לא מצטרפות הסטיגמות או הדברים האחרים שאנחנו כן חוששים.

מיכל בירן: ובמקום שבו מעט מאוד אנשים, שהם משכבות מוחלשות, ובפריפריה עושים את זה, אז זה מגיע גם עם עולם של סטיגמות שאנחנו לא רוצים לחזק.

מיכל בירן: אבל שוב, כשמדברים על סכנות של הסללה, מדברים על זה שאדם יקבל מהמדינה מקצוע, שבסופו של דבר לא יביא אותו.

מיכל בירן: היא תוכל להיות תופרת.

מיכל בירן: הוא יוכל להיות טכנאי ברמה מאוד-מאוד נמוכה, שאי אפשר להתקדם עם זה.

מיכל בירן: זה החשש בסוף מהסללה: שילדים מהוד השרון, מהחינוך הטכנולוגי, יהיו מהנדסים, ושילדים ממקומות אחרים עלולים להיות מוסללים למקום שהם לא יכולים להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: - - - לא רק שם.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: שר האוצר - - - כמעט הוסלל להיות מכונאי רכב.

מירב בן ארי: מסגר, מסגר.

אורלי לוי אבקסיס: מסגר.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

מיכל בירן: כן.

מיכל בירן: אני חושבת אבל שמה שאנחנו מדברים עליו כאן, במכללות הטכנולוגיות, לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: בהוד השרון לא היו שולחים אותו להיות מסגר.

מיכל בירן: בסדר.

מיכל בירן: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אמרתי את זה בעצמי.

מיכל בירן: אני אומרת: זאת אכן סכנה.

מיכל בירן: אבל עם כל הכבוד, אם עושים את זה כמו שצריך – הנדסאים – ואם דואגים אחר כך לזה שמי שרוצה יוכל גם לעבור למסלול האקדמי.

מיכל בירן: הנדסאי זה לא מכונאי רכב.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: נכון.

מיכל בירן: הנדסאי מקבל חלק ניכר - - -

<קריאה: אין על זה ויכוח.

<קריאה: - - -

מיכל בירן: בסדר.

מיכל בירן: זה כן הוויכוח עם חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

מיכל בירן: ומילה אחרונה לסיום: אני כופרת בכל הטענה שאין כסף.

מיכל בירן: אנחנו ישבנו בוועדת הכספים.

מיכל בירן: יצאו פה סכומי עתק.

מיכל בירן: אני לא מדברת אפילו על ההתנחלויות.

מיכל בירן: אני מדברת על להוריד את המע"מ באחוז אחד, שאף אזרח לא הרגיש את זה, ועלה חמישה מיליארד שקלים.

מיכל בירן: הסכומים האלה קיימים כשהמדינה מחליטה לעשות משהו.

מיכל בירן: ובגלל זה אין דרך לטאטא את זה.

מיכל בירן: המדינה לא החליטה שזה חשוב.

מיכל בירן: ויכול מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, מר עמית לנג, להגיד: בסדר, זה משרד האוצר.

מיכל בירן: ואני מחכה לשמוע גם מה הם אומרים.

מיכל בירן: אבל בסוף, המדינה זה גם משרד הכלכלה והתעשייה וזה גם משרד האוצר.

מיכל בירן: ובסוף המדינה לא החליטה שזה מספיק חשוב.

מיכל בירן: ואני שמחה על השותפות הזאת עם חברי הכנסת, אבל אני חושבת שאנחנו לא צריכים להניח לנושא, עד שהמדינה, על כל זרועותיה, תבין שההישרדות של כולנו במדינה הזאת תלויה במידה רבה גם במה שיקרה במכללות הטכנולוגיות.

מיכל בירן: וחייבים להשקיע בזה את הסכומים הנדרשים.

מיכל בירן: תודה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אלעזר שטרן, בבקשה.

אלעזר שטרן: רוצה לחזק את מה שנאמר פה קודם ממקום אחר.

אלעזר שטרן: אני לא מבין למה זה באמת לא במשרד החינוך.

אלעזר שטרן: על פניו.

אלעזר שטרן: אני חושב שכמובן שתהיה לזה השפעה גם על התקצוב.

אלעזר שטרן: אבל אני חושב שחינוך טכנולוגי זה לא עניין שמתחיל בגיל מסוים, כמו שבאוניברסיטה לא מתחילים בגיל מסוים, ולא מוציאים את האקדמיה מתוך.

אלעזר שטרן: אלא בתי הספר במדינת ישראל, ההורים, התלמידים, לא משנה מה, מתכווננים.

אלעזר שטרן: כולל שיטות הלימוד.

אלעזר שטרן: כולל הפתיחות.

אלעזר שטרן: כשהם בתוך בתי הספר, במערכת החינוך.

אלעזר שטרן: אני רואה בזה רצף.

אלעזר שטרן: סתם ככה, בשביל האנקדוטה המצחיקה – אני לא רוצה לעשות פה מניפולציה – - -

מיכל בירן: אבל זה מה שעושים כאן.

מיכל בירן: - - אבל זה כמו שהרבנות מתעסקת עם לימודי יהדות.

מיכל בירן: מחנכת ליהדות.

מיכל בירן: לפגוש בצבא קצין חינוך ראשי - - -

אלי אלאלוף: לא פותחים את הדיון הזה.

אלי אלאלוף: יש לפחות נושא שלא קשור למכללות.

אלעזר שטרן: לא, לא התכוונתי.

אלעזר שטרן: נכון, נכון.

אלעזר שטרן: אני אמרתי באמת.

אלעזר שטרן: אני אומר את זה אבל באמת, בגלל שאני מבין למה זה כאילו.

אלעזר שטרן: דרך אגב, זה במשרד הכלכלה והתעשייה בגלל שפעם היה משרד התעשייה.

<קריאה: העבודה.

אלעזר שטרן: העבודה והתעשייה, לא?

<קריאה: לא.

<קריאה: העבודה והרווחה היה.

מנואל טרכטנברג: ואז אוחדו - - -

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אבל גם היה תעשייה - - -.

אלעזר שטרן: בסדר.

מאיר כהן: לא, לא.

מאיר כהן: היה משרד התמ"ת.

אלעזר שטרן: התמ"ת.

אלעזר שטרן: נו, מה?

אלי אלאלוף: כן, כן.

אלי אלאלוף: בסדר.

אלעזר שטרן: כן.

אלעזר שטרן: אז אני בסדר.

אלעזר שטרן: גם לחברים וגם לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שהם קצת חוששים מההסללה, אני רוצה להגיד שאני למדתי בבית ספר שממול היה אורט יד-סינגלובסקי.

מאיר כהן: זה לא אותו הדבר, חברי'ה.

מאיר כהן: ההסללה של בתי הספר - - -

אורלי לוי אבקסיס: בוא נספר להם מה קורה בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: בוא.

אלעזר שטרן: תקשיב.

אלעזר שטרן: תן לי.

אלעזר שטרן: תן לי.

אלעזר שטרן: תן לי שנייה אחת.

אלעזר שטרן: תן לי להגיד לך.

אלעזר שטרן: וגם היה תורה ומלאכה.

מאיר כהן: ההסללה זה אבי אבות הטומאה במערכת החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

מאיר כהן: באיזו זכות אומרים לילד בכיתה חי"ת: אתה הולך ללמוד מסגרות?

מאיר כהן: באיזו זכות?

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

אורלי לוי אבקסיס: נכון.

מאיר כהן: מי?

מאיר כהן: מי?

אורלי לוי אבקסיס: - - -

אלעזר שטרן: מה שרציתי להגיד לך שגם המונחים השתנו.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: לא אומר לך מה היה אז ומה היה אז.

אלעזר שטרן: אני חושב שהמילה טכנולוגיה – אני בכוונה אומר את זה: הילדים הטובים מגבעת שמואל – בכוונה אני אומר לך – הולכים לטכנולוגי ליד בר אילן.

אלעזר שטרן: בסדר?

אלעזר שטרן: המילה טכנולוגיה, החינוך הטכנולוגי, זה לא באותו מקום שאצלכם מזוהה עם המילה - - -, ובצדק.

אלעזר שטרן: ובצדק.

מאיר כהן: צריך להגדיר אותו מחדש.

מאיר כהן: נכון.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: - - - הסיפור, להגדיר אותו מחדש.

יפעת שאשא ביטון: לא להיבהל ממנו.

אלעזר שטרן: נכון.

אלעזר שטרן: זה מה שאני אומר.

אלעזר שטרן: אני אגיד עוד יותר מזה: אני לא רוצה להגיד לכם.

אלעזר שטרן: אני קצת הייתי בקשר עם Iscar, על המחסור שם בחצור - - -

מירב בן ארי: זה בכל התעשייה.

מירב בן ארי: בכל התעשייה.

מירב בן ארי: בכל התעשייה חסרים.

מאיר כהן: ב-Iscar לא חסרים הנדסאים ולא חסרים מהנדסים.

מאיר כהן: חסרים רתכים וחסרים - -

אורלי לוי אבקסיס: וחרטים.

מאיר כהן: - - חרטים.

מאיר כהן: ואת זה לא ניתן ללמד בבתי הספר בפריפריה.

מאיר כהן: נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

אורלי לוי אבקסיס: מצוין.

מאיר כהן: מי שרוצה ללמד את זה, שיתחיל בהוד השרון ובהרצליה.

מאיר כהן: בפריפריה לא ילמדו.

מאיר כהן: למגינת ליבה של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון.

מאיר כהן: לא ילמדו בקריית שמונה את זה.

מאיר כהן: לא ניתן.

אורלי לוי אבקסיס: לא ניתן.

<קריאה: - - -

מירב בן ארי: חבל.

מירב בן ארי: חבל.

מירב בן ארי: היו כל כך הרבה דיונים על חינוך טכנולוגי.

מירב בן ארי: דיון על ההנדסאים.

מאיר כהן: כל עוד אנחנו כאן, לא ילמדו - - -

מירב בן ארי: יש פה בעיות הרבה יותר קשות.

מאיר כהן: אנחנו מצולקים מזה.

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן, ברשותך, אני הייתי רוצה שנחזור לנושא המכללות.

מאיר כהן: כן, כן, אתה צודק.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: על החינוך הטכנולוגי דיברנו מספיק.

אלי אלאלוף: חבר'ה, אמנם זה זווית, אבל היא מספיק גדולה כדי שנדבר עליה.

אלי אלאלוף: בואו נתמקד.

אורלי לוי אבקסיס: לא מתקנים חטא בפשע.

אלעזר שטרן: אוקיי.

אלעזר שטרן: אז אני לא חושב שזה המקום של המחלוקת.

אלעזר שטרן: אני משתדל לחנך את הילדים שלי גם להרחיב אופקים וגם מקצועות שהם יוכלו להחזיק משפחות.

אלעזר שטרן: וכל מה שרציתי להגיד: שגם עם המקצועות של הפריפריה היום אפשר להחזיק משפחות הרבה יותר מאשר עם עורכי דין ורואי חשבון.

מירב בן ארי: עורכי דין בטוח.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: זה רק בגלל שיש מחסור.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שהשוק יוצף זה יחזור להיות עדיין עבודה בשכר מינימום.

אלעזר שטרן: את יודעת כבר כמה שנים יש מחסור?

אלעזר שטרן: זה לא - - -

אורלי לוי אבקסיס: אבל ברגע שאתה - - - חינוך טכנולוגי בתוך מערכות החינוך - - -

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, איך אתה מסביר שביחידות התקשוב של צה"ל, 2% באים מהפריפריה?

מאיר כהן: איך אתה מסביר את זה?

אלעזר שטרן: מה?

אלעזר שטרן: סליחה?

מאיר כהן: 2% באים מהפריפריה.

מאיר כהן: איך אתה מסביר שהם ב-8200?

מאיר כהן: מה?

מאיר כהן: מה?

מאיר כהן: מה?

אלי אלאלוף: ואם אתה הולך לצפון זה 4%.

מאיר כהן: משהו לקוי?

מאיר כהן: משהו לקוי אצל ילדי הפריפריה?

מירב בן ארי: הדיון - - -

<קריאה: - - - בכלל.

<קריאה: אבל זה לא הזמן של - - -

<קריאה: נכון.

<קריאות: - - -

<יעקב דור: - - - הנדסאים שונים - - - לאיים - - -

מאיר כהן: אני מצטער שהסטתי את הדיון.

מאיר כהן: אני יודע.

אלעזר שטרן: לא, אל תצטער.

אלעזר שטרן: אני אומר לך: זה דיון אחר.

אלעזר שטרן: הוא לא בגלל החינוך הטכנולוגי שם.

אלעזר שטרן: הוא בגלל איך המבחנים של צה"ל ליחידות הטובות, ואיזה מורים יש בפריפריה גם למקצועות אחרים.

אלעזר שטרן: בגלל שהכישרונות הם אותו דבר.

אלעזר שטרן: אבל אני רוצה להגיד - - - גם לך וגם לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס: אני חושב שבלקיחה של הדיון למקום הזה אתם פוגעים, מצד אחד, גם ביכולת של האנשים להתפרנס וגם באנשים שגרים ביבנה או בחצור או בחיפה – אתם פוגעים במקצוע הזה.

אלעזר שטרן: אתם כאילו - - - את המקצוע.

יפעת שאשא ביטון: ואתם לא חייבים - - -

<קריאה: - - -

מאיר כהן: חבר הכנסת אלעזר שטרן, אני החלטתי - - -

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן, ברשותך.

מאיר כהן: אני לא אגיב.

מאיר כהן: אני לא אגיב.

אלעזר שטרן: אסור שהדיון הזה ילך למקומות של אפליה ולמקומות של הפריפריה.

אלעזר שטרן: הדיון הזה חייב ללכת לחשיבות החינוך, לתקצוב, וכמו שאתה אמרת.

אלעזר שטרן: ואני רק רציתי, ממה שאמרתי, להוסיף: איפה נמצא המקום הזה?

אלעזר שטרן: הנושא של חינוך, של הכשרה מקצועית.

אלעזר שטרן: לא משנה אם זה למכונאות או לפיזיקה, הוא על סוג של רצף, ורצף במדינת ישראל נמצא במערכת החינוך.

אלעזר שטרן: אני, דרך אגב, גם בטוח ששר החינוך, שהיה גם, דרך אגב, שר הכלכלה פעם, שיסתכל על המשאבים שעומדים לרשותו – היה מחלק אותם אחרת אם הייתה לו אחריות שווה על המכללות הטכנולוגיות ועל האוניברסיטאות במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: תודה למר שי באב"ד, המנכ"ל, שהתחייב להגיע ב-11:50.

אלי אלאלוף: תראו, הקדים.

אלי אלאלוף: ובאמת תודה שהגיע, למרות כל העיסוקים.

אלי אלאלוף: ברשותכם יש לי בקשה: באמת, זה לא במקרה שיש כל כך הרבה חברי כנסת, ואני מאוד מעריך.

אלי אלאלוף: תבינו, בשביל מי שלא מכיר את עבודת הכנסת, אז הנוכחות היא גם הפגנת תמיכה בנושא הזה.

אלי אלאלוף: ובאמת, אני חושב שזה גם נושא שברור שמעלה דברים מהותיים מאוד, נושאים מהותיים מאוד, שלא נוכל לתת להם את כל תשומת הלב היום.

אלי אלאלוף: לכן, גם ההצעה שלנו, שניפגש אחת לחודש כדי לקדם את זה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, תרשה לי מר שי באב"ד להתחיל בנוכחותך בכמה דברים ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, שהכין לנו סקירה שאני מאוד ממליץ שתראו אותה.

אלי אלאלוף: מודה באשמה: אני בחלק מהלילה עשיתי - - -, אבל לא מספיק לעומק, ולכן אני מעדיף שבאמת הגברת אתי וייסבלאי תגיד לנו כמה עקרונות, ואחר כך נחזור לסדר הישיבה בנוכחות המנכ"לים, ובאמת נמשיך בדיון הזה.

אלי אלאלוף: ברשותך, הגברת אתי וייסבלאי.

<אתי וייסבלאי: תודה רבה.

