ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 104, 2016-01-20 09:00

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא אגרות המוטלות על החקלאים המעסיקים עובדים זרים.

דוד אמסלם: לפני כן, חבר הכנסת שמולי, אתה גר בלוד, נכון?

איציק שמולי: נכון, נכון.

דוד אמסלם: מחר אנחנו עושים סיור בלוד, אז אלף אני מזמין אותך שתצטרף אלינו.

איציק שמולי: מחר?

דוד אמסלם: כן.

איציק שמולי: אני אבוא.

דוד אמסלם: אני אשמח מאד.

איציק שמולי: אפשר להזמין אותך לחומוס אחר כך, אדוני יושב הראש?

דוד אמסלם: זה בלי קשר ותמיד, אם יש זמן, אבל מחר אנחנו בעיר שלך.

איציק שמולי: אני לא יודע מה יש בירושלים, אבל בלוד יש דרבי: חלק הולכים לאבו מישל וחלק הולכים לסובחי, אז אני מציע שהוועדה תתפצל.

דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך את האמת, איך אני תמיד אומר שבאים אלי באולם ושואלים אותי מה אתה רוצה – זה, זה או זה, אני אומר לכם חברה – לא חשוב הסדר.

דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לתת את זכות הדיבור לדובי, שפנה אלי והעלה בפני את הצורך.

דוד אמסלם: דובי אמיתי הוא נשיא התאחדות האיכרים והחקלאים בישראל.

דוד אמסלם: אני רוצה להעביר אליו את רשות הדיבור כדי שיכניס אותנו לכל הדיון בכלל.

דוד אמסלם: הייתי מציע שתיתן את הדברים הטכניים בכל הנושא ואחרי זה נעבור לעניין.

דוד אמסלם: בבקשה, דובי.

<דב אמיתי: בוקר טוב.

<דב אמיתי: תודה אדוני יושב הראש, על זה שהסמכת לקיים את הדיון החשוב הזה.

<דב אמיתי: חברי כנסת נכבדים, אני אנסה בכמה דקות לתת סקירה על התהליך.

<דב אמיתי: אני רואה שנציגת משרד החקלאות עדיין לא הגיעה, היא הודיעה לי שהיא בפקקים.

<דב אמיתי: נתחיל בכך שהגורם המקצועי, שלמעשה בוחן את הקריטריונים וממליץ על אופן הקצאת העובדים הזרים למכסה של 25,000 עובדים בשנה בחקלאות, שמעוגנת בהחלטת ממשלה, זה משרד החקלאות.

<דב אמיתי: אחת לתקופה משרד החקלאות בוחן את הצרכים, בוחן את הקריטריונים ועושה התאמה לכמות של 25,000 עובדים.

<דב אמיתי: אם מסתכלים על הקריטריונים המקצועיים, אנחנו יודעים להגיד היום בוודאות, שהיום לחקלאות דרוש סדר גודל של 45,000 עובדים זרים ולא 25,000 עובדים.

<דב אמיתי: אז גם בעניין הזה אני מניח שנגיע לאיזה שהוא שלב שנקבל את המכסה הראויה.

<דב אמיתי: לאחר בחינת הקריטריונים והמלצת משרד החקלאות, הקובץ מגיע לרשות האוכלוסין במשרד הפנים ושם - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, המספר הוא קבוע, בלי קשר לצורך?

<דב אמיתי: המספר הוא 25,000 עובדים על פי החלטת ממשלה, לא קשור לצורך.

דוד אמסלם: איך, מה?

דוד אמסלם: זרקו?

דוד אמסלם: יצא בקוביות 25,000?

<דב אמיתי: יצא בקוביות 25,000.

<אברהם דניאל: זה משתנה מדי פעם גם.

<אברהם דניאל: פעם 18,000, פעם זה.

דוד אמסלם: מי כבודו?

<אברהם דניאל: אני אברהם דניאל, יו"ר התאחדות האיכרים החדשה.

דוד אמסלם: אז אצלנו דרך אגב לא מתפרצים אם לא מקבלים זכות דיבור.

<אברהם דניאל: לא, זו הייתה הערה בונה.

דוד אמסלם: אני מבטיח לך, מפה לא נצא בלי שתדבר, אם תרצה.

דוד אמסלם: בכוח אני לא מכריח, אבל בוא תן לנו לעשות את זה מסודר.

דוד אמסלם: בבקשה, דובי.

<דב אמיתי: לאחר שהקובץ, אותן המלצות מגיעות לרשות האוכלוסין במשרד הפנים, מתחיל התהליך.

<דב אמיתי: מתחיל התהליך ואנחנו נדרשים להתחיל לשלם את התשלומים של אגרת בקשה, אגרה שנתית ורישיון.

<דב אמיתי: המצטבר של זה – 2,000 שקלים לכל עובד.

<דב אמיתי: אני מזכיר לשולחן הזה, שאנחנו עד היום - אני מקווה שזה ישתנה מינואר 2016 - משלמים 10% מס מעסיקים, ללא קשר.

<דב אמיתי: שים את זה בצד.

<דב אמיתי: הגענו לרשות האוכלוסין במשרד הפנים, מתבקשים לשלם 2,000 שקלים לעובד.

<דב אמיתי: אחד, אמרתי, אגרת בקשה – 600 שקלים - - -

דוד אמסלם: למרות שהבקשה היא פעם אחת.

<דב אמיתי: הבקשה היא פעם אחת.

דוד אמסלם: זאת אומרת גם כשאתה לא מבקש אתה ממשיך לשלם אגרת בקשה.

<דב אמיתי: כל שנה אגרת בקשה.

<דב אמיתי: לא השתנו הנסיבות, לא השתנתה כמות העובדים, עובד מגיע ל-5 שנים, אני כל שנה משלם 600 שקלים על אותו עובד, כל ה-5 שנים.

דוד אמסלם: דרך אגב איך?

דוד אמסלם: אתה מקבל ואוצ'ר הביתה?

דוד אמסלם: איך זה עובד?

<דב אמיתי: אני מקבל דרישה לתשלום.

דוד אמסלם: אתה מקבל דרישה.

דוד אמסלם: הם לא שוכחים את זה.

<דב אמיתי: לא.

<דב אמיתי: אין סיכוי בעולם.

<דב אמיתי: 600 שקלים כל עובד, כל שנה.

<דב אמיתי: ואני ממלא טופס אחד, אם אני מעסיק שישה עובדים, ארבעה עובדים, 12 עובדים, לא משנה, כל עובד כפול 600 שקלים.

<דב אמיתי: מלאתי טופס אחד, כל עובד 600 שקלים.

דוד אמסלם: אז אתה אומר גם טופס הבקשה הוא לא פר עובד, אלא אפילו זה שישה, שבעה או עשרה עובדים מרוכזים בבקשה אחת.

<דב אמיתי: נכון, כפול 600 שקלים כל שנה.

<קריאה: אפילו את הנייר חוסכים.

דוד אמסלם: בדיוק.

<דב אמיתי: יש יעילות.

דוד אמסלם: אני שמח.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני שמח בגלל שיש מצב שאם מבקשים 8 בקשות אז רק תחליף את השם של העובד, אבל בסדר.

<גלעד קרן: ההיתר שאתה מקבל הוא לשנה?

<דב אמיתי: הוא לשנה.

<דב אמיתי: אבל העובד מגיע לחמש שנים.

<גלעד קרן: לא משנה, אבל אתה צריך לחדש את ההיתר כל שנה.