<אתי וייסבלאי: אני באמת אקצר, כי נאמרו פה כבר הרבה דברים חשובים.

<אתי וייסבלאי: הכשרת הנדסאים וטכנאים בישראל מתבצעת בשני מסלולים: הכשרת מבוגרים במכללות הטכנולוגיות, בפיקוח משרד הכלכלה והתעשייה, שנזכרה כאן, וכיתות י"ג וי"ד בבתי ספר תיכוניים של משרד החינוך.

<אתי וייסבלאי: בסך הכול לומדים בשני המסלולים קצת יותר מ-31 אלף סטודנטים: מעט יותר מ-5,000 בכיתות י"ג וי"ד של משרד החינוך, וכ-26 אלף במכללות הטכנולוגיות.

<אתי וייסבלאי: לחינוך הטכנולוגי העל-תיכוני יש שתי מטרות מרכזיות: הראשונה זה הכשרת כוח אדם טכנולוגי מקצועי בדרגי הביניים עבור התעשייה והשירותים.

<אתי וייסבלאי: השנייה, מתן אפשרות קצרה, זמינה וזולה יחסית לרכישת השכלה על-תיכונית ומקצוע לאוכלוסיות שהמערכת של ההשכלה הגבוהה פחות מתאימה להן.

<אתי וייסבלאי: הכשרת ההנדסאים והטכנאים בכלל, וביתר שאת המכללות הטכנולוגיות, סובלת בשנים האחרונות ממשבר מתמשך שיש לו כמה גורמים, שחלקם קשורים לשוק העבודה וחלקם קשורים לתחום הטכנולוגי.

<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים אקדמיזציה גוברת של החינוך העל-תיכוני עם מקצועות אחרים, שהצליחו להפוך לתואר אקדמי.

<אתי וייסבלאי: במכללות הטכנולוגיות זה לא קרה.

<אתי וייסבלאי: צמצום של החינוך הטכנולוגי העל-יסודי; פתיחת מכללות פרטיות שנותנות תארים אקדמיים; והסתמכות על כוח אדם טכנולוגי מקצועי שהגיע עם העלייה מברית המועצות בשנות ה-90', וכיום עומד בפני פרישה.

<אתי וייסבלאי: בשנת 2014, ה-OECD פרסם דו"ח הסוקר את מצב החינוך הטכנולוגי בישראל.

<אתי וייסבלאי: הדו"ח ציין שהכלכלה הישראלית עומדת בפני כמה אתגרים משמעותיים, ובהם חוסר בידע מקצועי והכשרה בקרב עובדים, גל פרישה של עובדים מיומנים ממדינות ברית המועצות לשעבר, והצורך בהתמודדות עם השתתפות נמוכה בשוק העבודה של אוכלוסיות מהמגזרים הערבי והחרדי.

<אתי וייסבלאי: מנגד, מערכת החינוך הטכנולוגי העל-תיכוני מפותחת פחות מאשר במדינות אחרות ב-OECD, והתקציבים שניתנים לה, בהשוואה למדינות אחרות, וגם בהשוואה לעצמה, אינם מספיקים, ובחלק מהמקרים אף מתרחש בהם קיצוץ.

<אתי וייסבלאי: ה-OECD ציין גם שהפיצול בין משרד החינוך לבין משרד הכלכלה והתעשייה, גם מבחינת רגולציה וגם מבחינת מימון, מקשה על פיתוח התחום.

<אתי וייסבלאי: בעיה נוספת היא שבוגרי המסלולים להכשרה מקצועית על-תיכוניים נתקלים במכשולים כאשר הם מבקשים להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה, ולא מקבלים הכרה ראויה בהסמכה שלהם.

<אתי וייסבלאי: דו"ח ה-OECD המליץ על השקה של תכנית אסטרטגית להרחבת החינוך המקצועי האיכותי, תוך שיתוף פעולה עם התעשייה, הסדרה בחקיקה ומתן תקציבים ראויים בנושא הזה.

<אתי וייסבלאי: אני אסיים בכמה נתונים, שמופיעים גם במסמך, בנושא המכללות הטכנולוגיות.

<אתי וייסבלאי: על פי הנתונים, במכללות הטכנולוגיות למדו בשנת הלימודים התשע"ה 25,750 סטודנטים: כ-23 אלף תלמידים במסלולים להכשרת הנדסאים, וכ-1,300 תלמידים במסלולים להכשרת טכנאים.

<אתי וייסבלאי: מבחינת הבוגרים, בשנת 2015 קיבלו דיפלומה מן המכללות הטכנולוגיות קרוב ל-6,000 בוגרים: בהם 5,200 הנדסאים ו-650 טכנאים.

<אתי וייסבלאי: אנחנו רואים שאחת הבעיות שהתייחסו אליהן זה שיעור הדפלום.

<אתי וייסבלאי: כלומר, שיעור נמוך של בוגרי המכללות שזוכים להסמכה כטכנאים.

<אתי וייסבלאי: ועל פי הנתונים שנתקבלו ממשרד הכלכלה והתעשייה, בשנת הלימודים התשע"ה, שיעור הדפלום שנקבע למכללות הוא 46.3%.

<אתי וייסבלאי: תודה.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: נתונים קשים, אפשר להגיד.

אלי אלאלוף: אז בבקשה, אני התחייבתי לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אלי אלאלוף: ואחר כך, ברשותכם, ניתן לדוקטור יוכבד פנחסי, ואחר כך נחזור לדיון.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, אנחנו דנים פה בבעיה שנוצרה, ויסלח לי מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, אבל באשמתם הבלעדית.

אורלי לוי אבקסיס: אני חוזרת עכשיו מוועדת הכספים, ודובר שם על מקצועות מסוימים, למשל, וגם דנו פה, בוועדה.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה: כל ההכשרות של תדמור.

אורלי לוי אבקסיס: באופן שיטתי, ברור, ניתן למדידה – משרד הכלכלה והתעשייה הסיר את ידיו ואת המימון שלו מהכשרות מקצועיות בכלל.

אורלי לוי אבקסיס: גם במקצועות ששם אנחנו רואים השמה או יכולת, לפחות של 90% שמסיימים קורסים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו ראינו את זה בכל מה שנוגע לתדמור ולקורסים.

אורלי לוי אבקסיס: שאחר כך נותנים לך את התעודה, שאתה יכול לעבוד במסעדנות, ואז הם צריכים להביא עובדים זרים.

אורלי לוי אבקסיס: באותה מידה הדברים האלו קורים פה, בענף הטכנולוגי.

אורלי לוי אבקסיס: כי אם משרד החינוך יודע לתקצב את זה נכון יודע להקים את זה כמו שצריך, לא צריך להיות גאון גדול כדי להבין שאם יש פה כשל, הכשל הוא של משרד הכלכלה והתעשייה.

אורלי לוי אבקסיס: יוכל לומר לנו בבקשה המנכ"ל כמה כספים וכמה הכשרות קוצצו בשנים האחרונות?

אורלי לוי אבקסיס: אני אומר לך: בסביבות ה-60%.

אורלי לוי אבקסיס: במקום להעלות את התקצוב להכשרות המקצועיות, ובייחוד לאלו שיש להן ביקוש בשוק – מה שעשה משרד הכלכלה והתעשייה, זה הלך וקיצץ ברגל גסה.

אורלי לוי אבקסיס: והיום אנחנו מתמודדים.

אורלי לוי אבקסיס: ואז באים ואומרים לנו: אתם יודעים מה, בואו נחזיר את החטא הקדמון ונביא את החינוך הטכנולוגי בחזרה לבתי הספר, ובתי הספר ייצרו לנו פס יצור של עובדי יצור.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא רוצים להיות שם.

אורלי לוי אבקסיס: כי בסופו של דבר, היום, גם המקצועות האלו, שאנחנו אומרים שיש ביקוש ולכן התגמול הוא גבוה או השכר שלהם יחסית גבוה; אנחנו ניצור מצב שיהיה עודף או הצפה אם נהפוך את זה לחלק מהמסלול של החינוך הפורמלי, של חינוך החובה.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו יודעים בדיוק, אדוני היושב ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא צריכה לספר לך.

אורלי לוי אבקסיס: הרי היה פה גם חבר הכנסת מאיר כהן.

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו באים מהמקומות שאנחנו יודעים לאיזו הסללה, ומי הילדים שהלכו לחינוך הטכנולוגי, ולאיזה חינוך טכנולוגי.

אורלי לוי אבקסיס: לא שלחו אותם לזה.

אורלי לוי אבקסיס: שלחו אותם באמת ל-low.

אורלי לוי אבקסיס: לחינוך הטכנולוגי הנמוך.

אורלי לוי אבקסיס: וזה הפחד הכי גדול שלי שיקרה בהמשך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא ניתן לזה יד.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעמוד על הרגליים האחוריות.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אנחנו גם נעמוד על הרגליים האחוריות כדי לאפשר למכללות להמשיך ולהתקיים ולהכשיר את החבר'ה הצעירים האלו.

<יעקב דור: שבחרו בכך.

אורלי לוי אבקסיס: שבחרו.

אורלי לוי אבקסיס: לא שהסלילו אותם.

אורלי לוי אבקסיס: שרוצים בכך.

אורלי לוי אבקסיס: ומשרד הכלכלה והתעשייה יצטרך לבוא ולתת - - -

מיכל בירן: בכל מקרה, מערכת החינוך, אגב, מסלילה אותם לשם.

אורלי לוי אבקסיס: טוב.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

אורלי לוי אבקסיס: בסדר.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: לא נכון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו עדיין צריכים להסתכל ולומר: איפה אנחנו יכולים לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: איפה אנחנו יכולים לשפר.

אורלי לוי אבקסיס: יושבים פה מנכ"ל משרד האוצר ומנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.

אורלי לוי אבקסיס: בבקשה, שבו ביניכם.

אורלי לוי אבקסיס: תסתכלו.

אורלי לוי אבקסיס: כי ההצעה שהייתה פה – לחזור בחזרה לחינוך הטכנולוגי בבתי הספר, זו קטסטרופה אחת גדולה.

אורלי לוי אבקסיס: הבוס שלך כמעט היה.

אורלי לוי אבקסיס: היום היית רוצה לפגוש אותו, לא במשרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: היית יכול לפגוש אותו באיזושהי מסגרייה או פחחות רכב.

אורלי לוי אבקסיס: וזה הזוי, ואסור שזה יקרה, וזה לא יקרה לילדים שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו לא ניתן שזה יקרה להם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים בדיוק מי האוכלוסייה שתגיע לשם.

אורלי לוי אבקסיס: מה שכן צריך לעשות זה לבדוק למה משרד הכלכלה והתעשייה, באופן שיטתי, הולך ומוריד את ההכשרות האלו.

אורלי לוי אבקסיס: הוא הולך ומוריד את הסבסוד להכשרות האלו.

אורלי לוי אבקסיס: גם כאשר יש צפי, באמת, להשמה במקצועות - - - עם אופק תעסוקתי.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך: אני הייתי במכללה.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע, זה בין עפולה לבין נצרת עילית.

אורלי לוי אבקסיס: נהדר שם.

אורלי לוי אבקסיס: אבל הם משלמים ארנונה גבוהה.

אורלי לוי אבקסיס: והם לא מצליחים להביא את התלמידים, כי אין מי שישתתף איתם.

אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על תלמידים שמגיעים מאזורים מסוימים – הם צריכים את ההשתתפות של משרד הכלכלה והתעשייה.

אורלי לוי אבקסיס: בלי זה הם לא יוכלו להגיע לתעודות.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לדעת איפה - - - את הכוח שלנו, ולא ליצור עכשיו בעיה הרבה יותר גדולה בזה שאנחנו נביא את החינוך הטכנולוגי לבתי הספר.

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: מי שרוצה, בנוסף לתעודת בגרות וכדומה – זה יכול להיות מקצוע בחירה.

אורלי לוי אבקסיס: זה לא יכול להיות הסללה.

אורלי לוי אבקסיס: נקודה.

אורלי לוי אבקסיס: לא ניתן יד לכך.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נבקש ממשרד הכלכלה והתעשייה, רק שייתן לנו נתונים, בכמה קוצצו ההכשרות המקצועיות ובאיזה תחומים.

אורלי לוי אבקסיס: למרות שהיו להם נתונים על השמה במקומות עבודה עם אופק תעסוקתי.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

<עמית לנג: אני רק חייב להתייחס.

<עמית לנג: ספציפית.

<עמית לנג: דקה, ברשותך.

<עמית לנג: משרד הכלכלה והתעשייה לא קיצץ שום דבר.

<עמית לנג: משרד הכלכלה והתעשייה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להביא לך את התמלול של השאילתה שעשיתי בכנסת שעברה, ושר הכלכלה בא והודה.

אורלי לוי אבקסיס: ושר הכלכלה היה נפתלי בנט, שהוא היום שר החינוך, והוא הודה שקיצצו כמעט 60%.

<עמית לנג: יפה.

<עמית לנג: מילת המפתח היא קיצצו.

<עמית לנג: לא משרד הכלכלה והתעשייה.

<עמית לנג: במשרד הכלכלה והתעשייה, כבר כמעט כעשור, אין בבסיס התקציב כסף - - -

אורלי לוי אבקסיס: למה אתם לא נלחמים?

אורלי לוי אבקסיס: אז משרד האוצר קיצץ?

אורלי לוי אבקסיס: אז הנה, יש פה את מנכ"ל משרד האוצר.

<עמית לנג: מי אמר לך שאנחנו לא נלחמים?

<עמית לנג: אז מה, תמיד כשנלחמים מקבלים מה שרוצים?

<עמית לנג: לא.

אורלי לוי אבקסיס: עובדתית, ההכשרות צומצמו?

<יעקב דור: הוסללו.

<יעקב דור: לא צומצמו.

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק.

<עמית לנג: מזה עשור, משרד הכלכלה והתעשייה, אין לו כסף בבסיס.

<עמית לנג: זה לא שאני יכול להחליט.

<עמית לנג: אין לי כסף בבסיס.

<עמית לנג: הכסף שאני מקבל להכשרה מקצועית, לרבות העניין של תדמור, הוא על בסיס רוצה-לא רוצה של משרד האוצר.

<עמית לנג: אז יש רעש גדול.

<עמית לנג: אז פתאום הוא רוצה.

<עמית לנג: שנה אחת הוא רוצה – הוא נותן לי.

<עמית לנג: הוא נותן לי – אני עושה.

<עמית לנג: אני לא לוקח את זה למקומות אחרים.

<עמית לנג: צריך גם להבין את הדינמיקה וזה.

<עמית לנג: כי הרוח של הדברים מאוד - - -.

<עמית לנג: כי אני כבר עדיין צועק.

אורלי לוי אבקסיס: אבל עובדתית, קוצצו.

אורלי לוי אבקסיס: קוצצו כמעט - - -.

אורלי לוי אבקסיס: הנה, הבאנו את מנכ"ל משרד האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: שייתן לנו תשובה למה.

אלי אלאלוף: יש לי שאלה, אם כבר.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול שאלה, באמת, ולא עם תשובה מיידית.

אלי אלאלוף: תחשבו על זה: היכולות המקצועיות של המשרד היום מתאימות לצרכים?

אלי אלאלוף: לי יש הרגשה, ולא כולם מדברים.

אלי אלאלוף: לא מעזים לדבר.

אלי אלאלוף: לי יש הרגשה שהיכולת המקצועית של המשרד, בתחום הזה, של המכללות ושל ההכשרות המקצועיות, הוא פחות ממה שרצוי - - -

<עמית לנג: בוודאי שהוא פחות.

<עמית לנג: כי כמו שקיצצו את התקציבים, קיצצו גם את התקנים.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: לא, מפני שזה הביצה והתרנגולת.

<עמית לנג: לא.

<עמית לנג: זה לא.

אלי אלאלוף: כשמערכת לא מתפקדת - - -

<עמית לנג: זה לא.

<עמית לנג: אחרי שהם - - -

אלי אלאלוף: כשמערכת לא מתפקדת, ויש שנים שהוחזר כסף.

אלי אלאלוף: שהוחזר כסף למשרד האוצר על אי ניצול.

אלי אלאלוף: אז אני מבקש: בוא, תעשו ביקורת עצמית.

אלי אלאלוף: זה לא יזיק.

<עמית לנג: אנחנו עושים כל הזמן.

<עמית לנג: אבל זה לא הביצה והתרנגולת.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז תגיד גם המלצות אופרטיביות.

מיכל בירן: ואנחנו גם מכירים את השיטה: קודם מייבשים, ואז אומרים: זה לא יעיל.

<עמית לנג: בדיוק.

<עמית לנג: נכון.

<עמית לנג: אחרי שייבשו, אמרו: למה אתם צריכים את התקנים?

אלי אלאלוף: אני לא מכיר.

אלי אלאלוף: מעט המשרדים שאני מכיר – אני מכיר את המשרדים.

אלי אלאלוף: שרוב המשרדים היום במדינה – אם זה משרד הבריאות, אם זה משרד החינוך – יש תוספת תקציבית, ולא מעטה.

אלי אלאלוף: במשרד הכלכלה והתעשייה אפשר לקצץ.

אלי אלאלוף: אפשר לקצץ.

אלי אלאלוף: אפשר לשכוח.

אלי אלאלוף: אפשר.

מיכל בירן: גם שלא יהיה שר.

אלי אלאלוף: תשימו לב.

אלי אלאלוף: האם זה רק חוסר היכולת של הפוליטיקאים להבין את המצב?

אלי אלאלוף: בבקשה, חבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

אלי אלאלוף: ואני מסיים עם חברת הכנסת מירב בן ארי, ואחר כך דוקטור יוכבד פנחסי.

אלי אלאלוף: בבקשה.

מנואל טרכטנברג: אדוני היושב ראש, מה שאנחנו נדרשים כרגע, כאן, בוועדה, זה רק סימפטום של תופעה הרבה יותר עמוקה.

מנואל טרכטנברג: והשאלה היותר עמוקה היא כדלקמן: כיום, זה כבר איזה שנתיים, מגיעים למוסדות ההשכלה הגבוהה – כל שנה, כל מחזור, כ-50% מהתלמידים נכנסים ומצליחים להגיע להשכלה הגבוהה.

מנואל טרכטנברג: חצי מתוך כל מחזור גיל שמסיים תיכון מגיע להשכלה גבוהה.

מנואל טרכטנברג: זה הישג גדול מאוד.

מנואל טרכטנברג: ואני זה שנים שואל, ושאלתי גם כשהייתי יושב ראש הות"ת: מה עם החצי השני?

מנואל טרכטנברג: מה קורה איתם?

מנואל טרכטנברג: כל מחזור, מחציתו – המדינה מתנערת מאחריות עליו.

מנואל טרכטנברג: מתנערת מהאחריות על ההכשרה שלו, מתן הכישורים – כדי שיגיעו לתעסוקה איכותית וכולי.

מנואל טרכטנברג: אוקיי?

מנואל טרכטנברג: ושמים את כל יהבנו על עוד תואר ועוד – להרחיב את ההשכלה הגבוהה.

מנואל טרכטנברג: וזה לא זה.

מנואל טרכטנברג: אמרתי: התואר האקדמי זה לא חזות הכול.

מנואל טרכטנברג: זה יכול להביא חלק ניכר מהבוגרים לממש מבוי סתום.

מנואל טרכטנברג: אני כיו"ר הות"ת, – ויושבת כאן הגברת מיכל צוק, שהייתה נוכחת בחלק מהישיבות וזוכרת את זה היטב – ניסיתי להוביל מהלך של הקמת, מה שקראנו Community Colleges, במודל של ארצות הברית.

מנואל טרכטנברג: כלומר, מכללות של שנתיים, אוקיי?

מנואל טרכטנברג: שאתה לא צריך פסיכומטרי, תנאי קבלה מינימליים.

מנואל טרכטנברג: כל התעשייה של המכינות וכולי.

מנואל טרכטנברג: שיכולים.

מנואל טרכטנברג: אתה נכנס לשם, ואז פתוחים בפניך מסלולים שונים.

מיכל בירן: במה זה שונה ממכללה טכנולוגית?

מנואל טרכטנברג: זה שונה מאוד.

מנואל טרכטנברג: מכיוון שזה גם פותח פתח להשכלה הגבוהה אם אתה רוצה ואם אתה מוכיח את עצמך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה קיים.

<יעקב דור: זה קיים.

<יעקב דור: זה אנחנו.

מנואל טרכטנברג: לא, לא, לא, לא, לא בצורה הזאת.

מנואל טרכטנברג: לא בצורה הזאת.

מנואל טרכטנברג: הרבה יותר כללית.

מנואל טרכטנברג: הרבה יותר מסלולים.

מנואל טרכטנברג: וכולי.

מנואל טרכטנברג: לא הצלחתי במהלך הזה - - -

אלי אלאלוף: יש מסמך של פרופסור פרינגר - - -

מנואל טרכטנברג: כן.

מנואל טרכטנברג: לא הצלחתי במהלך הזה.

מנואל טרכטנברג: התנגדויות מכל הכיוונים, כולל מתוך האקדמיה.

מנואל טרכטנברג: אני חייב להגיד: חששו שזה ייקח תקציבים מהם וכולי וכולי.

מנואל טרכטנברג: לא רצו.

מנואל טרכטנברג: בסדר גמור.

מנואל טרכטנברג: כפי שאתה יודע, אדוני היושב ראש, אני עובד זה חודשים על הגשת הצעת חוק להקמת המל"ט – המועצה להשכלה טכנולוגית.

מנואל טרכטנברג: כי בלי זה, כל זמן שהמצב הוא כמו שהוא – שהמכללות האלו בעצם נתפסות כסוג ב'.

מנואל טרכטנברג: כי אין להן בית.

מנואל טרכטנברג: אין להן, לא את הפרסטיז'ה - - -

אורלי לוי אבקסיס: אין הסדרה.

מנואל טרכטנברג: אין את ההסדרה הנכונה.

מנואל טרכטנברג: אנחנו נמשיך, וכל שנה אנחנו ניפגש כאן, במקרה הטוב, כדי להתווכח על עוד כמה עשרות מיליונים.

מנואל טרכטנברג: זה לא זה.

מנואל טרכטנברג: למחצית השנייה של כל דור צעיר צריך שגם יהיו הכלים, המועצה, העצמאות.

מנואל טרכטנברג: הרי המל"ג, אחת העוצמות שלו, זה שיש לו עצמאות.

מנואל טרכטנברג: לא צריך, אתה יודע, כל פעם להתווכח עם הפקידות של המשרד.

מנואל טרכטנברג: ולא חשוב.

מנואל טרכטנברג: הפקידות של המשרד עושה את עבודתה נאמנה, מר עמית לנג.

מנואל טרכטנברג: זה לא הנקודה.

מנואל טרכטנברג: אלא פשוט זה לא מתאים.

מנואל טרכטנברג: זה לא מתאים.

מנואל טרכטנברג: זה שני דברים שלא יכולים לדור יחדיו.

מנואל טרכטנברג: כמו שלא יכול להיות שהגיל הרך נמצא שם.

מנואל טרכטנברג: המעונות.

מנואל טרכטנברג: אוקיי?

מנואל טרכטנברג: כי זה פשוט מנטליות אחרת.

מנואל טרכטנברג: זה מטרות אחרות.

מנואל טרכטנברג: נוצרו למטרה אחרת.

מנואל טרכטנברג: בעידן אחר.

מנואל טרכטנברג: אז מה שאני אומר: עכשיו צריך לעשות כל מאמץ כדי שלא לפגוע בטווח המיידי במכללות, ובאמת לסייע להם, אתה יודע, להמשיך ולתפקד.

מנואל טרכטנברג: אבל זה לא יפתור את זה.

מנואל טרכטנברג: זה לא יפתור.

מנואל טרכטנברג: כן?

מנואל טרכטנברג: צריך פה החלטה בסדר גודל אחר.

מנואל טרכטנברג: ואני מאוד מקווה שהוועדה הזאת, בראשותך, ביחד עם הצעות חוק שאנחנו רוצים לקדם – שנוכל לעשות את המהלך הזה - - - אנחנו לא מבינים מה ההשלכות על מדינת ישראל.

מנואל טרכטנברג: הרי מה אנחנו מצפים שיקרה אם מכל דור צעיר, מכל מחזור, מחציתו לא מקבל מה שהוא צריך כדי להשתלב בכל מובן במדינה?

מנואל טרכטנברג: ולגבי הסללה, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, זה בדיוק הנקודה.

מנואל טרכטנברג: אתה צריך לפתוח מסלולים, שגם אפשר יהיה להגיע למי שיכול וצריך.

מנואל טרכטנברג: בלי פסיכומטרי ובלי בחינות.

מנואל טרכטנברג: מוכיח את עצמו?

מנואל טרכטנברג: אוקיי.

מנואל טרכטנברג: שיגיע להשכלה הגבוהה.

מנואל טרכטנברג: לא מוכיח את עצמו?

מנואל טרכטנברג: לא רוצה את זה?

מנואל טרכטנברג: לא צריך לרצות, אתה יודע, רק B.A. כללי, שאחר כך - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו דיברנו על מערכת החינוך, אתה יודע, עד גיל - - -.

אורלי לוי אבקסיס: שם אנחנו מאוד זהירים, כי זה בנפשנו.

מנואל טרכטנברג: לא, לא.

מנואל טרכטנברג: בסדר, בסדר.

מנואל טרכטנברג: אבל אני אומר: צריך להתמודד עם זה, עם כלים, עם מסגרות, שמתאימות למאה ה-21.

מנואל טרכטנברג: כן?

מנואל טרכטנברג: אז זהו.

מנואל טרכטנברג: זה מה שאני חושב שצריך לשאוף לזה.

מנואל טרכטנברג: ואתה, כיושב ראש הוועדה, יכול להוביל את המהלך.

מנואל טרכטנברג: תודה.

אלעזר שטרן: אני חושב שזה יותר מ-50%.

אלעזר שטרן: בגלל שגם בתוך ה-50% - - - למכללות - - -

מנואל טרכטנברג: אתה צודק לגמרי.

מנואל טרכטנברג: אתה צודק לגמרי.

<יעקב דור: וחלקם מגיעים אקדמאים אלינו היום.

מנואל טרכטנברג: אתה צודק לגמרי.

<יעקב דור: שסובסדו על ידי המדינה ולומדים אחרי זה הנדסאים.

<יעקב דור: הנדסה היום זה כרטיס כניסה לשוק העבודה.

מיכל בירן: בא לי להגיד - - -, כנראה אין לו יכולת להסתדר בשוק העבודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אולי יש יתרון בזה שאני מדברת אחרונה מחברי הכנסת.

מירב בן ארי: כי אני אדבר על מה שעשינו.

אלי אלאלוף: אין לך ברירה אלא לחדש.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: הקשבתי לכולם, והם אמרו כאן דברים מאוד מעניינים.

מירב בן ארי: אבל אני רוצה להגיד מה שכן נעשה.

מירב בן ארי: ואני דווקא שמחה שמר שי באב"ד כאן.

מירב בן ארי: שהוא מוביל את ההליך הזה.

מירב בן ארי: נכון, אתה אומר שבמשך שנים אנחנו צועקים.

מירב בן ארי: אבל זה, גם במסגרת השיחות שהיו לי עם דוקטור יוכבד פנחסי, זה שאמרתי לה שבאמת יש יושב ראש ועדה שלקח את זה, ויש מנכ"ל משרד שבאמת מתחיל להזיז את התהליך.

מירב בן ארי: מתי זה היה?

מירב בן ארי: בשבת.

מירב בן ארי: לא האחרונה.

מירב בן ארי: הקודמת – היינו בשיחת ועידה: אני, מר שי באב"ד, דוקטור יוכבד פנחסי ומר גלעד ארדיטי – הוא כאן – וניסינו.

מירב בן ארי: באמת, בשיחות: גם ביום שישי, עד כניסת השבת, וגם במוצאי השבת.

מירב בן ארי: ועוד אדוני היושב ראש, ייאמר גם לזכותו, שגם הוא היה מעורב בעניין הזה.

מירב בן ארי: ובאמת בשיחת הוועידה הצלחנו קודם כל למנוע את השביתה.

מירב בן ארי: שזה דבר ראשון בעיניי.

מירב בן ארי: כי אני יודעת שהיה כאן רצון של כל ההנדסאים במדינת ישראל לצאת ביום ראשון בשעה 11:00 בבוקר, ולשבות מול משרד האוצר.

מירב בן ארי: נכון, דוקטור יוכבד פנחסי?

מירב בן ארי: את מסכימה איתי?

מירב בן ארי: והשביתה הזאת, לצורך העניין, קודם כל היא לפחות נדחתה.

מירב בן ארי: ואז קיבלתי את המסקנות.

מירב בן ארי: קראתי את הדברים.

מירב בן ארי: ולכן אני כן רוצה להגיד בעניין הזה.

אלי אלאלוף: - - - את המסקנות - - -

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני עובדת איתו.

מירב בן ארי: תאמין לי, אני משאירה לו, שהוא יגיד על זה.

מירב בן ארי: אני רוצה רק להגיד על העניין של מניעת השביתה, שהיא חשובה, והיא חשובה לפרוטוקול – כי גם אתה היית מעורב בעניין הזה.

מירב בן ארי: ודבר שני, אני רציתי להגיד שהייתה כאן, בפעם הראשונה מ-2006, הצעת חוק היסטורית, בשבוע שעבר.

מירב בן ארי: שעלתה בקריאה טרומית.

מירב בן ארי: שמאזנת.

מירב בן ארי: זאת הצעת חוק שלי.

מירב בן ארי: למרות שחברי כנסת אחרים צולמו.

מירב בן ארי: לא נורא.

מירב בן ארי: זה מהסיעה שלי.

מירב בן ארי: הצעת חוק שמאזנת את נקודת הזיכוי בין האקדמאי שסיים תואר ראשון לבין אדם שסיים תואר הנדסאי.

מירב בן ארי: עוול היסטורי.

מירב בן ארי: לא מובן.

מירב בן ארי: אפילו כשבאתי למשרד האוצר והסברתי את זה, הם לא הצליחו להבין למה.

מירב בן ארי: למה מישהו שלומד 1,700 שעות, הנדסאי – מקבל חצי נקודת - - -

<יעקב דור: 2,300.

מירב בן ארי: לפי החוק זה 1,700.

מירב בן ארי: תאמין לי.

מירב בן ארי: אני מכירה את זה.

מירב בן ארי: ואדם שלומד תואר ראשון, B.A. במדעי החיים, מקבל נקודת זיכוי.

מירב בן ארי: ולכן זה עלה בטרומית.

מירב בן ארי: וזה מגיע לוועדה הזו כדי להמשיך את הדיונים, ובאמת ליצור כאן איזשהו צדק חברתי בין ההנדסאים לבין סטודנטים אחרים.

מירב בן ארי: והדבר השלישי שאני חייבת לומר כאן: יש כאן שותף, במשרד האוצר.

מירב בן ארי: ואני לא אומרת את זה כמס שפתיים.

מירב בן ארי: אתה יודע, הייתי אצלך במכללה.

מירב בן ארי: ראיתי איך אתם חיים.

מירב בן ארי: דיברתי עם דוקטור יוכבד פנחסי.

מירב בן ארי: באמת.

מירב בן ארי: הרבה שיחות.

מירב בן ארי: אני אתכם במאבק הזה.

מירב בן ארי: אני גם יודעת כמה התאחדות הסטודנטים, ומר גלעד ארדיטי פה מגויס בשביל לעזור.

מירב בן ארי: יש כאן דווקא שיח.

מירב בן ארי: ויש שיח.

מירב בן ארי: ואני יודעת כבר.

מירב בן ארי: נדבר גם.

מירב בן ארי: תיכף דוקטור יוכבד פנחסי תדבר.

מירב בן ארי: את תדברי על ה-30 מיליון שקל, ותדברי על הכסף שמתחיל לזוז.