<דב אמיתי: כן.

<דב אמיתי: העובד מגיע לחמש שנים ובפועל העובד נמצא אצלי 5 שנים.

<דב אמיתי: לא משתנות אצלי הנסיבות.

<דב אמיתי: העובד אצלי 5 שנים.

<דב אמיתי: סיימתי את אגרת הבקשה, לא עברו שבועיים, אני משלם אגרה שנתית.

<דב אמיתי: על מה?

<דב אמיתי: 1,200 שקלים.

דוד אמסלם: אגב, אני מבין שאגרת הבקשה, ועוד מעט נשאל, אבל אני רק רוצה להבין או לשמוע את מה שנקרא הידע האישי שלך.

דוד אמסלם: אגרת הבקשה, אני מבין שאתה מבין שזה בגין הבקשה.

<דב אמיתי: רק בגין הבקשה.

דוד אמסלם: אוקיי.

<דב אמיתי: כן, אוקיי, אבל אני משלם אותה כפול, במכפלות העובדים.

דוד אמסלם: לא, תראה, אני מסביר.

דוד אמסלם: יש למשל היום בחופש המידע, כשאתה רוצה לבקש מהמדינה מידע, אז אתה צריך לשלם אגרת בירור חופש המידע, לפי הטפסים שאתה מבקש.

דוד אמסלם: זאת אומרת בגין הבקשה הם עושים איזו שהיא פעולה.

דוד אמסלם: למה, מה הרציונל?

דוד אמסלם: כשאתה רוצה לקבל איזה שהוא מסמך למשל, פקיד מסוים צריך לבזבז על זה שעה.

דוד אמסלם: זה עולה כסף.

דוד אמסלם: אז אתה צריך לממן את הבקשה.

דוד אמסלם: יש בזה היגיון.

דוד אמסלם: אבל כאן אתה אומר, ולכן חשבת שהבקשה, בפעם הראשונה זו הבקשה.

דוד אמסלם: אבל בקשה וירטואלית לא התכוונת שמשלמים עליה.

<דב אמיתי: כל שנה.

דוד אמסלם: בסדר.

<דב אמיתי: סיימנו את אגרת הבקשה ואז - - -

דוד אמסלם: אתה מבקש חידוש היתר כל שנה?

<דב אמיתי: אני מקבל רישיון כל שנה.

דוד אמסלם: הבנתי.

<דב אמיתי: לאחר שהעברתי את הבקשה, תוך פרק זמן מאד קצר אני נדרש לשלם אגרה שנתית, זה 1,200 שקלים על כל עובד.

<דב אמיתי: אבל העובד אצלי חמש שנים והוא לא משנה את המעמד.

<דב אמיתי: הקריטריונים לא משתנים ואני נדרש לשלם 1,200 שקלים.

<דב אמיתי: ואחרי שאני משלם את ה-1,200 שקלים, אני צריך לשלם 180 שקלים רישיון.

דוד אמסלם: זה אגרת רישוי.

<דב אמיתי: כן, שזה הדבר היחידי שנראה לי נורמאלי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, פה אני עונה גם לחברי, זאת אומרת אגרת הרישוי זה בגין הנפקת הרישיון השנתי.

<דב אמיתי: נכון.

דוד אמסלם: ועדיין עומדת השאלה, אגרת הבקשה למה היא שנתית.

דוד אמסלם: בהיגיון.

דוד אמסלם: ברציונל.

דוד אמסלם: עזוב כתוב בחוק.

דוד אמסלם: הרי בסוף איזה פקיד כותב את החוק ומאשרים אותו פה והולכים איתו.

דוד אמסלם: אתה מבין?

<גלעד קרן: החוק אומר שכל פעם שמחדשים את ההיתר צריך לשלם את האגרה הזאת.

<גלעד קרן: השאלה היא למה - - -

דוד אמסלם: לא, זה באגרת הרישיון.

<גלעד קרן: באגרת הבקשה.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: מה שאומר דובי, אתה מגיש בקשה פעם אחת.

<גלעד קרן: לא.

<גלעד קרן: כל שנה הוא צריך לבקש.

<דב אמיתי: אני צריך עכשיו כל שנה לבקש.

<דב אמיתי: כל שנה אני צריך לבקש.

<גלעד קרן: אם יתנו היתר ליותר שנים אז לא יצטרכו.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם בעיקרון כל שנה אתה מבקש את אותו עובד שיושב אצלך.

<דב אמיתי: אני נדרש לבקש.

דוד אמסלם: אתה נדרש.

<דב אמיתי: אחרת מה נעשה?

דוד אמסלם: למה אתה נדרש?

דוד אמסלם: בוודאי, אחרת מה יעשו?

<דב אמיתי: שאלה טובה, נכון.

דוד אמסלם: יצטרכו לפטר שני פקידים.

<דב אמיתי: נכון.

<דב אמיתי: ולאחר מכן אמרנו את האגרה השנתית על כל עובד.

<דב אמיתי: מה זה אגרה שנתית?

<דב אמיתי: ביקשתי, צריך להנפיק לי רישיון וזהו.

<דב אמיתי: אז עכשיו יש גם אגרה שנתית.

<דב אמיתי: אז זה כל שנה.

דוד אמסלם: כל שנה אתה מקבל רישיון.

דוד אמסלם: הבנתי.

<דב אמיתי: כל שנה.

<דב אמיתי: ולאחר מכן אני צריך לשלם את הרישיון, שתהיה חותמת לצורך מעקב.

<דב אמיתי: אני מקבל את הרישיון, מדפיסים את זה על הדרכון ובא שלום על ישראל.

<דב אמיתי: תראה, אדוני יושב הראש, זה בסקירה ראשונה.

<דב אמיתי: אני רוצה לומר לך שמהצד השני הוקמה ועדה בהנחיית ראש הממשלה, להפחתת נטל הרגולציה.

<דב אמיתי: מי שמייצג בוועדה הזאת את הענף החקלאות זה אני.

<דב אמיתי: אז מצד אחד אנחנו מחפשים את כל הדרכים להפחית את הרגולציה ואנחנו יושבים ודנים והופכים כמעט כל אבן.

<דב אמיתי: ומצד שני אני שואל את השאלה, לכן אני שוב מודה לך שהסכמת לקיים את הדיון.

<דב אמיתי: 50 מיליון שקלים במונחים מצטברים של ענף החקלאות כל שנה, על דברים טכניים.

<דב אמיתי: אז אני מסכים עם כבודו שאנחנו צריכים לשלם את העלות - - -

דוד אמסלם: מי זה כבודו, זה אני?

<דב אמיתי: כן.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: תקרא לי בשם.

דוד אמסלם: אני לא כבודו.

<דב אמיתי: תרשה לי, אדוני יושב הראש.

<דב אמיתי: זה אני ואני חושב שזה גם מגיע לך.

<דב אמיתי: ולכן אני שואל את עצמי, אם אנחנו צריכים לשלם עבור פעולות טכניות ויש להן עלות, אז קדימה, נשלם.

<דב אמיתי: אבל כל שנה?

דוד אמסלם: את זה הבנתי, דובי.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים לבחון שני דברים.

דוד אמסלם: אחד, את התהליך - - -

<דב אמיתי: אני אומר אם השתנו הנסיבות - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

<דב אמיתי: ועצם העובדה שעובד הגיע ל-5 שנים, נשלם על הדלתא, לא כל שנה אותו דבר, רק על הדלתא שהשתנתה.

דוד אמסלם: תודה, דובי.

דוד אמסלם: אנחנו נעבור למשרד הפנים.

<שושנה שטראוס: שלום.

דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותך לחלק את הדיון לשני חלקים.

דוד אמסלם: אחד, תתייחסי לתהליך, בלי קשר לכסף.

דוד אמסלם: נניח הכל חינם, למה עובד שמגיע עם רישיון לחמש שנים, צריך כל שנה למלא לו את הטפסים.

דוד אמסלם: מבחינתי, יכול להיות שאנחנו חלם, מה שנקרא.

דוד אמסלם: אז יש מעסיק, שכל שנה צריך לעזוב את המטע, לבוא ולמלא את הטפסים.

דוד אמסלם: אבל יש כמה פקידים בקצה שצריכים לטפל בטפסים ויש לנו את דואר ישראל, שגם צריך להתפרנס.

דוד אמסלם: אז השאלה היא איפה בכל התהליך הזה יש משהו מיותר.

דוד אמסלם: בואו תסבירו לי קודם כל לגבי התהליך וגם תשוו את זה נגיד לוויזה.

דוד אמסלם: בן אדם בא לישראל, מקבל ויזה לחמש שנים, האם הוא צריך לחדש אותה כל שנה או כל רבע שעה?

דוד אמסלם: או למה לא כל חצי שנה גם?

<שושנה שטראוס: אוקיי, אולי אני אתחיל בסקירה כללית לגבי - - -

דוד אמסלם: תציגי את עצמך.

<שושנה שטראוס: אני שושנה שטראוס, מהלשכה המשפטית ברשות ההגירה.

<שושנה שטראוס: סקירה כללית לגבי כוח אדם לא ישראלי בחקלאות, רק שנראה את סדר הגודל.

<שושנה שטראוס: דבר ראשון, יש לנו מכסה ל-17,000 עובדים פלסטינאים בחקלאות, חלקם קבועים, חלקם עונתיים.

<שושנה שטראוס: לגביהם אין אגרות, יש רק היטל השוואה של 3% של השכר מדי חודש.

דוד אמסלם: ברשותך, מה זה היטל השוואה?

<שושנה שטראוס: היטל השוואה זה על פי הסכם בין הרשות הפלסטינאית לישראל.

<שושנה שטראוס: זה היטל שאמור לשקף, קצת להעלות את עלות העסקת פלסטינאים לא באופן מלא אבל חלקי, לעלות העסקת ישראלי, שמשלמים עבורו ביטוח לאומי בסכומים גבוהים.

דוד אמסלם: כן, אבל היום עובד פלסטינאי, זה דיון זוטא, אבל זה סתם מעניין אותי.

דוד אמסלם: אני שואל, עובד פלסטינאי שעובד במדינת ישראל, הוא עובד ולא משנה כרגע באיזה גבולות מדינת ישראל, אני מניח שצריך היום לשלם לו שכר מינימום, צריך להפריש בגינו זכויות סוציאליות.

דוד אמסלם: אז איזו השוואה?

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין על מה ה-3%.

<שושנה שטראוס: ביטוח לאומי, שישראלי משלם - - -

דוד אמסלם: הוא לא משלם לביטוח לאומי?

<שושנה שטראוס: הזרים משלמים ביטוח לאומי בשיעור מאד מאד קטן, כי הם לא מבוטחים.

דוד אמסלם: אז למה הם משלמים אם הם לא מבוטחים?

<שושנה שטראוס: הם משלמים רק על הענפים שהם מבוטחים, שזה תאונות עבודה ופירוקים ופשיטות רגל וכאלה.

דוד אמסלם: זה ה-3%?

<שושנה שטראוס: כן.

<שושנה שטראוס: לא, אז בגלל זה משלמים על הפלסטינאי או על הזר - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת המדינה אומרת לו תשמע, אם הוא לא מקבל את הביטוח, אבל אתה תשלם.

<שושנה שטראוס: כן, כי המדינה אמרה שהיא לא רוצה שאדם יעדיף את העובד הזר על העובד הישראלי.

דוד אמסלם: אז אני אספר לך מה קורה.

דוד אמסלם: סתם, רק שתבינו את הראש, תבינו איך זה עובד.

דוד אמסלם: אני עכשיו נחשף לזה.

דוד אמסלם: רוצים להביא לנו את חוק השקיות, אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: יש שם היטל.

דוד אמסלם: אתמול אני יושב באוצר על נושא אחר, אז הוא אומר לי תשמע, דודו, על השקיות, נגיד שישלמו על שקית 20 אגורות.

דוד אמסלם: אני אומר לו אבל למה?

דוד אמסלם: שקית עולה 2 אגורות.

דוד אמסלם: לא, לאוצר.

דוד אמסלם: אמרתי לו אבל מה תעשה עם הכסף?

דוד אמסלם: זאת אומרת יש פה מס על הדרך כל הזמן, שהוא לא קשור בכלל לשירות.

דוד אמסלם: אוקיי, בואו נתקדם.

<שושנה שטראוס: אחר כך יש משתלמים בחקלאות.

<שושנה שטראוס: השנה היו 3,600 שזה ללא אגרות.

<שושנה שטראוס: הם חייבים ללמוד יום אחד ועובדים חמישה ימים.

דוד אמסלם: משתלמים?

<שושנה שטראוס: משתלמים בחקלאות.

<שושנה שטראוס: עובדים חמישה ימים - - -

דוד אמסלם: מי אלה המשתלמים האלה?

<שושנה שטראוס: הם מגיעים מכל מיני מדינות, על סמך המלצות.

דוד אמסלם: זה המתנדבים הכוונה?

<שושנה שטראוס: לא, לא מתנדבים.

<שושנה שטראוס: משרד החוץ מלווה את זה.

<שושנה שטראוס: מביאים מכל העולם עובדים או סטודנטים שבאים יום אחד בשבוע ללמוד וחמישה ימים הם עובדים בחקלאות אצל החקלאי, מקבלים שכר ואין עליהם אגרות כיום.

<שושנה שטראוס: יש 3,600.

דוד אמסלם: זה בגלל שהם מגיעים דרך משרד החוץ?

דוד אמסלם: לכמה זמן הם מגיעים?

<שושנה שטראוס: ל-11 חודשים.

דוד אמסלם: ואחרי זה הם חוזרים למדינות שלהם?

<שושנה שטראוס: כן, הם חוזרים.

דוד אמסלם: כאילו אנחנו מלמדים אותם קצת חקלאות, זו הכוונה?

<שושנה שטראוס: כן.

דוד אמסלם: ובינתיים זה הסטאז', היות ובחקלאות צריך לעבוד הרבה כדי ללמוד את הסטאז', אז הם עובדים חמישה ימים ולומדים יום אחד?

דוד אמסלם: זה הכוונה?

<שושנה שטראוס: כן, ועל זה אין אגרות.

<שושנה שטראוס: ומלבד זאת יש הזרים, את המכסה שדובי דיבר עליה, של 25,000, שבפועל משום מה החקלאים ביקשו רק עד היום 22,000.

<שושנה שטראוס: יש להם עוד 3,000 שהם יכולים להביא ושם באמת יש את האגרות שדובי ציין – אגרת בקשה, אגרה שנתית, אגרת רישיון, שזה מסתכם בכ-2,000 שקלים לשנה.

<שושנה שטראוס: לגבי האגרות האלה, אני יכולה לתת את ההיסטוריה.