מירב בן ארי: אני חושבת שחוץ מהשיח, שהוא חשוב פה, וחוץ ממך, שאתה באמת מוביל את זה, ואני, שאני מגויסת לעניין, אני בהחלט חושבת שלא משנה, וזה, מר עמית לנג, אליך – כמה עבודה טובה וכמה התקציב הוא חסר.

מירב בן ארי: בסופו של דבר, המטרה היא חינוכית.

מירב בן ארי: היא חינוכית.

מירב בן ארי: ואלו הנדסאים שאמורים שנמצאים במערכת החינוך.

מירב בן ארי: לכן, מראש, זה ששמו אותם אצלכם – ושוב פעם, אני לא אומרת שאתם לא עושים את עבודתכם נאמנה – היא, לדעתי, בטעות.

מירב בן ארי: ואני אומרת לך: אני יושבת ראש השדולה להשכלה גבוהה בכנסת.

מירב בן ארי: אני מלווה את הסטודנטים כל היום.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש כאן עוול אחרי עוול, שהמדינה עושה במשך שנים.

מירב בן ארי: ועם כל ההיסטוריה הקשה, אני כן מוצאת פה נקודת אור.

מירב בן ארי: כי אני חושבת שיש לכם שותף במשרד האוצר.

מירב בן ארי: ואני חושבת שאנחנו באמת-באמת רוצים לקדם את הנושא של ההשכלה הגבוהה בארץ.

מירב בן ארי: בטח של, וברור וברור שאת ההנדסאים.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אז בואו נבקש עכשיו מהמכללות בתיאום.

אלי אלאלוף: אני ביקשתי מדוקטור יוכבד פנחסי לדבר בנוכחות מנכ"ל משרד האוצר.

אלי אלאלוף: ולכן עכשיו אני נותן לדוקטור יוכבד פנחסי, יושבת ראש הפורום של המכללות הטכנולוגיות.

אלי אלאלוף: דוקטור יוכבד פנחסי, בבקשה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז קודם כל, על השם יוכי, כנראה אני באמת מרגישה פה בבית, ובטח ובטח היום.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני חושבת שמה שקרה פה היום, שכל כך הרבה חברי כנסת יושבים בתוך הוועדה – לכבוד הוא לנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מגיע מנכ"ל משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מגיע מנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: על כלל האנשים שיושבים פה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מגיעים לפה הזוג ברוניצקי, שאנחנו מחבקים אותם בעשייה ומסתכלים קדימה, כי כרגע אנחנו צריכים, בדיוק מה שחברת הכנסת מירב בן ארי אמרה: להרים את הראש מעל המים ולהסתכל רגע קדימה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: וואו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה לא היה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה לא היה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה תהליך עבודה של ארבע שנים, שאנחנו מתרוצצים פה בין הוועדות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ואנחנו שובתים ואנחנו רועשים ואנחנו אומרים את כל הדברים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: וחברים, אף אחד לא מקשיב.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ופתאום משהו קרה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז משהו קרה – אז כל הכבוד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז בואו נתחיל לעבוד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו נמצאים כרגע במשרד הכלכלה והתעשייה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: 70 מכללות – בואו נגיד את האמת: לא יודעת מה זה 70 מכללות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יש פה 20 מכללות שהן גדולות, יפות וטובות; ויש סמינרים חרדיים – פה כיתה, פה כיתה; ויש פה איזשהן רשתות שמפוזרות בארץ.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני לא יודעת מה זה 70 מכללות, אבל בואו נגיד שיש פה איזשהו חלק ארי שמפוזר פה, בפריפריה, ועושה עבודה נאמנה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יושבים פה מגוון רחב של מכללות מכל הארץ: תל חי, באר שבע.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לכו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: על כל המדינה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והם מעניקים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: למכללה למינהל יש לה סניף אפילו באילת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: סניף – נכון, סניף קטן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל אילת, מה לעשות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יושבים פה ועושים עבודה מדהימה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: עושים עבודה של הנגשה של השכלה לאוכלוסיות מרבדים שונים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: חלק מהם מוחלשים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אוכלוסיות מוחלשות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: חלק מהם דווקא אוכלוסיות מוגברות, אבל שרואות את האופק התעסוקתי שלהם כמקצוע.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והן באות ובוחרות לימודים טכנולוגיים מגיל 20 ומעלה או 18, אם מדובר על מגזר כזה או אחר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והנה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ובוחרים את המקצועות האלה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא, דווקא לא את המקצועות האקדמאיים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הם לא רוצים את ה-B.A.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הכללי, שאולי לא תהיה עבודה בסוף.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אלא הם בוחרים מקצוע לחיים, ואותם אנחנו מכבדים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: וכן, יש להם אפשרות אחר כך, מי שרוצה ויכול, לעבור לאקדמיה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז יש להם נקודות זכות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ובואו נתווכח אם מגיע יותר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי כנראה מגיע יותר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל בואו, זה כבר דיונים אחרים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יש עולם של עולם שצריך לדאוג למדינה, צריך לדאוג לצמיחה של המדינה, לפריון של המדינה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מאיפה הוא יגיע?

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא יגיע רק מאצלנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא יגיע רק מאלה - - -

איתן ברושי: אז למה הממשלה לא מבינה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: היא לא מבינה.

איתן ברושי: למה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: זו בדיוק הבעיה: שהיא לא הבינה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: עד היום היא לא מבינה.

איתן ברושי: איפה הבעיה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז בואו נדבר עכשיו על מה קורה.

איתן ברושי: איפה הבעיה?

<יעקב דור: לפי מודל תפוקות.

<יעקב דור: מתקצבים לפי תפוקות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: התהליך אומר: תראו, אנחנו עשינו ככל שביכולתנו, מנהלי המכללות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: עם הצמצום, עם הכסף, המעט שיש לנו – הלכנו ושמנו את הנושא הזה על סדר היום.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בינתיים, התחלפו לנו כבר שלוש ממשלות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והנה הגיעה ממשלה שהתחילה לעשות תהליך של הבנה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז אנחנו מברכים על זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל אנחנו חייבים להגיד שפה אנחנו הקמנו פורום ציבורי בראשותה של הגברת דיתה ברוניצקי.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שהיא מבינה את התהליך ומסתכלת קדימה ומושכת אותנו, מהמקום שבו אנחנו נמצאים היום, בתחתית, למקום אחר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: להרים את הראש.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה מה שהיא עושה לנו, אבל זה לא התפקיד שלנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה התפקיד שלכם – קובעי המדיניות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה התפקיד של משרד הכלכלה והתעשייה, שהוא המפקח שלנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה התפקיד של משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שיגיד: כן, צריך אתכם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אתם תביאו לנו תפוקה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז בואו נעשה את התהליך הזה כמו שצריך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה המקום שבו אנחנו נמצאים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כרגע, במהלך הדיונים האחרונים – ואני חייבת לציין שכן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הייתה הקשבה ממשרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: פעם ראשונה, אני חייבת לציין, ישבנו מול מנכ"ל משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא פתח לנו את הדלת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אמר: חברים, אני מבין.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ארבע פגישות היינו אצלו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מבין.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מבין שצריך להשקיע בכם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא יכול להיות שתתוגמלו ב-8,500 שקל לסטודנט.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ואני אגלה לכם סוד?

<יוכבד פנחסי-אדיב: גם יש לנו אפס בזה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו לא באמת מתוגמלים ב-8,500 שקל לסטודנט.

<יוכבד פנחסי-אדיב: וזה למה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי משרד הכלכלה והתעשייה עשה יד ביד, ופתאום השית מודל תפוקות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מודל תפוקות אומר שאנחנו מקבלים את הכסף רק על סטודנט שמסיים את חוק לימודיו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: חוק לימודיו בדיפלומה – זה רחוק אלפי מונים מהעולם האקדמי.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בעולם האקדמי יש מרצה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יש קורס.

<יוכבד פנחסי-אדיב: המרצה סוברני להחליט מהו הציון, ובזה נגמרת הדיפלומה שלו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: תעודת ה-B.A.

<יוכבד פנחסי-אדיב: או ה-B.S.C.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מה שהוא מקבל.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בעולם של ההנדסאים הוא לומד 2,200 שעות.

<יעקב דור: בשנתיים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שזה כבר גבוה יותר מהעולם האקדמי, שיושב על 1,800 שעות לתואר ראשון בשלוש שנים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו עושים 2,200 בשנתיים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא צריך להיבחן בארבע בחינות - - -.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אלה בחינות חיצוניות, שאלוהים יודע מה זה הבחינות האלה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא מפוקחות כמו שצריך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אין בכלל יועצים ומפקחים בעולם של משרד הכלכלה והתעשייה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו עובדים לבד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הבחינות לא מותאמות לחומר הנלמד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יש בהן טעויות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בואו, אני אגלה לכם סוד: גם אין מועדי ב'.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אם סטודנט חלה באותו יום או היה במילואים – בואו נחכה - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה, הוא יחכה לשנה הבאה?

<קריאות: כן.

אורלי לוי אבקסיס: תגידו לי, אתם השתגעתם?

<יוכבד פנחסי-אדיב: איפה הוא בשנה הבאה, את יודעת?

<יוכבד פנחסי-אדיב: בעבודה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אשתו ילדה, אז הוא צריך לפרנס אותה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי זו אוכלוסייה בוגרת יותר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זאת אומרת שהוא בכלל לא יחזור אלינו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ואיך זה נהיה פתאום הבעיה שלנו?

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז הנה, אז הוא צריך לעמוד בארבע - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה אחוז הנשירה אם ככה?

אורלי לוי אבקסיס: בטח גבוהים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אחוזי הנשירה עומדים על 30% ו-35%.

<יעקב דור: אפילו יותר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: למה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי אנחנו קולטים אוכלוסייה שבמקום לשבת על הברזלים – היא אצלנו, ואנחנו - - - אותה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ובמקום לקבל צל"ש, אנחנו מקבלים טר"ש.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז גם 8,500 שקלים אנחנו לא מקבלים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בואו נגיד את האמת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ואז מגיע פרויקט הגמר המהולל, שהוא מנוהל בצורה מסוימת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שבו הסטודנט כבר אומר: בשביל מה צריך פרויקט גמר?

<יוכבד פנחסי-אדיב: התעשייה בכלל לא רוצה את זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה לא מעניין אותה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והתעשייה רוצה עובד עכשיו, אד-הוק, והיא לקחה אותו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז מה קרה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז הסטודנט בכלל הלך הביתה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והוא לא צריך את התעודה, בואו נגיד לכם את האמת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי התעשייה קולטת אותו גם ככה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הנה, יש לו מקום עבודה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא עסק בפריון ובצמיחה של המשק.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל אנחנו, המכללות, שכל כך טיפלנו בו - - -

אורלי לוי אבקסיס: אז אתם לא מקבלים שקל עליו?

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא נקבל.

<יוכבד פנחסי-אדיב: על כל אחד שפרש לא נקבל.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אוקיי?

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז זה מודל התפוקה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בואו, אני אגלה לכם עוד משהו: בתקציב הקיים, למעשה, רק 18 אלף סטודנטים - - -

אילן גילאון: סליחה.

אילן גילאון: מה המשמעות של מה שאמרת: שהתעשייה קולטת אותו גם ככה?

אילן גילאון: מה ה-incentive שלו ללמוד?

<יוכבד פנחסי-אדיב: היא קולטת אותו ללא תעודה.

<קריאה: והוא יודע את העבודה.

<קריאה: זה לא מעניין אותם התעודה.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: את זה הבנתי.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא מיומן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא מיומן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא איש טוב.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא מצוין.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו יודעים לאמן אותו מצוין.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מבחינתו, הוא סיים לימודים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא רוצה.

<יעקב דור: הוא סיים לימודים.

<יעקב דור: חסר לו מקצוע אחד.

<קריאה: תעודה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אוקיי?

<קריאה: - - -

אילן גילאון: התעשייה קולטת אותו גם ככה.

אילן גילאון: לא כי אין לו תעודה - - -

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי יש לו את הידע המקצועי.

<קריאה: כי הוא טוב כבר.

<קריאה: הוא מתאים להם כבר.

<קריאה: וגם לתעשייה אין ברירה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ולתעשייה אין ברירה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא צודק.

<יוכבד פנחסי-אדיב: 18 אלף בסך הכול מתוקצבים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זאת אומרת, תראו איזה תקציב דל.

<יעקב דור: מתוך 30 אלף.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא רק שאנחנו מתוקצבים חצי ממערכת החינוך, לא רק שאנחנו מתוקצבים רבע מהמערכת האקדמית; ובואו אני אגיד לכם שמי שמלמד אצלנו זה לא איזה דלת העם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יש פה דוקטורים ויש פה תואר שני ויש פה חבר'ה דווקא מהתעשייה, שאותם אנחנו צריכים למשוך אלינו, כי אז הם ייתנו לנו מה שנקרא, את החומר הטוב ביותר לתוך המערכת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו לא צריכים לוח וגיר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו צריכים מרצים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כדי שהתעשייה תקבל את מה שהיא צריכה, אנחנו צריכים לקבל את הקאדר של המרצים הכי טוב שיכול להיות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ומה אנחנו בוחרים?

<יוכבד פנחסי-אדיב: - - -

אלי אלאלוף: עם המעבדות הכי טובות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והמעבדות הכי טובות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי הן צריכות להיות הכי משוכללות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: וטכנולוגיה היום, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס – גם החרט והחרש וכל אלה, הן טכנולוגיות מתקדמות - - -

אורלי לוי אבקסיס: טוב, טוב.

אורלי לוי אבקסיס: בואי נשאיר.

אורלי לוי אבקסיס: אני לא רוצה שאנחנו נתווכח.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו באותו צד של השולחן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בדיוק.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו לא שם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: - - -

אורלי לוי אבקסיס: את המחלוקות בואו נשאיר בצד.

אורלי לוי אבקסיס: אני לעולם לא אשתכנע - - -

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא, אני רק מסבירה שהיום הטכנולוגיה היא טכנולוגיה גבוהה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בסדר?

<יוכבד פנחסי-אדיב: המעבדות שלנו צריכות להיות מתוחכמות מאוד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אין לנו מרצים כרגע.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אין לנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו משלמים שכר מינימום.

<יוכבד פנחסי-אדיב: למה?

<יוכבד פנחסי-אדיב: למה זה קורה לנו?

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז עכשיו, תראו מה קרה: הדברים על השולחן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הם נורא ברורים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כולנו שותפים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מעריכה ומכבדת את הצעתו של פרופסור וחבר הכנסת מנואל טרכטנברג.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני חושבת שזה נכון.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו צריכים עכשיו להרים רגע את הראש מעל המים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והתחלנו בזה עם מנכ"ל משרד האוצר, ובראשות שר האוצר, משה כחלון.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והיו לי שיחות במוצאי שבת וביום הראשון של מוצאי שבת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: והיושב ראש, חבר הכנסת אלי אלאלוף, כל כך מכובד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שאפילו מהמקום המצער שבו הוא היה נמצא בשבוע האחרון, הוא בא ואמר לי: דוקטור יוכבד פנחסי, אנחנו עם הפנים קדימה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: תרימו את הראש.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו מסתכלים קדימה היום.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הבקשה שלי היום מהוועדה היא בקשה מאוד ברורה: בואו נצא לדרך חדשה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בואו נדבר על הרפורמה, שאנחנו כל כך מבקשים אותה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יש הקשבה בצד משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מר שי באב"ד מבין את התהליך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוא אמר לי: תקשיבו, אני רוצה לתת כסף.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני רוצה לתת כסף.