דוד אמסלם: לא, לפני כן אני רוצה לגבי התהליך, עדיין בתהליך.

דוד אמסלם: דרך אגב, למה זה 25,000?

<שושנה שטראוס: זאת המכסה שקבעה הממשלה.

דוד אמסלם: לא שאלתי אם זאת המכסה.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: לממשלה מביאים בורקס, אוכלים בורקס.

דוד אמסלם: מביאים עגבניות, אוכלים עגבניות.

דוד אמסלם: מישהו בדרג המקצועי אמור לבחון את המספרים ולהביא אותם לשרים להחלטה.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין אם אתם קובעים את המספרים או ממליצים עליהם, או יכול להיות שזה לא אתם.

דוד אמסלם: את יכולה להגיד לי גם אין לי תשובה, זה לא אני, זה משרד החקלאות, אז נשאל אותו.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין איך נקבע המספר 25,000.

דוד אמסלם: אולי זה 12,000?

<שושנה שטראוס: המספרים האלה נקבעו על ידי הממשלה.

<שושנה שטראוס: כל המשרדים ביחד, לפני כמה שנים - - -

דוד אמסלם: אז התשובה שלך היא שאין לך תשובה.

<שושנה שטראוס: אבל בפועל הם לא ממומשים.

<שושנה שטראוס: זאת אומרת כנראה זה מספר שהוא אולי גדול מדי, כי מתוך ה-25,000, אנחנו כבר כמה שנים רואים שרק 22,000 מבוקשים להבאה מחוץ לארץ .

דוד אמסלם: זאת אומרת את אומרת שהמכסה בעצם לא ממומשת אפילו.

<שושנה שטראוס: היא לא ממומשת.

דוד אמסלם: כמה שנים היא לא ממומשת.

<שושנה שטראוס: לפחות 3-4 שנים היא לא ממומשת.

דוד אמסלם: הבנתי, אוקיי.

<שושנה שטראוס: עכשיו שוב, פה יש את האגרות שמסתכמות ב-2,000 שקלים לשנה.

דוד אמסלם: עוד לא.

דוד אמסלם: אני לא שם.

דוד אמסלם: מי קובע את התהליך?

דוד אמסלם: זאת אומרת למה כל שנה הוא צריך להגיש בקשה?

<שושנה שטראוס: אז התהליך הוא כזה: מדי שנתיים בערך, משרד החקלאות עושה סקר חקלאי, כי משרד החקלאות, התפקיד שלו זה להחליט כמה עובדים לכל חקלאי, מה המכסה שהוא צריך.

דוד אמסלם: משרד החקלאות פה?

<שושנה שטראוס: כן, יהודית.

<שושנה שטראוס: מבקשים מכל חקלאי חוברת.

דוד אמסלם: יהודית, בואי לשולחן.

<שושנה שטראוס: חוברת די ארוכה שהוא מתבקש להסביר מה השטחים שלו, מה הגידולים שלו, לצרף אישורים ממס הכנסה, עניינים.

<שושנה שטראוס: ואז משרד החקלאות, יהודית, יושבת ולומדת את כל החוברות.

<שושנה שטראוס: מקלידים את כל הנתונים.

<שושנה שטראוס: מלבד זאת, במשרד החקלאות יש ועדות שמדי שנה או שנתיים קובעות לכל סוג גידול, בכל מקום בארץ, מה כוח העבודה הנדרש.

דוד אמסלם: אנחנו עדיין בתהליך, זאת אומרת בגלל זה נקבע 25,000.

דוד אמסלם: עוד מעט נשאל אותה.

דוד אמסלם: דרך אגב, העובדים הפלסטינאים, מה המימוש שלהם, מתוך ה-17,000 שאמרת.

<שושנה שטראוס: אני יכולה להגיד שהמימוש כרגע הוא בערך של 13,000.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני מבין שזה גם פלואידי, בגלל שזה גם תלוי מצב ביטחוני.

<שושנה שטראוס: בינתיים, בשנים האחרונות לא היו סקרים, אבל אם יהיו - - -

דוד אמסלם: זה קבוע?

<שושנה שטראוס: אם יהיו סקרים אז זה יהיה תלוי, כן.

דוד אמסלם: לא, אני שואל.

<שושנה שטראוס: אבל כל עובד - - -

דוד אמסלם: בואי נניח שאנחנו בתקופת קטיף העגבניות ויש איזו שהיא בעיה ביטחונית ולא מכניסים אותם.

דוד אמסלם: מה עושים?

<שושנה שטראוס: אז שוב, בשנים האחרונות לא היו סקרים, אבל אם יהיו - - -

דוד אמסלם: אני בא מהזווית של העגבנייה.

<שושנה שטראוס: אז שוב, זה יכול להשתנות, אבל בתקופה האחרונה לא היו סקרים.

<שושנה שטראוס: כל עובד פלסטינאי שחקלאי מבקש להעסיק, יש תהליך של בדיקת שב"כ ואישור ספציפי וכל שלושה חודשים בודקים שוב.

<שושנה שטראוס: לגבי התהליך, אז זה התהליך.

<שושנה שטראוס: משרד החקלאות קיבל את כל החוברות מכל 5,500 החקלאים, בדק את כולם, עשה את הוועדות שהוא קבע לכל גידול כמה עובדים צריך, עושה את השקלול ומעביר המלצות לרשות ההגירה.

<שושנה שטראוס: ברשות ההגירה אנחנו צריכים לבדוק אם לחקלאי היו קנסות, שהוא לפחות הסדיר אותם, התחיל לשלם אותם.

דוד אמסלם: קנסות בגין מה?

<שושנה שטראוס: קנסות בגין דיני עבודה.

<שושנה שטראוס: זאת אומרת שהוא לא סיפק מגורים הולמים, הוא לא שילם שכר מינימום.

<שושנה שטראוס: אם יש לו קנסות כאלה - - -

דוד אמסלם: את אומרת הוא עכשיו מתחיל לעבוד אצלם.

דוד אמסלם: הבנתי.

<שושנה שטראוס: בודקים שאין איזו מניעה אחרת, לומדים את ההמלצה ומפרסמים לכל חקלאי כמה היתרים מקסימום הוא יכול לבקש.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: עד עכשיו הכל בסדר, לא בתחום שלך.

דוד אמסלם: עכשיו אני שואל את השאלה.

<שושנה שטראוס: לא, הייתה פה עבודה שלנו גם.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: עכשיו, אחרי שהוא קיבל שישה היתרים - - -

<שושנה שטראוס: כל החקלאים, כל 5,500 החקלאים, אנחנו מפרסמים כמה הם יכולים לבקש.

<שושנה שטראוס: מאחר שבעבר החקלאים התלוננו בצדק שהיו צריכים להגיע לנתב"ג מקצות הארץ, בשנים האחרונות רשות ההגירה שכללה את כל התהליך ואת מרבית הפעולות אפשר לעשות באינטרנט ואפשר גם בלשכות הפרטיות שמייצגות.

<שושנה שטראוס: אז פשוט החקלאי, ברגע שהוא רואה את מקסימום העובדים שהוא יכול לבקש להעסיק באותה שנה, הוא מחליט כמה בעצם הוא רוצה, משלם את אגרת הבקשה ואז - - -

דוד אמסלם: שושנה, למה כל שנה צריך להגיש בקשה?

<שושנה שטראוס: כי כל שנה הדברים משתנים.

<שושנה שטראוס: שוב, המפקד של משרד החקלאות מתבצע.

דוד אמסלם: שנייה, אני עכשיו יש לי גידול עגבניות.

דוד אמסלם: הגשתי בקשה למשרד החקלאות.

דוד אמסלם: הם אישרו לי את הבקשה, ואני מגדל עגבניות ואני צריך חמישה עובדים.

דוד אמסלם: נניח ביקשתי, אישרו, בדקו, אמרו אוקיי, קח חמישה עובדים.

דוד אמסלם: למה עכשיו כל שנה אני צריך להגיש את הבקשה על אותן עגבניות?

דוד אמסלם: יכול להיות ששנה הבאה אני לא אגדל עגבניות?

דוד אמסלם: זאת הכוונה?

<שושנה שטראוס: כן, יכול להיות.

דוד אמסלם: ואולי נגיד לו תשמע, הבקשה המקסימאלית, אנחנו הרי מאשרים אותה לחמש שנים.

דוד אמסלם: אם יהיה שינוי כלשהו בסטאטוס שלך, של העובד, של הגידול, לא משנה של מה, נא דבר.

<שושנה שטראוס: אז אנחנו עושים את זה, אבל יכול להיות - - -

דוד אמסלם: כמו שיש הרבה טפסים במשרד הפנים שכותבים לך – אם התחתנת, נא תודיע.

דוד אמסלם: אם התגרשת, נא תודיע.

דוד אמסלם: לא שואלים אותך כל שנה התחתנת?

דוד אמסלם: התגרשת?

<שושנה שטראוס: מה שאני אגיד, יש פה שני חקלאים.

<שושנה שטראוס: יש את דובי והחבר שלו.

<שושנה שטראוס: דובי גידל עגבניות ועגבניות צריכות המון עובדים והחבר שלו היה לו רק מטע, והוא לא צריך כל כך הרבה עובדים.

<שושנה שטראוס: ושנה הבאה דובי הפסיק לגדל את העגבניות, גידל משהו שיותר קל, פחות כוח אדם, וההוא התחיל לגדל עגבניות.

<שושנה שטראוס: אני צריכה להחליט בין החקלאים, אני לא יכולה.

<שושנה שטראוס: אם יש חקלאי שהוסיף עבודה וחקלאי שהפחית עבודה, אני לא רוצה להפלות את החקלאי לרעה.

דוד אמסלם: שושנה, שושנה, לא, חס ושלום.

<שושנה שטראוס: אני מחלקת מכסה.

<דב אמיתי: אז בואי נשלם על הדלתא.

דוד אמסלם: שנייה, דובי.

דוד אמסלם: אנחנו בכלל בוודאי חס ושלום לא רוצים להפלות אף אחד, זה ברור.

דוד אמסלם: עורכי הדין מתפרנסים בעיקר על זה שלא מפלים.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, למה לא להגיש בקשה אחת?

דוד אמסלם: הרי אם אנחנו רוצים לאפשר לו לחמש שנים, במקסימום, בטופ, נגיד לו תקשיב, תגיש את הבקשה.

דוד אמסלם: איך אמרת קודם?

דוד אמסלם: השתכללנו, ברוך השם.

דוד אמסלם: יש אינטרנט, אנחנו כבר משתכללים ואתה תגיש את הבקשה.

דוד אמסלם: ויהיה כתוב שם, במידה ויש שינוי בסוג הגידול, יהיה שינוי בשטחי הגידול.

דוד אמסלם: אני יודע לנסח טופס אצלי במשרד 10 דקות כדי להגיד לו תשמע, אם אתה גזור הדבק, אל תבוא.

דוד אמסלם: אם יש שינוי – תבוא ותודיע לנו.

<שושנה שטראוס: לפעמים מה שקורה, מי שמתחיל לגדל עגבניות הוא מדווח לי, אבל מי שהפסיק לגדל עגבניות, הוא ישכח לדווח ואז אני מפלה לרעה את זה שהוסיף לגדל.

דוד אמסלם: אבל זה נכון לגבי כל דבר.

<שושנה שטראוס: אבל שוב, את זה משרד החקלאות קובע.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: עוד מעט נשאל את משרד החקלאות.

<שושנה שטראוס: בכל אופן, היום את מרבית הפעולות אפשר לעשות באינטרנט, אנחנו שולחים את הרישיונות לעובדים בדואר ונותנים למייצג או לחקלאי - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, הרי הגידולים החקלאיים הם לא שנתיים.

דוד אמסלם: יש גידולים שהם גם כל שלושה-ארבעה חודשים, אז למה אתם לא מבקשים את האגרה כל שלושה חודשים?

דוד אמסלם: למה שנה?

<שושנה שטראוס: האגרה היא שנתית, זה מה שקבעו.

דוד אמסלם: למה?

<שושנה שטראוס: האגרה הזאת שקבעו אותה, אגרה שנתית ואגרת בקשה זה אגרות - - -

דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים על רציונל מסוים.

דוד אמסלם: נניח שעכשיו התחלנו גם להחליט מה גודל השנה.

דוד אמסלם: אז למה החלטתם שנה?

<שושנה שטראוס: שוב, למה שנה, הייתה ועדה לפני כמה שנים, עשור בערך, אולי אפילו יותר, במשרד האוצר, שקראו לה ועדת גל ים, שבדקה את הנושא של העסקת עובדים זרים.

<שושנה שטראוס: לוועדה הזאת היו שתי מכות עיקריות.

<שושנה שטראוס: קודם אמרו יש למדינה הוצאות עקיפות וישירות בקשר להעסקת עובדים זרים, מלבד היתרונות שיש בזה - - -

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני עוד מעט אכנס לעלויות של המדינה.

<שושנה שטראוס: זה מה שהוועדה הזאת מצאה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה ללכת לרציונל שלך, שאותו דובי שמגדל עגבניות, בשנה הבאה לא יגדל והוא צריך פחות עובדים, אז מה הוא יעשה איתם?

דוד אמסלם: למה הוא יחזיק אותם?

דוד אמסלם: מה הוא יעשה איתם?

<שושנה שטראוס: תראה, אני לא יודעת מה הוא יעשה איתם, אבל אני יודעת שאם יש לו חבר שמגדל יותר וצריך אותם, אני צריכה לדאוג שהחבר שלו - - -

דוד אמסלם: לא, אבל אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: אני שואל ברציונל מולך.

דוד אמסלם: עזבי.

דוד אמסלם: הרי אמרת לי והעלית טענה שאם הוא בעצם גידל עגבניות השנה ושנה הבאה הוא לא צריך לגדל עגבניות, הוא מגדל מלפפונים ושם צריך פחות עובדים, אז הוא יודיע לי.

דוד אמסלם: אז אני אתקדם עם הרציונל שלך, אז באמת נניח שהוא מגדל מלפפונים והוא לא יודיע לך ויש לו ארבעה עובדים מיותרים, מה הוא יעשה איתם?

דוד אמסלם: מה, הוא ישחק איתם שש בש?

<שושנה שטראוס: אני לא יודעת.

<שושנה שטראוס: אני דואגת לחבר שלו.

דוד אמסלם: אז אולי הוא יודיע בגלל שמשתלם לו.

<שושנה שטראוס: רוב החקלאים בטח יודיעו, אבל אני דואגת לחבר שלו.

דוד אמסלם: אז בואו נעזוב את הסיפור של לא יודיע.

<שושנה שטראוס: אני אבל יכולה רק להעיר על מה שיושב הראש אומר, אנחנו דווקא ברשות ההגירה מנסים לקדם מול משרד החקלאות והחקלאים שיטה אחרת.