<יוכבד פנחסי-אדיב: וזה יעלה לי כסף.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ואני כבר אומרת לך שלא צריך לעבוד קשה, כי הדו"חות נמצאים אצלנו ביד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו יודעים בדיוק כמה כסף צריך, ואיך מנהלים מכללה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אף אחד לא ילמד אותנו איך מנהלים מכללה ומה צריך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו יודעים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: החומר, הידע, נמצא אצלנו, רק תנו לנו לעשות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: תנו לנו לעזור לכם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו נעזור לכם לייצר את הצמיחה ואת הפריון, שאנחנו כמדינה, כאזרחים, כל כך צריכים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז כן.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז בואו, תנו לנו להרים את הראש מעל המים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ובואו כרגע.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הוועדה תבוא ותגיד ותיקח את זה על עצמה ותגיד: תקשיבו, אנחנו עכשיו יוצאים לתהליך של רפורמה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: קיבלתם פלסטר לשנה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: המשיכו לנו את רשת הביטחון בשווי של 90%, דרך אגב, ולא במאה אחוז.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל בסדר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו נתמודד עם זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל ההתמודדות הזאת היא לפרק זמן מסוים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: ואני מכבדת את הבטחתו של מר שי באב"ד, שהבטיח ואמר: תקשיבי, אני לא צריך לרשום לך את זה עד סוף הרפורמה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: תהיה רפורמה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מבטיח לך.

אורלי לוי אבקסיס: איפה היא תהיה – אצל חבר הכנסת אלי כהן או בוועדה הזו?

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא יודעת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל כרגע, מה שצריך לעשות - - -

מיכל בירן: אם לא יפזרו את הממשלה.

מיכל בירן: אם לא - - -

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה בדיוק ממה שאנחנו מפחדים: שלא יקרה משהו.

מיכל בירן: זאת מדינת ישראל ויקרה משהו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זהו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז אני לא רוצה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני רוצה להבטיח את עצמנו, ולהגיד: אנחנו מוכנים להעלות את הראש מעל המים, ומוכנים לעשות תהליך, ומוכנים להתייצב עכשיו, בארבעת החודשים האלה, הקרובים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: עד להעברת התקציב של 2017 אנחנו צריכים להיות מוכנים לזה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אתה אמרת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני פחות כלכלנית.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אתה אמרת לי: יוני 2016 אנחנו בפנים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: גמרנו את הרפורמה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מבקשת מהוועדה: פקחי על התהליך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו רוצים שהוועדה תהיה עם הרגליים כדי לראות שהיא קורית.

<יוכבד פנחסי-אדיב: רפורמה צריכה להיות בתחום הרגולטורי, בתחום המינהלי, בתחום התקציבי, בתחום התכנוני.

<יוכבד פנחסי-אדיב: גם לטווח ארוך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו מסכימים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו מוכנים לשבת, כולנו, ולהגיד: חברים, בואו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו יודעים את העבודה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אפשר לקחת איזשהן עבודות ולהגיד מה צריך.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הפורום הציבורי שלנו יודע להגיד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: עושה את הבחינה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו עובדים ביחד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: יד ביד.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אבל אני מבקשת שהוועדה הזאת תהיה כל כולה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כי אנחנו, בדיוק מזה אני מפחדת: שהרפורמה תקום ותיפול, כי מישהו יתחלף או משהו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה לא הפרויקט שלנו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני אגיד לכם את האמת: זה לא פרויקט של מינהל המכללות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה פרויקט של המדינה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה מדינת ישראל, וזה כל אחד כאזרחים, אנחנו צריכים להבין שאנחנו צריכים להיות שם.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אז אני מודה למנכ"ל משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מודה לשר האוצר שנותן את הברכה, ומה שנקרא, את המטריה התפעולית של התהליך הזה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מבקשת מאוד: אנחנו מתכנסים פה באמת חודש בחודשו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו מפקחים על זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מבקרים את זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מתקדמים עם זה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: כאשר ביוני אנחנו עם תכנית ביד.

אילן גילאון: מעולה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: רגע.

<יוכבד פנחסי-אדיב: רק עוד מילה אחת.

<יוכבד פנחסי-אדיב: שלפחות נהיה פה מיושרים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הזכירו כאן את זה מספר פעמים: סיפור הארנונה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: סיפור הארנונה הוא סיפור כואב כספית.

<יוכבד פנחסי-אדיב: העלנו את הנושא הזה לדיון עם מנכ"ל משרד האוצר.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו מכירים את הקשיים שלו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אנחנו רוצים שכאן, הוועדה תתערב בנושא הזה ותעזור למכללות הטכנולוגיות.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מה שנקרא: לטפל בסוגיית הארנונה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זוהי אפליה ברורה.

<יוכבד פנחסי-אדיב: לא - - -

<יעקב דור: הצעת חוק.

<יעקב דור: של הוועדה.

<קריאה: הצעת חוק.

<קריאה: תיקון החוק.

אלי אלאלוף: חבר'ה, ברגע שנדבר ארנונה, זה עובר לוועדה אחרת.

<יעקב דור: לא, אבל זאת הצעת חוק שיכולה לצאת מהוועדה.

אלי אלאלוף: מר גלעד ארדיטי, בבקשה.

<גלעד ארדיטי: טוב.

<גלעד ארדיטי: אהלן.

<גלעד ארדיטי: צהריים טובים.

<גלעד ארדיטי: תודה ליושב ראש הוועדה.

<גלעד ארדיטי: אני אשתדל לחדש ולהגיד מעט דברים.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שנגעו פה בנושא של התקצוב, והוא נושא ברור וודאי.

<גלעד ארדיטי: אבל אני חושב שגם דוקטור יוכבד פנחסי אמרה את זה בתוך הדברים שלה.

<גלעד ארדיטי: כאילו היה פה איזשהו רושם שאם מחר בבוקר, פתאום יצוץ מיליארד שקל, אז הכול ייפתר וכל המצב יהיה טוב.

<גלעד ארדיטי: זה לא המצב.

<גלעד ארדיטי: הרגולציה במקום הזה של המכללות הטכנולוגיות – אני אומר, עוד פעם, מהצד של הסטודנטים – היא מתעללת בסטודנטים.

<גלעד ארדיטי: באמת.

<גלעד ארדיטי: לא רק מה שהיא עושה למכללות עצמן.

<גלעד ארדיטי: אלא היא באמת מתעללת בסטודנטים.

<גלעד ארדיטי: "זרקו" פה סתם את הנושא של מועדי ב'.

<גלעד ארדיטי: תחשבו על האבסורד, שבן אדם נכנס לתוך מערכת, משקיע את מירב זמנו, ואז, מה לעשות, לא יכול לגשת למבחן מסוים.

<גלעד ארדיטי: הוא נכנס לתוך הלופ של החיים שלו.

<גלעד ארדיטי: ובזה - - -

מיכל בירן: מה הלוגיקה של זה, אגב?

מיכל בירן: למה זה?

<גלעד ארדיטי: אמרתי: כשמתעללים אין לוגיקה.

אלי אלאלוף: כי זה תקציב.

אלי אלאלוף: אנחנו בדקנו.

אלי אלאלוף: כי זה תקציב נוסף - - -

<גלעד ארדיטי: ואני אומר: זה חלק אחד.

אורלי לוי אבקסיס: אז עדיף שאני אבזבז לו את כל מה שהוא כבר למד?

<קריאה: - - -

אלי אלאלוף: האינטרס הוא תקציבי.

אלי אלאלוף: הוא לא בני אדם.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שהחלק השני של זה הוא לא פחות חשוב: זה באמת להבין את זה שלא יכול להיווצר מצב שיש 27 אלף סטודנטים ב-70 מכללות, כשיש 300 אלף סטודנטים במערכת האקדמית ב-65 מוסדות.

<גלעד ארדיטי: זה לא הגיוני.

<גלעד ארדיטי: אין בזה שום היגיון.

<גלעד ארדיטי: זה בזבוז.

<גלעד ארדיטי: בתוך הכסף שאין זה בזבוז כסף.

<גלעד ארדיטי: וגם בזה צריך לטפל.

<גלעד ארדיטי: וזה מבחינתנו מתחבר באמת עכשיו לזה, ונגעו בזה פה – זה חייב להיות תהליך שהוא קצר.

<גלעד ארדיטי: לא צריך להיכנס עכשיו לארבע שנים של לדבר על הנושא הזה, ובעוד שנה לשבת עוד פעם ועוד פעם – לבקש את העוד 20 מיליון שקל; ו-נו, מה אכפת לכם?

<גלעד ארדיטי: ואנחנו נכנסים לאותו תהליך.

<גלעד ארדיטי: לפני שנתיים היה רצון לעשות רפורמה.

<גלעד ארדיטי: ובשנתיים האחרונות, עד הסיפור עכשיו, לא באמת הצלחנו לעשות איזשהו מהלך רציני קדימה.

<גלעד ארדיטי: אני חושב שנדרש פה תהליך עומק עד יוני.

<גלעד ארדיטי: אז אני חושב שיוני זה זמן טוב.

<גלעד ארדיטי: אני חושב, אגב, שכן יש פה מחויבות.

<גלעד ארדיטי: וצריך לראות שיש מחויבות גם מצד השרים.

<גלעד ארדיטי: עוד פעם, במקרה הזה בעיקר שר האוצר, slash ראש הממשלה, כיושבו במשרד הכלכלה והתעשייה.

<גלעד ארדיטי: ואני סתם מסיים במחשבה.

<גלעד ארדיטי: כי אני חושב שזה חלק ממה שצריך לדבר כשמדברים על רפורמה: יש היום מכללות אקדמיות שיש להן מחסור בסטודנטים ובעיות תקציביות.

<גלעד ארדיטי: יש היום מכללות טכנולוגיות.

<גלעד ארדיטי: הם יושבות אחד ליד השני.

<גלעד ארדיטי: אף אחד לא.

<גלעד ארדיטי: בגלל שזה של משרד הכלכלה והתעשייה וזה של משרד החינוך, ואין את אותה שפה, ואין מי שמסתכל מלמעלה ואומר: אוקיי, אני רוצה להסתכל על מה שטוב למדינת ישראל, אלא כל אחד מסתכל על פיסת האלוהים הקטנה שלו, אין מישהו שאומר: וואלה, יכול להיות שאפשר לעשות חיבור בין הדברים האלה.

<גלעד ארדיטי: ויכול להיות שאפשר, את אותה מערכת מינהלית, - - - לעשות גם את זה וגם את זה.

<גלעד ארדיטי: ואותה מערכת מינהלית שמצליחה לבנות מעבדות גם כאן וגם כאן.

<גלעד ארדיטי: המערכת האקדמית, בהרבה מאוד מובנים, מאוד דומה למערכת הטכנולוגית.

<גלעד ארדיטי: הן כולן צריכות מעבדות, והן כולם צריכות מרצים, והן כולם מלמדים בסופו של דבר אנשים.

<גלעד ארדיטי: הדרישה שלנו כסטודנטים בסוף זה להצליח להעמיד רפורמה אמיתית.

<גלעד ארדיטי: לא עוד פעם איזשהו פלסטר שרלוונטי לשנתיים-שלוש הקרובות.

<גלעד ארדיטי: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני רוצה להוסיף לכעס שלך, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אלי אלאלוף: ליד המכללות יש במשרד הכלכלה והתעשייה גם אחריות על 15 אלף תלמידים בבתי ספר מקצועיים.

אלי אלאלוף: את יודעת, יש איסור אחד, ואותי הוא מקומם הרבה שנים: אסור לילד בבית ספר כזה לעבור יותר מ-14 יחידות בבגרות.

אורלי לוי אבקסיס: גם אם הוא רוצה.

אלי אלאלוף: אסור.

אלי אלאלוף: כדי להביא לו הסללה.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: זה לא נכון.

<דיתה ברוניצקי: לא נכון.

אלי אלאלוף: כן?

אלי אלאלוף: אז תוכיחו לי את זה.

<קריאה: לא נכון.

אלי אלאלוף: תוכיחו לי את זה.

<מיכל צוק: אני חושבת שהבעיה שם היא אחרת, אגב: ילדים שכבר יכולים, מגיעים למערכת, לרשת הביטחון של משרד הכלכלה והתעשייה, שעושה עבודה חינוכית ומקצועית נפלאה עם הילדים האלה.

<מיכל צוק: שמשרד - - -

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, לא, לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: ישנם מוסדות שהוא בכלל לא מגיע, גם כשהוא היה צריך להגיע.

אורלי לוי אבקסיס: ואני מדברת על המוסדות המעולים.

אורלי לוי אבקסיס: ההכשרה שם לא נעשתה.

<מיכל צוק: - - - אותם ילדים, שלא - - - לא נותנים להם אפילו לגנים.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה לקבל תשובה לדברים שלי.

<קריאה: נמצאת פה הגברת דיתה ברוניצקי.

<קריאה: אפשר לשאול אותה.

<מיכל צוק: אצל הזוג ברוניצקי, שהולכים איתנו כבר איזה 40 שנה בבתי ספר.

<מיכל צוק: זה לא בית הספר היחיד - - -

אלי אלאלוף: זה בית ספר מיוחד במינו.

אלי אלאלוף: הלוואי שכולם היו דומים - - -

<קריאה: והוא לא היחיד.

<מיכל צוק: אז זה בדיוק: הוא לא היחיד.

<מיכל צוק: ויש את התעשייה האווירית - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע.

אורלי לוי אבקסיס: יש שמץ של אמת, שמץ של נכון, בדברים שאמר היושב ראש?

<מיכל צוק: לא.

<מיכל צוק: לא.

<קריאה: אפשר, רגע?

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שאומרים "אפשר, רגע", אני כבר יודעת שיש - - -

<מיכל צוק: - - - אנחנו נשמח ממש לייחד דיון לכל הפערים שיש במערכת - - -

אלי אלאלוף: הגברת מיכל צוק, ברשותך.

אלי אלאלוף: אני מוכן להפוך את ההערה שלי לשאלה ולקבל תשובה בכתב, ברשותכם, בעניין הזה.

אלי אלאלוף: אז אני מבקש.

אלי אלאלוף: אני רוצה לתת את כל הזמן הנדרש למנכ"ל משרד האוצר, כדי להתייחס לדיון הזה.

אלי אלאלוף: כי באמת הוא, מותר לי להגיד שהוא מיוחד במינו, וידעתי.

אלי אלאלוף: ולמרות שהיו המלצות לבטל אותו – באמת.

אלי אלאלוף: בהסכמת מנכ"ל משרד האוצר – הוא מתקיים היום.

אלי אלאלוף: כי, לדעתי, ההישג הגדול ביותר זה שרוב חברי הכנסת, ולא כולם נמצאים פה, משריינים את עצמם להתמודד עם האתגר של תיקון המצב - - - המכללות, לא לטווח מיידי בלבד, אלא לטווח ארוך.

אלי אלאלוף: בראייה ממלכתית ואחראית, מאוד מבוססת.

אלי אלאלוף: אז בבקשה, אדוני, מנכ"ל משרד האוצר.

אלי אלאלוף: בשבילי זו מחמאה לקבל אותך.

אלי אלאלוף: כי אתה אבא צעיר - - -.

אלי אלאלוף: אבל זו פעם ראשונה שאתה מופיע בפני הוועדה.

אלי אלאלוף: זה כבוד גדול לנו.

<שי באב"ד: תודה רבה.

אלי אלאלוף: בבקשה, מר שי באב"ד.

<שי באב"ד: טוב.

<שי באב"ד: צהריים טובים לכולם.

<שי באב"ד: קודם כל, אדוני היושב ראש, תודה רבה שהזמנת אותי.

<שי באב"ד: הכבוד הוא כולו שלי.

<שי באב"ד: אני חושב שהדיון היום, אני מאוד-מאוד שמח עליו, ואני חושב שהוא דיון מאוד-מאוד חשוב, ואני עוד יותר שמח ומעריך שלקחת על עצמך, אדוני היושב ראש, לקדם את זה.

<שי באב"ד: ופה אני רוצה גם להודות לחברת הכנסת מירב בן ארי וגם לחברת הכנסת יפעת שאשא ביטון שעזרו מאוד - - - מאוד בנושא הזה.

<שי באב"ד: אני אפתח, קודם כל, ברמה הכללית, ואז נתכנס טיפה יותר לפרטים ולדברים שסוכמו, ואיך אנחנו רואים את הדברים הלאה.

<שי באב"ד: היו לי לא מעט דיונים עם המכללות הטכנולוגיות.

<שי באב"ד: כמו שאמרה דוקטור יוכבד פנחסי – התקיימו, אני חושב, סדר גודל של ארבעה או חמישה דיונים איתם, והתקיימו עוד איזה שניים-שלושה, אפילו יותר, גם סדרי גודל של ארבעה-חמישה דיונים פנימיים בתוך משרד האוצר.

<שי באב"ד: הנושא בכלל של הכשרה מקצועית במדינת ישראל הוא נושא מאוד-מאוד-מאוד בעייתי.

<שי באב"ד: אם אנחנו באים, ואני כרגע לוקח אתכם ממעוף הציפור לכלכלת ישראל מ-50 אלף רגל – אז נכון ששיעור ההשתתפות בשוק העבודה הוא גבוה, ונכון שאחוזי האבטלה הם נמוכים, ונכון שהצמיחה שלנו היא יחסית תואמת את הצמיחה הכלכלה בעולם, ונכון גם שאחוז האקדמאים שלנו הוא מאוד-מאוד-מאוד-מאוד גבוה.

<שי באב"ד: אבל כשאנחנו באים ומסתכלים על הפריון במדינת ישראל, ובאים לבחון איפה הפריון שלנו עומד בהשוואה למדינות ה-OECD או בהשוואה לארצות הברית, אנחנו מגלים פערים מאוד-מאוד גדולים.

<שי באב"ד: והפערים האלה נובעים בחלקם מזה שכשאנחנו מכניסים לשוק העבודה – גם אלה, הנכנסים החדשים, הם נכנסים לפעמים עם ערך פריון מאוד-מאוד נמוך; ופעם שנייה, כי רמת ההכשרות שלנו, ההכשרות המקצועיות, שלעיתים נותנות תוצאות מאוד גבוהות בפריון – במדינת ישראל הן מאוד נמוכות.

<שי באב"ד: יש לנו גם מיצוב, במדינת ישראל, ואני לא רוצה להעליב אף אחד, אז אני - - -

אורלי לוי אבקסיס: מה הסיבה שהפריון מאוד-מאוד נמוך, אם ההכשרות הן מאוד טובות?

<שי באב"ד: אני אמרתי שההכשרות הן טובות?

<קריאה: הפוך.

<קריאה: הפוך.

מירב בן ארי: בדיוק הפוך.

<שי באב"ד: אמרתי בדיוק הפוך.

<שי באב"ד: אמרתי בדיוק הפוך.

אורלי לוי אבקסיס: ההכשרות לא טובות?

<שי באב"ד: נכון.

מירב בן ארי: ההכשרות לא מספיק מקצועיות, ולכן - - -

<שי באב"ד: אמרתי: אין מספיק תקצוב.

<שי באב"ד: אין מספיק זה.

<שי באב"ד: קל לי בדיון הזה.

<שי באב"ד: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אם תתני לי, קל לי בדיון הזה, כי אני מאוד בהסכמה עם כל מה שנאמר פה.

<שי באב"ד: ואני גם מתכוון לנסות לפעול כדי לשנות את זה.

<שי באב"ד: אבל תנו לי להגיע לזה.

<שי באב"ד: אז אם אנחנו בעצם מסתכלים על ההכשרות ואם אנחנו מסתכלים על ההשפעה שלהן על הפריון, אנחנו רואים שההשפעה שלהן היא נורא נמוכה.

<שי באב"ד: במדינת ישראל גם יש נושא מיצובי, שהוא יהיה חלק מהדברים שאני חושב שאנחנו צריכים לתת לו מענה.

<שי באב"ד: וכדי לא להעליב אף עדה, אז אני אקח את האימא שלי: אני חושב שהאימא התימנייה או האבא הייקה, במקרה שלי, תמיד יעדיפו שליד שלהם יהיה תואר.

<שי באב"ד: העיקר שיהיה לו תואר.

<שי באב"ד: עכשיו, אני לא יודע אם תואר B.A.

<שי באב"ד: כללי תורם יותר, גם לפרנסה וגם לפריון וגם לעתיד, שלי, בואו נגיד, מאשר אם הייתה לי הכשרה טכנולוגית מתאימה, שאיתה גם יכולתי להיכנס לשוק העבודה בצורה יותר טובה.

<שי באב"ד: הכשרה מקצועית.

<שי באב"ד: על אחת כמה וכמה, שאני לא רוצה לזלזל באף תארים, אבל אני לא בטוח ש-B.A.

<שי באב"ד: כללי הוא יותר נחוץ ויותר תורם לפריון מאשר הנדסאי אלקטרוניקה, הנדסאי מחשבים, הנדסאי רכב וטכנאי כזה או אחר.

<שי באב"ד: אבל בתקציבים, בהקצאות, בהכשרות, שמדינת ישראל נותנת לתארים.

<שי באב"ד: פעם אחת.

<שי באב"ד: ופעם שנייה – במיצוב גם, שיש בחברה, נוצרו פערים מאוד-מאוד-מאוד-מאוד גדולים.

<שי באב"ד: והדבר הזה הביא לכך שלמוסדות להשכלה גבוהה יש תקציב של קרוב לתשעה מיליארד שקלים.

<שי באב"ד: תתקן אותי פרופסור וחבר הכנסת מנואל טרכטנברג אם אני טועה.

מירב בן ארי: קרוב לעשרה מיליארד שקלים.

<קריאה: יותר מעשרה מיליארד שקלים.

<קריאה: לא, לא - - -

מירב בן ארי: עשרה מיליארד שקלים.

<שי באב"ד: אני מכיר תשעה מיליארד שקלים, אבל - - -

<קריאה: 9.7 מיליארד שקלים.

<שי באב"ד: 9.7 מיליארד שקלים.

<שי באב"ד: אוקיי.

<שי באב"ד: ולמכללות הטכנולוגיות, באשר הן, יש תקציב של קרוב ל-200 מיליון שקל.

<שי באב"ד: תלוי איך מסתכלים על זה.

<שי באב"ד: או 220 מיליון שקל, 240 מיליון שקל.

<שי באב"ד: אבל בכל מקרה, הפערים הם פערים עצומים.

<יעקב דור: 168 מיליון שקלים.

<שי באב"ד: - - -

<יעקב דור: - - - שלכם.

<יעקב דור: זה לא שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: גם צריך להסתכל על מספר הסטודנטים וכולי.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם - - -

<שי באב"ד: להגיד לכם את האמת?

<שי באב"ד: כשהפער בין 9.7 מיליארד שקלים לבין 240 מיליון שקלים או 150 מיליון שקלים – זה כבר לא רלוונטי.

<שי באב"ד: זה כבר לא משנה.

<שי באב"ד: זה דיון - - -

אורלי לוי אבקסיס: כן, אבל אתה לא יכול לקחת - - - ולנתק אותו - - -

<שי באב"ד: רגע.

<שי באב"ד: תני לי, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם בעד המכללות הטכנולוגיות, אבל יש לך יותר סטודנטים - - - הגבוהה.

אורלי לוי אבקסיס: מן הסתם.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא - - -

<יעקב דור: ההנדסאים מהווים 11% - - -

מירב בן ארי: - - - שהם מחלקים באחוזים.

מירב בן ארי: זה מה שמשנה.

מירב בן ארי: בין 300 אלף - - -

אלי אלאלוף: רגע.

אלי אלאלוף: חברים, אני מבקש באמת לאפשר למנכ"ל לסיים את דבריו.

אלי אלאלוף: כדאי שנקשיב, כי פה כל דבר הוא שקול ובדוק.

אלי אלאלוף: אז בבקשה.

<שי באב"ד: קודם כל, אני הייתי שם סימן שאלה האם כמות הסטודנטים בהכשרות המקצועיות זו כמות הסטודנטים הנכונה.

<שי באב"ד: ואם לא צריך להגדיל את זה בצורה משמעותית.

<שי באב"ד: יש קבוצות אוכלוסייה במדינת ישראל שהשאלה אם נכון לשים אותן בשטנץ הקבוע של בגרות עיונית ותואר, ועל ידי זה לנסות לכפות אותם למקום הזה.

<שי באב"ד: ולא בהכרח תמיד אנחנו נצליח.

<שי באב"ד: אנחנו רואים את הניסיונות במהלך כל השנים, וזה לא תמיד עובד.

<שי באב"ד: לעומת, לנסות לקחת את אותן קבוצות אוכלוסייה ולהגיד: אוקיי, בואו ננסה לתת להם מסלול, כי אנחנו רוצים להכניס אותן לשוק העבודה.

<שי באב"ד: אנחנו רוצים להכניס אותן למעגל - - -

אורלי לוי אבקסיס: מתי?

אורלי לוי אבקסיס: מתי?

אורלי לוי אבקסיס: באיזה גילאים?

אורלי לוי אבקסיס: באיזה גילאים?

<שי באב"ד: אני לא יכול.

<שי באב"ד: תני לי לסיים.

אלי אלאלוף: לא, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, באמת.

אלי אלאלוף: אני מצטער להגיד.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, חייב לדבר על איזה גילאים.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, באמת, למרות שאת שואלת עם חיוך נהדר, תאפשרי לסיים את הדברים.

<שי באב"ד: אני אומר שוב: כמות הסטודנטים או כמות האנשים שנמצאים בתקופת ההכשרה הזאת – לא ברור אם זה המספר הנכון.

<שי באב"ד: יש קבוצות אוכלוסייה שלמות שאם היינו מכניסים אותן בהכשרה נכונה, יכול להיות שאפשר להכניס אותן בתקופת זמן הרבה יותר נמוכה, ולא של 15 שנות לימוד, למעגל שוק התעסוקה, בצורה מאוד טובה וגם לעזור לנו: גם בצמיחה, גם בפריון וגם לאותם אנשים – להיכנס למעגל התעסוקה ומעגל הפרנסה, וגם להוציא אותם מהמקום של העוני.

<שי באב"ד: ואני חושב שהדברים האלה היום לא נעשים כמו שצריך, והמדינה לא נותנת מספיק: לא את המשאבים ולא את ההקצאות בצורה נכונה.

<שי באב"ד: אני חושב ששר האוצר כבר אמר את זה.

<שי באב"ד: ושר האוצר תומך שנעשה רפורמה בכל הנושא הזה.

<שי באב"ד: עכשיו, אנחנו התחלנו את השיח ואת הדיאלוג הזה עם המכללות לפני מספר חודשים, כאשר הדיאלוג הזה מתחלק לשני חלקים: חלק אחד – טווח זמן קצר.

<שי באב"ד: שהוא רק פלסטר לדימום הנוכחי שיש עכשיו.

<שי באב"ד: והחלק השני – זה חלק שהוזכר כבר בוועדה – זה הנושא של מה עושים בפתרון טווח זמן ארוך.

<שי באב"ד: אני אגע רגע בטווח הזמן הקצר ואחרי זה אני אגיע לטווח הזמן הארוך: בטווח הזמן הקצר, על מנת לעצור את הדימום של המכללות ולאפשר להן לצלוח את שנת 2016, סיכמנו, ביחד עם המכללות, מספר דברים: 1.

<שי באב"ד: כספים שהיו תקועים על התחשבנויות של התשע"ג, התשע"ד, התשע"ה, בגין התחשבנות של החשבות של משרד הכלכלה והתעשייה, יחד עם החשבות של משרד האוצר – שחררנו את הפלונטר הזה.

<שי באב"ד: הודענו שמראש לא נעשה התחשבנויות.

<שי באב"ד: נעביר את הכסף מראש.

<שי באב"ד: ואז, אם נגלה בהתחשבנויות, אחר כך, שהכספים הועברו: הועבר יותר, עבר פחות – נעשה קיזוז על חשבון העתיד.

<שי באב"ד: הרי בכל מקרה יהיה פה תקציב רב שנתי, ובכל מקרה הכספים לא מתכוונים לעצור.

<שי באב"ד: ולכן את כל הפלונטר הזה הסרנו.

<שי באב"ד: קרוב ל-30 מיליון שקל צריכים כבר לעבור בימים הקרובים למכללות.

<שי באב"ד: היה עוד סכום של 20 מיליון שקל, שכבר דאגנו שהוא יועבר.

<שי באב"ד: 2.

<שי באב"ד: על פי מתווה יורד – רשת הביטחון הייתה אמורה לרדת ל-81% השנה.

<שי באב"ד: מה שמקשה מאוד על היכולת של המכללות גם לתכנן וגם לעבור את השנה.

<שי באב"ד: השארנו את רשת הביטחון על 90% גם בשנה הנוכחית.

<שי באב"ד: וגם זה היה במסגרת הסיכום.

<שי באב"ד: 3.

<שי באב"ד: והדבר האחרון שהוספנו זה בעצם שמקדם הלמידה, אם הוא היה מקודם 1.05, על מנת לעודד את המכללות ולצ'פר את המכללות עוד יותר, ולדאוג שהמקדם, רשת הביטחון, במידה ויהיה דיפלום גבוה יותר, הם יוכלו גם להגיע לקרוב למאה אחוז – העלנו את מקדם הלמידה מ-1.05 - - -

<קריאה: מקדם נשירה, לא?

<שי באב"ד: מה?

<קריאה: מקדם נשירה זה נקרא.

<שי באב"ד: זה נקרא, אם אני זוכר נכון – מקדם נשירה.

<שי באב"ד: נכון.

<שי באב"ד: סליחה.

<שי באב"ד: מקדם נשירה.

<שי באב"ד: את צודקת.

<שי באב"ד: קראתי לזה מקדם למידה, אבל זה מקדם נשירה.

<שי באב"ד: מ-1.05 ל-1.1.

<שי באב"ד: המשמעות הכספית של השינויים האלה היא סדר גודל של – מעבר לכספים שציינתי קודם – עוד תוספת של בין 20 מיליון שקל ל-30 מיליון שקל, בסך הכול.

<שי באב"ד: מדובר בטיפה בים, אבל זה עזר לתת את פתרון הפלסטר לתקופה הקרובה, על מנת לצלוח את התקופה הקרובה.

אורלי לוי אבקסיס: עד שתכשירו ילדים לעבודה בגיל 13 לטכנאים.

מירב בן ארי: די כבר עם הדיון הזה.

מירב בן ארי: יש לך דיון רציני - - -

אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, שאלה: על איזה גילאים?

אורלי לוי אבקסיס: על איזה גילאים מדובר?

<קריאה: גילאים אחרי צבא.

אורלי לוי אבקסיס: - - - אני יכולה לעשות שאילתה.

מירב בן ארי: מה קשור גיל 13?

אורלי לוי אבקסיס: - - - לדבר על הגילאים

אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לא, לא, לא.

אלי אלאלוף: כרגע לא.

אורלי לוי אבקסיס: זה - - - שלכם.

מירב בן ארי: מה זה קשור לגיל 13?

אלי אלאלוף: סיכמנו שהמנכ"ל מסיים ואחר כך את יכולה לשאול.

אלי אלאלוף: יהיה זמן לשאול.

אלי אלאלוף: באמת.

אורלי לוי אבקסיס: - - - זמן.

מירב בן ארי: לא, אבל היא הייתה צריכה לדבר על גיל 13.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: כן.

אורלי לוי אבקסיס: כי אנחנו - - - אם היינו נותנים לכם להעביר את ההצעה ההזויה הזו.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: מה זה קשור לגיל 13?

מירב בן ארי: מה זה קשור?

אורלי לוי אבקסיס: בדיוק.

אורלי לוי אבקסיס: כי גיל 13 של אוכלוסייה - - -

מירב בן ארי: אבל מה זה קשור לדיון כאן?

מירב בן ארי: כל דבר את דוחפת כדי - - -

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להיות ערוכה למאבק הבא.

אורלי לוי אבקסיס: על איזה גילאים אתה מדבר?

מירב בן ארי: אין לך מושג בכלל מה קורה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לא תקבלי - - -

אורלי לוי אבקסיס: - - - בסדר.

אלי אלאלוף: - - - מה שאת לא רוצה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: את יודעת לצאת לבד.

אלי אלאלוף: אני לא צריך להגיד לך.

אלי אלאלוף: אם את רוצה להפריע – תמשיכי.

אלי אלאלוף: חבל.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, זה לא רלוונטי.