<שושנה שטראוס: אנחנו לא חושבים שהשיטה הזו של ההקצאות הפרטניות היא טובה והיא דורשת המון משאבים ובסופו של דבר הרבה פעמים זה לא מדויק, על פי מה שאנחנו רואים זה לא מדויק.

<שושנה שטראוס: אנחנו חושבים שהיה עדיף לאפשר לגופים, קבלני כוח אדם להעסיק את העובדים, להיות אחראים לשכר שלהם ושהם ישימו אותם אצל החקלאים לפי הדרישה של החקלאים – מתי שהם צריכים יותר – הם יקבלו יותר.

<שושנה שטראוס: מתי שהם צריכים פחות – יקבלו פחות.

<שושנה שטראוס: אבל אנחנו רוצים לעשות את זה בהסכמה.

<שושנה שטראוס: בכל אופן, אנחנו חושבים שזה - - -

<קריאה: זה יותר יקר - - -

דוד אמסלם: אתה על תקן מקשיב.

<שושנה שטראוס: בכל אופן, אנחנו נשמח אם הוועדה תוכל לעזור לנו לקדם את זה.

<שושנה שטראוס: אנחנו חושבים שהחקלאי לא צריך להתעסק עם זה.

דוד אמסלם: עוד מעט נדבר על זה.

דוד אמסלם: שושנה, כמה עובדים ישראלים עובדים בחקלאות?

<שושנה שטראוס: זה משרד החקלאות.

<חגי פורגס: זה נתון שאני צריך לבדוק.

<חגי פורגס: אין לי אותו בראש כרגע.

דוד אמסלם: אין לך אותו בראש?

דוד אמסלם: אתה חייב.

דוד אמסלם: אתה צריך לקום איתו, אני אסביר לך למה.

דוד אמסלם: לדעתי, אלא אם כן אני טועה.

דוד אמסלם: אני מניח שמדינת ישראל הגבילה את סוגית העובדים הזרים בגלל שהיא סברה, בהיגיון שלי, שאם יש עובדים ישראלים, אנחנו לא רוצים להביא להם עובדים מבחוץ שיתחרו איתם.

דוד אמסלם: שתהיה פרנסה קודם כל לעובדים הישראלים.

דוד אמסלם: זה הרציונל.

דוד אמסלם: הרי בסוף צריך להבין, החקלאות חייבת להיות, אלא אם כן מדינת ישראל מחליטה – אנחנו לא רוצים חקלאות.

דוד אמסלם: דרך אגב, זו גם החלטה.

דוד אמסלם: אבל Once החלטנו שאנחנו יש לנו חקלאים ואנחנו רוצים שהם יעבדו, אנחנו צריכים לאפשר להם את כל שרשרת הגידול, כל מה שנקרא תשומות העבודה.

דוד אמסלם: ולכן, המדינה באה ואמרה אנחנו רוצים לעודד ישראלים שיעבדו בענף.

דוד אמסלם: אולי נעשה אותו גם ענף מועדף.

דוד אמסלם: לכן אנחנו מה שנקרא בעסק הזה רוצים להגביל את הייבוא, יש בזה היגיון.

דוד אמסלם: אבל אם בסופו של דבר זה לא עובד, אז מה זה משנה מה אנחנו חושבים?

דוד אמסלם: אז צריך להתאים בסוף את המציאות לתיאוריה, לא את התיאוריה.

דוד אמסלם: זאת אומרת אתה חייב להתאים את התיאוריה למציאות, לא הפוך, בגלל שאת המציאות אתה לא יכול לשנות שאלה.

דוד אמסלם: אז אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: באמת, זאת השאלה הבסיסית.

דוד אמסלם: אם אין עובדים ישראלים בחקלאות, למה אנחנו צריכים את המכסות?

דוד אמסלם: שיביאו כמה שהם רוצים.

<שושנה שטראוס: אז שוב, מאחר שהמכסות לא ממומשות, ויש גם מכסה שלא הספקתי להגיד, של 500 עובדים עונתיים נוספים שאפשר להביא אותם מחו"ל, מסרילנקה, והשנה ביקשו רק 73, משהו מהכיוון הזה.

<שושנה שטראוס: זה אולי משום שפה יש בעיה של כרטיס טיסה, שמאחר שעובד מגיע רק לעונה אני לא יכולה לחייב אותו בכל כרטיס הטיסה.

<שושנה שטראוס: אני מחלקת את זה בין החקלאי לעובד.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: שושנה, עכשיו אני אתקדם.

דוד אמסלם: הבנתי את אגרת הבקשה.

דוד אמסלם: בהיגיון את אומרת כל שנה הם מגישים את הבקשה, יש כמה פקידים, עובדים, מתייקים.

<שושנה שטראוס: אבל שוב, מה שניסיתי להגיד, אגרת הבקשה ואגרה שנתית הם נקבעו - - -

דוד אמסלם: עוד לא, אני בבקשה.

<שושנה שטראוס: אבל הם נקבעו לא רק לשקף את העבודה של הפקידים.

דוד אמסלם: אלא מה?

<שושנה שטראוס: הם נקבעו על סמך ההמלצות של הוועדה באוצר, שבעצם חשבה שיש צורך באגרות בקשר לעובדים זרים לשתי מטרות.

<שושנה שטראוס: המטרה הראשונה הייתה שיש גם עלויות עקיפות למדינה מהעסקת עובדים זרים.

דוד אמסלם: והן?

<שושנה שטראוס: הפיקוח, הכבישים.

<שושנה שטראוס: אני לא יודעת.

דוד אמסלם: זאת אומרת עובד זר ביום החופשי שלו נוסע על הכביש, נוסע לסופר לקנות.

דוד אמסלם: זו הכוונה.

<שושנה שטראוס: משהו כזה.

<שושנה שטראוס: כל הסדרי הפיקוח מפורטים בתוך הדו"ח.

<שושנה שטראוס: הדבר השני שהם אמרו, מאחר שיש פה את הנושא של ביטוח לאומי, שהוא הרבה יותר נמוך - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא גם קונה.

דוד אמסלם: אני מניח שהוא מבזבז פה.

דוד אמסלם: אוכל, שותה, משלם מס הכנסה באמצעות זה שהוא משלם מע"מ וכו'.

<שושנה שטראוס: אבל זה מה שהם אמרו אז, שמשרד האוצר מבין בהוצאות האלה.

<שושנה שטראוס: ודבר שני הם אמרו, מאחר שבעיקר הביטוח הלאומי לעובד זר הוא כל כך הרבה יותר נמוך, אם החקלאי יסתכל על עובד ישראלי ועובד זר, שהוא לא יגיד – אבל העובד הזר פחות יקר.

<שושנה שטראוס: ולכן הוועדה הזאת המליצה לממשלה להטיל אגרות מיוחדות – אגרה שנתית ואגרת בקשה – על העסקת עובדים זרים בחקלאות.

דוד אמסלם: זאת אומרת לא הייתה חשיבה שברציונל הזה אולי נשתתף בעלות של העובד הישראלי, אלא באוטומט בואו נעלה את העלות של העובד הזר.

<שושנה שטראוס: יכול להיות שהיו גם כאלה, אבל זה מה שיש.

<שושנה שטראוס: האגרות השנתיות ואגרות הבקשה בענפים האחרים, הן מאד מאד גבוהות.

<שושנה שטראוס: אני לא מדברת על סיעוד.

דוד אמסלם: אנחנו בחקלאות.