מירב בן ארי: זה לא רלוונטי.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת מירב בן ארי, אם תעזו לעשות תכנית כזו, אתם - - - לא רק - - -

מירב בן ארי: די כבר עם כל הצעקות.

מירב בן ארי: אין לך מושג מה קורה.

מירב בן ארי: אין לך מושג - - -

אורלי לוי אבקסיס: איזה צעקות?

אורלי לוי אבקסיס: תתחילי להירגע, פחדנית.

אורלי לוי אבקסיס: את תתחילי להירגע.

מירב בן ארי: אם יש מישהו שלא - - -

אלי אלאלוף: אל תעני לה.

אלי אלאלוף: אל תעני.

אורלי לוי אבקסיס: הזויה.

אורלי לוי אבקסיס: הזויה.

מירב בן ארי: די.

אלי אלאלוף: אל תעני.

אורלי לוי אבקסיס: - - -

מירב בן ארי: וכל היום עם הצעקות האלה בתוך הוועדה, עד שיש דיון קצת ענייני.

אלי אלאלוף: אתם יודעים מי לא יהיה בוועדה המשותפת, אני מקווה.

מירב בן ארי: די.

מירב בן ארי: כל הפופוליזם הזה.

אלי אלאלוף: בבקשה, המנכ"ל.

<שי באב"ד: תודה, אדוני היושב ראש.

<שי באב"ד: רק לסדר היום: אף אחד לא מדבר פה על גילאי 13.

<שי באב"ד: אנחנו מדברים כמובן על הכשרות אחרי צבא.

<שי באב"ד: על כניסה לשוק העבודה.

מירב בן ארי: זה היה "לתקוע" לסיעת כולנו.

<שי באב"ד: דרך אגב, אף אחד גם לא חושב ולא רוצה לשלוח ילדים בני 13 לשוק התעסוקה או למעגל התעסוקה.

<שי באב"ד: אז אם זה לא הובהר מדברינו.

<שי באב"ד: לפחות זו לא עמדת משרד האוצר ולא עמדת שר האוצר.

<שי באב"ד: ואני גם לא חושב שמשרד הכלכלה והתעשייה היה תומך בכזה דבר.

<שי באב"ד: מדובר על כניסה לשוק התעסוקה ומעגל העבודה.

<שי באב"ד: כמובן על אנשים בגיל בגיר, בוגרים, אחרי צבא או אחרי שירות לאומי, כזה או אחר.

<שי באב"ד: אני חוזר רגע על הסיכום: אז במסגרת הסיכום נתנו את הפלסטר לדברים האלה, שסך הכול, כל החבילה הזו מדברת על סדרי גודל של 50 מיליון שקל, 60 מיליון שקל, שיעברו עכשיו למכללות הטכנולוגיות באופן ישיר.

<שי באב"ד: אבל, ופה אני מתחבר למה שדוקטור יוכבד פנחסי אמרה – הדבר הזה הוא טיפה בים, והוא לא נותן פתרון ארוך טווח, והוא גם לא ייתן פתרון אם אנחנו באמת רוצים לשנות את כל התפיסה לגבי המכללות הטכנולוגיות.

<שי באב"ד: ולכן בחודשים הקרובים שר האוצר הקים צוות בכלל לטפל בכל נושא הפריון במדינת ישראל, ולראות איך פועלים לכך שאנחנו נתחיל לסגור את הפערים אל מול מדינות ה-OECD ומדינות המערב בכל נושא הפריון.

<שי באב"ד: חלק נכבד או חלק מרכזי מזה הולך להיות כמובן כל הנושא של ההכשרות המקצועיות.

<שי באב"ד: כחלק מזה, אנחנו אמרנו והתחייבנו בפני המכללות גם שבחודשים הקרובים אנחנו נשב ואנחנו נבצע רפורמה מקיפה.

<שי באב"ד: כאשר הרפורמה המקיפה הזו צריכה להתחיל להסתכל באופן כולל: פעם אחת – אנחנו צריכים לבוא ולבדוק באיזה ענפים יש לנו פריון נמוך.

<שי באב"ד: באותם ענפים שיש לנו פריון נמוך, אם זה ענפי השירותים או ענפי התעשייה, אנחנו צריכים לבוא ולבחון האם שם, באותם מקומות, אנחנו נותנים הכשרות נכונות, יש לנו מספיק עובדים, אנחנו מבצעים את כל הפעולות שהממשלה צריכה לבצע על מנת לעודד את אותם ענפים לפריון יותר גבוה.

<שי באב"ד: אחרי שנמפה גם את אותם ענפים, אנחנו צריכים לבוא ולראות באמת איזה הכשרות אנחנו נותנים היום.

<שי באב"ד: מה אורך ההכשרות.

<שי באב"ד: איזה קבוצות אוכלוסייה יש היום שמתאימות להכשרות האלה.

<שי באב"ד: ואנחנו רוצים להביא לכיוון ההכשרות האלה.

<שי באב"ד: וכמובן כל הרגולציה.

<שי באב"ד: שדיבר פה גם יושב ראש התאחדות הסטודנטים ודיברה פה גם דוקטור יוכבד פנחסי – איזו רגולציה יש.

<שי באב"ד: אני מסכים מאוד לכל הנושא של מועדי ב' ואני מסכים מאוד להרבה מאוד דברים שנאמרו פה.

<שי באב"ד: שצריכים לעשות רביזיה בכל הרגולציה.

<שי באב"ד: ולא רק שלא צריך להתעלל בסטודנטים; אני לא יודע אם מתעללים היום בסטודנטים.

<שי באב"ד: אני לא נכנס.

<שי באב"ד: אני לא מתווכח.

<שי באב"ד: יכול להיות שכן.

<שי באב"ד: יכול להיות שלא.

<שי באב"ד: אבל בוודאי ובוודאי שצריך למשוך סטודנטים ולהביא סטודנטים לאפיקים האלה.

<שי באב"ד: להביא סטודנטים במיצוב נכון גם לזה.

<שי באב"ד: ליצור גם ברמת המיצוב, בתוך החברה, של לקבל מקצוע.

<שי באב"ד: אני יודע, למשל: אבי גרמני.

<שי באב"ד: אז יצא לי לבקר כמה פעמים בגרמניה.

<שי באב"ד: בגרמניה יש מונח שנקרא מייסטר.

<שי באב"ד: אנשים בעלי מקצוע.

<שי באב"ד: זה מכובד בצורה בלתי רגילה.

<קריאה: נכון.

אילן גילאון: אומן.

<שי באב"ד: זה אומן.

<שי באב"ד: היום אנשים שהם יוצאים הנדסאי אלקטרוניקה או מכונאי רכב - - -

<יעקב דור: או הנדסאי גרעין.

<שי באב"ד: או הנדסאי גרעין - - -

<יעקב דור: או גז טבעי.

<שי באב"ד: או גז טבעי.

<שי באב"ד: נכון.

<שי באב"ד: הדברים האלה, במקום שיהיו להם מקצוע ומכובד - - -

<יעקב דור: אנחנו מייצרים אותם.

<יעקב דור: אנחנו.

<יעקב דור: המכללות.

<יעקב דור: לא אף אחד אחר.

<שי באב"ד: אני איתך.

<שי באב"ד: אני לא מתווכח.

<קריאה: נכון.

<קריאה: אף אחד - - -

<יעקב דור: מבחינת תקצוב - - -

<שי באב"ד: אני אומר: במדינה, המיצוב, כמו שאתם אומרים, ואתם אומרים בצדק – המיצוב של אותם אנשים, שהוא יוצא עם הנדסאי, אז ההסתכלות הראשונית אליהם: אווו, מה, חבל.

<שי באב"ד: הוא לא הצליח להוציא תואר.

<שי באב"ד: או למה הוא לא הצליח להגיע לאוניברסיטה.

<שי באב"ד: אוי, טוב.

מירב בן ארי: תספר לו כמה מקבל מתמחה במשפטים.

<שי באב"ד: כן.

<שי באב"ד: ובמקום שהוא יהיה בדיוק בצד ההפוך.

<שי באב"ד: במקום שנדע, גם ברמת המיצוב, ולא רק ברמת ההכשרה; בכלל, ברמת התפיסה של החברה – שמקצוע יכול להיות גם מכובד, ולעיתים הרבה יותר מכובד מאשר להוציא תואר כללי, כזה או אחר.

<שי באב"ד: B.A.

<שי באב"ד: כללי, שלא ברור לי מה התרומה הגדולה, - - - הגדולה שלו לפריון, לעומת חלק מהמקצועות הטכנולוגיים.

<שי באב"ד: לכן, במסגרת הרפורמה הזו נצטרך לדון גם בדברים האלה.

<שי באב"ד: וכן, גם בתקציבים.

<שי באב"ד: אני לא בורח מזה.

<שי באב"ד: ואמרתי ואני חוזר ואומר: על מנת לעשות פה שינוי מהותי – כן, יצטרכו לתת פה תקציבים נאותים וראויים.

<שי באב"ד: אני בוודאי לא אכנס פה למספר, ואני לא "אזרוק" לכם הבטחות פה שניתן עוד חצי מיליארד שקל, מיליארד שקל, 100 מיליון שקל, 20 מיליארד שקל.

<שי באב"ד: זה יהיה דיון עקר ולא נכון.

<שי באב"ד: צריך למפות את המטרות שלנו.

<שי באב"ד: צריך למפות את כל הצרכים.

<שי באב"ד: צריך למפות איזה הכשרות אנחנו רוצים לעשות.

<שי באב"ד: ואנחנו נעשה את זה כמובן בשיתוף פעולה מלא, יחד עם משרד הכלכלה והתעשייה, על מנת לנסות להגיע למקום שבו המדינה עושה את הרפורמה הנדרשת והנזקקת בכל נושא תחום ההכשרות - - -

אילן גילאון: למה - - -?

אילן גילאון: חשבתם שזה לא חייב להיות עם משרד הכלכלה והתעשייה גם?

<שי באב"ד: עוד פעם.

אילן גילאון: חשבתם שאולי זה לא חייב להיות עם משרד הכלכלה והתעשייה?

<שי באב"ד: לא.

<שי באב"ד: אני לא חושב שהדבר הזה.

<שי באב"ד: יש חשיבה.

<שי באב"ד: כמובן, גם במשרד החינוך.

<שי באב"ד: אבל אני חושב שמאחר וההסתכלות פה היא הסתכלות של איך באמת מביאים אנשים לשוק התעסוקה ומכניסים אותם בצורה נכונה לשוק התעסוקה, מעבר לצד החינוכי - - -

אילן גילאון: כן, אבל הדעה - - - שבה אתה נמצא, הוא לא טוב לגבי הנושא הזה.

אילן גילאון: וברגע שאתה מפענח את זה כך, אתה מראש קובע את המותג, וזה לא טוב.

<שי באב"ד: אני לא בטוח, כי אני חושב שעם עבודה נאותה עם משרד הכלכלה והתעשייה; וכמו שאמר, ואני מתחבר למה שמנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה אומר פה: אי אפשר לכבול לו את הידיים.

<שי באב"ד: אי אפשר לקחת לו תקנים ולקחת לו את התקציבים ולבוא אליו ולהגיד לו: תקשיב, לקחנו לך את התקציבים, לקחנו לך את התקנים – אתה לא מבצע.

<שי באב"ד: אין לך מכון הכשרות כמו שצריך.

<שי באב"ד: אין לך הכשרות מקצועיות כמו שצריך.

<שי באב"ד: אתה לא יודע לעשות את העבודה.

<שי באב"ד: אם היו לו עשירית מהתקציבים של משרד החינוך שמקבל לעשות את הדברים האלה - - -

אילן גילאון: לא, לא, לא.

אילן גילאון: אדוני המנכ"ל, זה לא מה שאני טוען.

אילן גילאון: אני טוען שלו זה היה במקום אחר, במסגרת אורגנית של האקדמיות, אז זה היה מתקבל בצורה אחרת, גם מבחינת חלוקת התקציב.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הפתרון צריך להיות רק במועצה שמתכללת את הכול.

<יוכבד פנחסי-אדיב: מועצה להשכלה טכנולוגית - - - היה גבוה - - -.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה לא יהיה במקום - - - במקום המל"ג.

<יוכבד פנחסי-אדיב: צריך להחליט על נושא התקציב במקום המל"ג - - -

<שי באב"ד: אז אני אומר: אני לא פוסל.

<שי באב"ד: מכובדיי, אני אגיד רק משפט סיום: אני כרגע לא מנסה לייצר עוד את הפתרון ולהגיד אם זה צריך להישאר תחת מועצה או צריך להיות בכובע כזה או אחר.

<שי באב"ד: אני לא פוסל.

<שי באב"ד: אני רק אומר שאנחנו צריכים לעשות עבודה סיזיפית, עמוקה, אמיתית בנושא הזה, כדי לבחון את כל ההיבטים: גם איפה זה צריך לשבת, גם מה הרגולציה, גם מה המטרות שאנחנו רוצים להציג, איך אנחנו ממצבים את זה בצורה נכונה, איזה משאבים ותקציבים אנחנו נותנים לזה, מה אנחנו מצפים מההכשרה הטכנולוגית, איפה אנחנו רוצים לעשות הכשרות, באיזה ענפים חסרות לנו הכשרות.

<שי באב"ד: מצד אחד, המדינה מתגאה באחוזי אבטלה מאוד נמוכים, אבל מצד שני יש אוכלוסיות שלא נמצאות בכלל במעגל התעסוקה, ההכשרות הן נמוכות, וגם התעשייה באה כל יום בדרישה לעובדים זרים, עובדים זרים, עובדים זרים בענפי התיעוש או בענפים אחרים.

<שי באב"ד: ולנו, בפתרון קצר הטווח, מאוד קל לאשר עובדים זרים.

<שי באב"ד: ולבוא ולהגיד: בואו נכניס עובדים זרים.

<שי באב"ד: בואו נכניס עוד 5,000, 7,000.

<שי באב"ד: מר שרגא ברוש מרים לי טלפון – ואני מבין אותו.

<שי באב"ד: ואני מבין גם את הצד שלו – כל כמה ימים, ואומר לי: תקשיב, תפתח לי את העובדים הזרים.

<שי באב"ד: אני חייב עכשיו, דחוף, עוד 4,000 עובדים זרים.

<שי באב"ד: אנחנו מנסים לעשות רפורמה.

<שי באב"ד: שר האוצר מנסה להוביל רפורמה בתחום הדיור.

<שי באב"ד: בתחום הדיור מבקשים לעבודות "הרטובות", סדר גודל של בין 15 אלף ל-20 אלף עובדים זרים, להכניס למדינת ישראל.

<שי באב"ד: עכשיו, לדברים האלה, אין ספק שיש בסוף השפעה ארוכת טווח על הפריון, ואין ספק שיש להם השפעה שלילית על הכלכלה של מדינת ישראל, ובהם צריך לטפל.

<שי באב"ד: עכשיו, המאבק פה, בין פתרון קצר מועד, שנותן פתרון רגעי, שבו אנחנו מטפלים, לבין פתרון ארוך מועד, הוא מאבק לא פשוט.

<שי באב"ד: ואם אנחנו לא ניכנס במקביל לזה שאנחנו לפעמים נותנים פתרונות קצרי מועד לפתרונות ארוכי הטווח, שבהן נעשה רפורמות אמיתיות, כדי שעוד שנתיים או עוד שלוש שנים או עוד חמש שנים, לא נצטרך להיות עוד פעם בנושא הזה של עובדים זרים, עובדים זרים, אלא תהיה לנו את היכולת לתעש באופן עצמאי ותהיה לנו את היכולת להביא עובדים ולייצר עובדים דרך ההכשרות הטכנולוגיות בצורה נכונה ונאותה, ויהיו תקציבים מספיקים, ויהיו תקנים נכונים.

<שי באב"ד: ובין אם זה יהיה במבנה של מועצה או בין אם יהיה בכל מבנה אחר – נדע לעשות את זה?

<שי באב"ד: אני חושב שלשם, כל מי שיושב פה, סביב השולחן הזה, מכוון.

מיכל בירן: רק מכיוון שממשלה מתפרקת פה בערך כל שנתיים, כדאי להזדרז.

<שי באב"ד: אז עכשיו, לקחנו על עצמנו ולקחתי על עצמי, בחודשים הקרובים, לטפל בזה, ולייצר, לקראת תקציב 2017, רפורמה מלאה.

<שי באב"ד: רפורמה – נשתדל עד כמה שיותר מלאה וטובה עבור המכללות הטכנולוגיות.

<שי באב"ד: במסגרת זו אני אשמח אם אדוני היושב ראש יקיים אחת לכמה חודשים, וישים את זה על סדר שולחנה של הוועדה וייתן לזה דגש.

<שי באב"ד: כי אין רפורמה שיכולה לקרות ללא הגיבוי של הכנסת וללא הגיבוי של השולחן הזה ושל חברי הכנסת.

<שי באב"ד: ואם אתם תדעו גם כן לשים את זה - - -

<יוכבד פנחסי-אדיב: - - - לא, זה לא ילך.

מיכל בירן: - - - כבר בעוד כמה חודשים, כשהיושב ראש יעשה עוד דיון?

<שי באב"ד: בוודאי.

אלי אלאלוף: לא, לא כמה חודשים.

<יוכבד פנחסי-אדיב: זה צריך להיות פעם בחודש.

<יוכבד פנחסי-אדיב: נשארו לנו ארבעה חודשים - - -

אלי אלאלוף: - - -

<שי באב"ד: אני לא חושב שיהיה נכון לעשות דיון פעם בחודש.

<שי באב"ד: זה קצב עבודה של ממשלה וזה.

מירב בן ארי: כן - - -

<שי באב"ד: נכון, אבל פעם בשלושה חודשים לבוא לפה.

<שי באב"ד: באמצע עוד שלושה חודשים, ואחר כך עוד חצי שנה, עם איזשהו מוצר מוגמר.

<שי באב"ד: אבל אני אשאיר ליושב ראש.

<שי באב"ד: היושב ראש יקבע.

<שי באב"ד: אני חושב שאפשר בהחלט לעשות פה התקדמות.

<שי באב"ד: ואני אשמח, דרך אגב, למעורבות של חברי הכנסת ולדחיפה שלכם, בבית הזה, על מנת שכל רפורמה שנרצה להעביר.

מירב בן ארי: אני יודעת - - -

<שי באב"ד: רק מילה אחרונה ובזה אני באמת מסיים: בסוף היום, אתם יודעים, השמיכה היא קצרה ויש סדרי עדיפויות.

<שי באב"ד: ואתם, חברי הכנסת, שבאים להצביע על התקציב, מחליטים מה הם סדרי העדיפויות.

<שי באב"ד: לאיפה אתם רוצים לתת יותר, ולמה אתם רוצים לתת פחות.

מיכל בירן: - - - להוריד את המע"מ ולהוציא חמישה מיליארד שקלים.

אלי אלאלוף: זה לא - - -

<שי באב"ד: לא.

<שי באב"ד: חברת הכנסת מיכל בירן, זה ממש לא נכון, כי התקציב בנוי מהכנסות והוצאות.

<שי באב"ד: ההוצאות מוגבלות בכלל ההוצאה.

<שי באב"ד: מי שקובע על ההוצאות ולאן יוצאת כל הוצאה מתקציב המדינה זה תקציב המדינה וזה חברי הכנסת.

<שי באב"ד: ההכנסות לא קשורות לזה.

מיכל בירן: כן - - - שהנה זה חמישה מיליארד שקלים שפשוט לא עברו - - - בסדר.

מיכל בירן: לא משנה.

מיכל בירן: אנחנו עוסקים בעניין ההכשרה המקצועית - - -

מירב בן ארי: - - -

<שי באב"ד: חמישה מיליארד השקלים האלה, חברת הכנסת מיכל בירן, לא יכלו לעבור גם אם הייתי רוצה.

<שי באב"ד: חשוב להבין את הנקודה הזאת: גם אם הייתי רוצה להעביר את כל חמישה מיליארד השקלים מחר בבוקר למכללות הטכנולוגיות – אין דרך לעשות את זה מסיבה אחת פשוטה: חמישה מיליארד שקלים קיצצנו בהכנסות.

<שי באב"ד: זאת אומרת, אנחנו חזינו שנקבל יותר הכנסות.

<שי באב"ד: החלטנו: נוריד את ההכנסות.

<שי באב"ד: נחזיר חזרה למדינה.

<שי באב"ד: את אותן הכנסות אני לא יכול להעביר להוצאות.

<שי באב"ד: אסור.

<שי באב"ד: על פי חוק.

<שי באב"ד: יש כלל הוצאה שהכנסת קיבלה על עצמה.

<שי באב"ד: אני לא יכול להגדיל את ההוצאות, גם אם אני רוצה, על חשבון ההכנסות.

<שי באב"ד: אני יכול להגדיל את ההוצאות רק על חשבון ההוצאה.

<שי באב"ד: ולכן זה לא רלוונטי לדיון.

מיכל בירן: גם את הכללים האלה משנים כל יומיים.

<שי באב"ד: זה לא רלוונטי לדיון.

אילן גילאון: - - - מהסערה.

<שי באב"ד: אני מסיים בזה: אבל אני מאוד אשמח שהדיון פה יחזור לתוך הוועדה.

<שי באב"ד: אנחנו נתקדם עם הליכי הרפורמה ביחד עם משרד הכלכלה והתעשייה.

<שי באב"ד: אנחנו נביא בפני הוועדה הזו, וכמובן גם בפני שר האוצר, לחוק ההסדרים, את התכנית שאנחנו חושבים שנכונה לעשות עבור ההכשרות המקצועיות והמכללות הטכנולוגיות לשנים הקרובות, ובעיקר גם, כמובן, לשנת 2017.

<שי באב"ד: ואני מאוד אשמח לקבל את התמיכה וגם את ההערות ואת הרעיונות לשיפור או כל דבר אחר שהשולחן הזה ימצא לנכון.

<שי באב"ד: וכשנגיע לדיוני התקציב, שיהיו את חברי הכנסת, שייקחו את זה עליהם.

<שי באב"ד: לדחוף את זה, לקדם את זה – באותה תעוזה שהם מקדמים דברים אחרים.

<שי באב"ד: כי בסופו של יום, כמו שאתם יודעים, דבר אחד בא על חשבון הדבר השני.

<שי באב"ד: ואתם מגדירים את סדר העדיפות, של מה, בסופו של דבר, מתקבל ומה לא.

מיכל בירן: אם אתה - - - כמו שחבר הכנסת יאיר לפיד עשה – זו הזדמנות מצוינת - - - להוצאה.

מירב בן ארי: הם לא עושים.

מירב בן ארי: תראי שאנחנו משפרים את מה - - -

מיכל בירן: במקרה הזה אני מפרגנת.

אילן גילאון: - - - עם מפלגה - - -

מירב בן ארי: אבל תראה, חבר הכנסת אילן גילאון, אני לא יכולה - - - לצפות שאני - - -

אלי אלאלוף: חברים, יש פה אנשים שבאו מרחוק.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לשמוע.

אלי אלאלוף: נו, אז את לא נותנת.

אלי אלאלוף: אני?

אלי אלאלוף: יש פה התקפה על שר האוצר.

אלי אלאלוף: גם חברת הכנסת מיכל בירן וגם זה.

אלי אלאלוף: אתן מתמחות - - -

<שי באב"ד: זהו.

<שי באב"ד: אני סיימתי.

<שי באב"ד: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אלי אלאלוף: טוב.

אלי אלאלוף: חברים, אני ממש מתנצל שאני לא הולך לתת את רשות הדיבור לאף אחד, כי כולם ייפגעו מזה שהוא קיבל וזה לא קיבל.

אלי אלאלוף: ואני רוצה לסכם: קודם כל, אני מופתע לטובה מהדיון היום.

אלי אלאלוף: ואני אומר את זה.

אלי אלאלוף: וזה בזכות כל הנוכחים פה ובזכות הרצינות של חברי הכנסת והמנכ"לים.

אלי אלאלוף: שני המנכ"לים שבאו כדי לבדוק ולשפר את המצב.

אלי אלאלוף: אני חושב שזו באמת המשימה של הוועדה.

אלי אלאלוף: בחודשים הקרובים נתחיל במפגש חודשי.

אלי אלאלוף: אם זה יוני זה חמישה מפגשים במקסימום.

אלי אלאלוף: ואם רוצים לעשות מעקב אחרי כל הנושאים שעלו, אז אין ברירה.

אלי אלאלוף: אי אפשר לעשות אחת לשלושה חודשים.

אלי אלאלוף: טכנית, זה כאילו פגישה אחת.

אלי אלאלוף: לכן, אני אומר - - -

אילן גילאון: אדוני היושב ראש, זה יהיה מאוד קשה לעמוד במה שאתה אומר.

אילן גילאון: אנחנו לא נוכל לעמוד בזה.

אלי אלאלוף: אנחנו נשתדל לעמוד בזה במפגש חודשי.

אלי אלאלוף: לקבל דיווח חודשי מהצוות שמשרד האוצר יחד עם משרד הכלכלה והתעשייה יקימו.

אלי אלאלוף: ובחלק מהפגישות האלה אנחנו גם נזמין את החברים מוועדת החינוך, כדי שנאפשר - - -

<שי באב"ד: אם יורשה לי, אדוני היושב ראש.

<שי באב"ד: זה בסדר.

<שי באב"ד: אני לא בטוח שבין חודש לחודש ובכל חודש תהיה לנו התקדמות.

<שי באב"ד: אז מה שאולי אני מציע לאדוני היושב ראש, זה לפני שאדוני קובע את הישיבה, שרק נבדוק שיש לנו מה לדווח.

<שי באב"ד: כי לבוא בלי לדווח לוועדה על כלום?

<שי באב"ד: יש לנו דד-ליין מאוד מוגדר של חוק ההסדרים, שלשם זה חייב להתכנס, ולשם אנחנו נכנס את זה, אדוני היושב ראש.

אילן גילאון: בדיוק.

אילן גילאון: - - - על יוני, זה נראה לי - - -

אלי אלאלוף: אבל יש נושא אחר.

אלי אלאלוף: חברים, ברשותכם, אני לא חושב שהוועדה הזאת צריכה רק לקבל דיווח.

אלי אלאלוף: היא צריכה לעצב מספר נושאים.

<שי באב"ד: זה בסדר.

אלי אלאלוף: היא צריכה לעצב.

אלי אלאלוף: וחלק מאיתנו.

אלי אלאלוף: ואני חושב על חברים כמו חבר הכנסת מנואל טרכטנברג ועוד אחרים שמוכנים לעשות - - -

אילן גילאון: כן, אבל - - -.

אילן גילאון: תשמע, אנחנו יודעים פה שחסר כסף.

אילן גילאון: צריך להוסיף עוד - - -

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: לא, לא רק כסף.

אלי אלאלוף: המבנה - - -

<יעקב דור: - - - שבועיים בלי הפסקה, אולי נסיים את זה - - -

אלי אלאלוף: אז אני מודיע שבאמת הוועדה תדון פעם בחודש בנושאים הקשורים למכללות הטכנולוגיות: אם זה בדיווח על התקדמות העבודה בצוותים המקצועיים; אם זה בדיון פנימי, כדי לעצב את ההתארגנות או את המערכת החדשה, כפי שהיא.

אלי אלאלוף: כי ברור שהמערכת היום היא לא מתאימה.

אלי אלאלוף: אנחנו בהחלט שמחים על כך שמשרד האוצר והמנכ"ל, ושר האוצר באופן אישי גם – וזה לא בושה להשתייך למפלגה שלו.

אלי אלאלוף: תאמינו לי, זה כבוד גדול – לקח אחריות אישית, לשלב בחוק ההסדרים את הנושא של המכללות.

אלי אלאלוף: וזה אחריות גדולה.

אלי אלאלוף: וגם מה שמאפשר חוק ההסדרים – מאפשר השתלבות בהרבה מאוד תחומים או טיפול בהרבה תחומים בבת אחת.

אלי אלאלוף: זה לא רק נושא תקציבי כספי.

אלי אלאלוף: הייתה לי הזכות הגדולה לנהל את חוק ההסדרים בנושא המזון והווטרינריה.

אלי אלאלוף: תאמינו לי, שולבו שם הרבה, הרבה מאוד, רפורמות חשובות.

אלי אלאלוף: אנחנו באמת חושבים שהמכללות צריכות לבוא עם תכניות גם שלהן: אם זה הרכב המכללות, השילוב של מכללות עם ההשכלה הגבוהה.

אלי אלאלוף: כל הנושאים שהעליתם, שאתם מכירים.

אלי אלאלוף: ואני מצטרף לאמירה שלך, דוקטור יוכבד פנחסי: שמי שיודע מה זה מכללה זה אתם.

אלי אלאלוף: כל מה שאנחנו יודעים זה בזכות זה שאנחנו תוכים לא רעים.

אלי אלאלוף: שאנחנו שומעים אתכם ואת הצוות שלך והחברים.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, עליכם גם להכין את עצמכם במסמכים שיאפשר לנו להבין ולקדם.

אלי אלאלוף: יש שמדברים על הנושא של מל"ט.

אלי אלאלוף: אז בואו נראה.

אלי אלאלוף: המועצה הגבוהה לטכנולוגיה.

אלי אלאלוף: בואו נראה.

אלי אלאלוף: לכם יש ודאי עמדה.

אלי אלאלוף: בואו נעשה את זה.

אלי אלאלוף: אני שוב חוזר: תחזירו ותמסרו תקווה לסטודנטים שלכם.

אלי אלאלוף: כי זה מאוד חשוב, אם אתם רוצים סטודנטים נוספים.

אלי אלאלוף: לא חייב.

אלי אלאלוף: אני האחרון שיגיד: תחליפו סטודנט.

אלי אלאלוף: כמו שלא מחליפים עם.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אל תחליפו אף אחד.

אלי אלאלוף: אבל תכינו אותם שב-2017-2016 העולם יהיה שונה אצלם.

אלי אלאלוף: אבל כולל החלטות קשות.

אלי אלאלוף: הצורך לצמצם מספר המכללות זה כדי לתת שירות טוב יותר לסטודנטים.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור: מה שמעניין אותנו – אני בטוח, גם אתכם – זה לא המערכת, זה הסטודנט.

אלי אלאלוף: זה לאפשר לו חיים בהנאה מלאה ובתרומה מלאה לעצמו ולחברה שלו.

<יוכבד פנחסי-אדיב: אני מציעה שנתחיל לעצור את מספר המכללות שמבקשות פתיחה ונפתחות בכל - - -.

<יוכבד פנחסי-אדיב: בוא נתחיל מלעצור.

אלי אלאלוף: ובהחלט תבואי עם החלטה.

אלי אלאלוף: תבואי.

אלי אלאלוף: תבואי.

מירב בן ארי: מי מחליט אם לעצור?

<יעקב דור: הרגולטור.

<יוכבד פנחסי-אדיב: הרגולטור.

מירב בן ארי: הוא ממשיך לפתוח.

אלי אלאלוף: לא, לא עכשיו.

אלי אלאלוף: לא, לא, לא.

אלי אלאלוף: באמת, חברת הכנסת מירב בן ארי, זה כל כך מלהיב לדבר על זה, אבל לא עכשיו.

אלי אלאלוף: אני גם מבקש, באמת, יש לי בקשה ממשרד הכלכלה והתעשייה: להיות יותר פתוח ומשתף פעולה עם הוועדה ועם כל המערכת שהולכת וקמה.

אלי אלאלוף: כי יש מה לשפר, וזה לא בושה לתקן דברים.

אלי אלאלוף: אוי ואבוי למי שחושב שהמערכת שלו היא אופטימלית.

אלי אלאלוף: אני בטוח שלא.

אלי אלאלוף: לכן, אני רוצה להודות באמת על השתתפותכם, ואני מתנצל שוב שלא הספקתי לתת את רשות הדיבור לכולם.

אלי אלאלוף: המחויבות של חברי הכנסת הייתה חשובה בוועדה הזאת, בהתכנסות הזאת, ואני מודה לכולם.

אלי אלאלוף: ושוב, תודה לכולכם.