<שושנה שטראוס: כן, בחקלאות הורידו את האגרות האלה בשנת 2009.

דוד אמסלם: אני טוען שכל ענף צריך להיבחן לגופו של עניין.

דוד אמסלם: אני גם לא עושה את הלינקג' ביניהם, בגלל שיש במקומות מסוימים, ובאמת אין אינטרס למדינת ישראל להביא עובדים זרים בגלל מה שאמרתי קודם – עניי עירך קודמים ובוודאי ובוודאי האחריות של הממשלה זה גם לדאוג שהאזרחים הישראלים יעבדו במשק הישראלי.

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: אבל לכן אני שאלתי, כמה ישראלים עובדים בחקלאות?

דוד אמסלם: אני מעריך, כידע אישי שני שקלים, לא הרבה.

<שושנה שטראוס: הנתונים אצלם.

דוד אמסלם: אני מדבר כפועלי כפיים, לא כמנהלים.

דוד אמסלם: במנהלים כולם ישראלים.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על זה שצריך לקטוף.

<קריאה: ספרתי אתמול.

<קריאה: שלושה.

דוד אמסלם: שלושה.

דוד אמסלם: אז לא טעיתי הרבה.

<יהודית כרמי: השאלה מה זה חקלאי.

דוד אמסלם: עכשיו נעשה יום עיון מה זה חקלאי.

<יהודית כרמי: לא, היא שאלה כמה, אז אני יודעת על 40,000, אבל זה מספר ש - - -

דוד אמסלם: לא, אבל אני מדבר כרגע על העובדים - - -

<יהודית כרמי: ישראלים, אבל השאלה היא מה זה חקלאי.

<יהודית כרמי: כל מי שמגדל?

דוד אמסלם: לא מוכר רהיטים בלול.

דוד אמסלם: מה הכוונה?

דוד אמסלם: הכוונה היא הולך, מנכש, קוטף.

דוד אמסלם: עושה עבודות חקלאות, כמו שפעם החקלאים היו עושים.

<יהודית כרמי: הפעם האחרונה שעשו והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בדקה זה היה לפני הרבה שנים.

<יהודית כרמי: לא היה מפקד כבר כמה שנים טובות ונשמח אם יהיה.

דוד אמסלם: בגלל זה הנתונים לא נכונה, בגלל שהיום כמעט אין עובדים בחקלאות.

דוד אמסלם: אני מספר לך.

דוד אמסלם: נעבור למשרד החקלאות.

דוד אמסלם: בואו נשמע מה עמדתכם.

<יהודית כרמי: מאיפה להתחיל, מהאגרות או מהמכסה?

דוד אמסלם: מאיפה שאת רוצה.

דוד אמסלם: נתחיל מהתחלה, מהמכסה.

<יהודית כרמי: אז המכסה.

<יהודית כרמי: אז אם אני אסתכל, ואני קודם אתחיל - - -

דוד אמסלם: תציגי את עצמך לפרוטוקול.

<יהודית כרמי: יהודית כרמי, אחראית על עובדים זרים.

<יהודית כרמי: אני מכירה פה את הרוב.

<יהודית כרמי: אם נסתכל על הצרכים הנורמטיביים, זאת אומרת שהחקלאים מגישים את חוברת המפקד לצורך העסקת עובדים זרים ונראה כמה מגיע להם, אנחנו מגיעים ל-42,000.

<יהודית כרמי: בין 40,000 ל-42,000, זה משתנה ממפקד למפקד.

<יהודית כרמי: אנחנו לא נמצאים בעולם של 42,000, אנחנו נמצאים במכסה שבעבר היא הייתה 26,000, היא עלתה ל-27,500, היא ירדה ל-24,000 ואני שמחה שבשנים האחרונות היא עומדת על 25,000, כי אנחנו צריכים שתהיה מכסה קבועה ולא יהיו הפתעות כל שנה.

<יהודית כרמי: לפני שלוש שנים המכסה ירדה ל-24,000 וזה עשה רעש גדול, כי 1,000 - - -

דוד אמסלם: אבל אני מבין פה שהמימוש הוא 23,000.

<יהודית כרמי: לא, רגע, שנייה.

<יהודית כרמי: גם על זה אני עוד מעט אגיד ויש לי הרבה.

דוד אמסלם: את אומרת השאלה איך סופרים.

<יהודית כרמי: אני אגיע לזה.

<יהודית כרמי: אז 25,000 זה מספר שהוא מקובל, זה מספר שהוא הגיוני, זה מספר שאנחנו יודעים להקצות את העובדים הזרים.

<יהודית כרמי: כשאומרים שיש פה 23,000, 21,000, 22,000, אני שומעת את זה כמעט כל ישיבה שיש לי.

<יהודית כרמי: הצרכים הם כמו שאמרתי 42,000.

<יהודית כרמי: אנחנו מקצים 25,000.

<יהודית כרמי: זאת ההקצאה שאני מעבירה מדי שנה לרשות האוכלוסין.

<יהודית כרמי: זה שאין פה בפועל את ה-25,000, אף פעם לא יהיו פה את ה-25,000.

<יהודית כרמי: תמיד יש עובדים שיוצאים.

<יהודית כרמי: עובד שיוצא לוקח חודש-חודשיים עד שמגיע עובד במקומו.

<קריאה: שלושה.

<קריאה: שלושה וחצי.

<יהודית כרמי: שנייה.

<יהודית כרמי: אף פעם לא יהיה כאן את ה-25,000.

דוד אמסלם: יהודית, אנחנו מבינים, נשמה.

<יהודית כרמי: לא, כי כל פעם אומרים לא צריך 25,000.

דוד אמסלם: לא שאלתי.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: תראי, בכל גוף, גם במדינה, בכל רגע נתון אין איוש משרות מלא אף פעם.

דוד אמסלם: לא יכול להיות.

דוד אמסלם: אחד התפטר, אתמול פיטרנו אותו, אחד יצא לגמלאות, אחד פרש מעצמו.

דוד אמסלם: אותו קלטנו.

דוד אמסלם: זה מצב נתון.

דוד אמסלם: עזבי, אנחנו מכירים.

<יהודית כרמי: לא, אבל זה שאין פה 25,000 זה לא אומר שלא צריך.

דוד אמסלם: אני לא אומר כמה צריך, כמה יש.

דוד אמסלם: אני מניח שאם קבעו רף 25,000 כדי שבפועל יהיו 22,000, כנראה מישהו לקח את זה בחשבון.

דוד אמסלם: אני שואל אחרת.

דוד אמסלם: האם נעשתה עבודת מטה מול הצרכנים, שהם אמורים לדעת מה הם צריכים.

דוד אמסלם: אנחנו לא שואלים אותם כמה אתם צריכים.

דוד אמסלם: הם צריכים להציב את הצורך של עצמם.

דוד אמסלם: האם ישבתם איתם ועל בסיס הדברים האלה הגענו למספר 25,000?

דוד אמסלם: או שסתם, מישהו זרק קוביות, יצא 25,000.

<דב אמיתי: הגענו ל-42,000.

דוד אמסלם: אני מדבר מבחינת - - -

<דב אמיתי: מבחינת הצורך הגענו ל-42,000.

<דב אמיתי: היא אמרה את זה.

דוד אמסלם: אז הגענו ל-25,000?

<דב אמיתי: שאלה טובה.

<שושנה שטראוס: אבל שוב, אם אנחנו נוסיף את הפלסטינאים המשתלמים, העונתיים, אנחנו מגיעים ל-46,000 מכסות.

דוד אמסלם: זה מה שאני הבנתי, דובי.

דוד אמסלם: בגלל זה - - -

<יהודית כרמי: אני לא יודעת לענות לך כרגע על ההיסטוריה שנקבע המספר 26,000.

<יהודית כרמי: אני עובדת 8 שנים ואני הגעתי עם המספר הזה, כשהגעתי למשרד, אבל אני יודעת להגיד לך שבעולם שהיינו ב-24,000 או בפחות, היה לחץ עצום מצד החקלאים.

דוד אמסלם: כמה שנים אין לך לחץ?

<יהודית כרמי: זה לא שאין לחץ, אבל אין מה להשוות ללחץ שהיה ב-24.000.

<יהודית כרמי: זה היה משהו אחר - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת ה-1,000 האלה גרמו את כל הלחץ?

<יהודית כרמי: כן.

<יהודית כרמי: כי ה-1,000 האלה בעיקר אנחנו מכילים אותם על הגדולים ולחקלאי גדול, שהולך לקבל במקום 40 עובדים 30 עובדים או 25, זה פער עצום.

<יהודית כרמי: כי על הקטנים אנחנו מגנים במודל.

דוד אמסלם: זאת אומרת הלחץ הוא מהגדולים.

<יהודית כרמי: בטח.

<יהודית כרמי: מי שקיבל את ה-5-6, אנחנו מגנים עליו, כי זה המודל ש - - -

דוד אמסלם: יהודית, כמה שנים את עובדת שם?

<יהודית כרמי: 8.

דוד אמסלם: ואת לא חושבת שבמשך 8 השנים היית צריכה לפחות ליזום איזה דיון אחד על המספר?

<יהודית כרמי: אני רואה שהמספר הזה הוא בסדר, אז זה לא משהו ש - - -

דוד אמסלם: בגלל שאת מרגישה שבעצם אין לחץ עליו אז את מבינה שהוא בסדר?

<יהודית כרמי: לא, ברגע שאני רואה שהצרכים ממולאים.

<יהודית כרמי: יש לחץ.

<יהודית כרמי: יש חקלאים שרוצים יותר אבל הם מבינים שאי אפשר ונותנים להם פתרונות מפלסטינאים, מעונתיים, מסבסוד ישראלים.

<יהודית כרמי: אבל אני יודעת להגיד שכשהיה את ה-24,000, עד כמה המצב היה כל כך דרסטי לחקלאות וב-25,000 אנחנו יודעים - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת אני מבין ממך שמה שקורה - - -

<יהודית כרמי: אנחנו גם לא ב-25,000 היום, אגב.

<יהודית כרמי: אנחנו ב-25,400.

<יהודית כרמי: יש תוספת לעובדי - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אני מבין ממך שבעצם שיטת התיקון היא בעצם במסגרת שיטת – אנחנו מנסים וטועים.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אם יש לחץ אנחנו מוסיפים עוד 1,000.

דוד אמסלם: נעצר הלחץ, אנחנו מבינים שאנחנו במספר הנכון.

<יהודית כרמי: לא, לא, לא, מה פתאום.

<יהודית כרמי: לא, ממש לא.

<יהודית כרמי: ממש לא.

<יהודית כרמי: ה-26,000 זו הייתה מכסה שהייתה קיימת כמה שנים.

<יהודית כרמי: בשנת 2009 היה את דו"ח אקשטיין, החליטו להוריד תוך כמה שנים את מכסת העובדים הזרים מ-27,500 (העלו את זה), ל-18,900.

דוד אמסלם: למה?

<יהודית כרמי: כי ראו שה - - -

דוד אמסלם: התפוחים נעלמו?

דוד אמסלם: מה?

דוד אמסלם: למה?

<יהודית כרמי: זה היו מסקנות דו"ח הוועדה.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להבין למה.

<יהודית כרמי: למה?

<יהודית כרמי: כי ראו שצריך להעסיק יותר עובדים ישראלים, שהעובדים הזרים צריכים להיות - - -

דוד אמסלם: אז למה לא להעלים את כולם ולביא באקדחים את העובדים הישראלים לשדות?

<יהודית כרמי: אבל חזרו מהוועדה.

<יהודית כרמי: אנחנו לא נמצאים בעולם של - - -

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: אני אגיד לך לאן אני מושך.

דוד אמסלם: אני מושך לעניין אחר.

דוד אמסלם: אני בכוונה שואל את השאלות.

דוד אמסלם: לכאורה הן ציניות טיפה.

דוד אמסלם: במספרים האלה את צריכה לעשות עבודת מטה.

דוד אמסלם: אני מניח שאם כל החקלאות הזאת הייתה של מדינת ישראל, שהיא הייתה אחראית על השטחים שלה, אז היה יושב נציג שירות המדינה ועושה דיונים - כמה עובדים צריך, כמו בכל משרד.

<יהודית כרמי: אבל אנחנו לא בבעיה על המספר.

<יהודית כרמי: המספר כאן הוא לא הבעיה.

<יהודית כרמי: הבעיה זה התשלומים.

דוד אמסלם: קודם כל המספר חשוב בגלל.

דוד אמסלם: אני מסביר, אם את אומרת שיש לחצים על המספרים לפעמים, אז צריך לעשות דיון גם על המספרים.

דוד אמסלם: אלף לדעתי, אני, אם הייתי אחראי על התחום, אני הייתי עושה עבודה מקצועית כדי להבין מה הצרכים של התחום.

דוד אמסלם: אמיתי.

דוד אמסלם: שאם מחר מישהו רוצה לגדל עוד איזה 1,000 דונם והוא מגיש את הבקשה, אני כבר מבין מה הנגזרת שלה מבחינת העובדים בחקלאות.

דוד אמסלם: אז זה מה שאני אומר לך.

דוד אמסלם: יש שתי שיטות לבדוק את העסק הזה.

דוד אמסלם: יש פעם אחת שאתה עושה עבודת מטה מסודרת, ויש מצב שאתה עושה ניסוי וטעייה.

דוד אמסלם: אתה זורק מספר ואתה רוצה לבדוק מה קרה.

דוד אמסלם: אם כולם מתעצבנים, סימן שטעית, אתה מתחיל להעלות, עד שנרגעים.

דוד אמסלם: אז אתה מוריד עוד טיפה, אתה רואה, עד שעוד פעם מתעצבנים, אתה מוריד עוד טיפה.

דוד אמסלם: ככה אתה בעצם מתאים את עצמך למציאות.

<יהודית כרמי: אני מבינה מה שאתה אומר, אבל - - -

דוד אמסלם: לכן אני חושב שמשרד החקלאות צריך לעשות עבודת מטה, לבדוק מול החקלאים כמה צריך באמת.

<יהודית כרמי: אבל כאן לא הבעיה שלנו.

<יהודית כרמי: כיום אין בעיה.

<יהודית כרמי: ברגע שאין לי בעיה עם המספר והמספר הוא בסדר, ברור שאם יהיו עוד עובדים הגדולים ישמחו, אבל זה לא הבעיה שלנו.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, ברשותך.

דוד אמסלם: אלף, אני מציע לכם כגוף מקצועי, לעשות דיון מהסוג הזה ברמה המקצועית.

דוד אמסלם: עכשיו, לפעמים אנשים כבר נמאס להם לריב אתכם, אומרים טוב, תביא 30.

דוד אמסלם: אתה רוצה 40, אז תביא 30.

דוד אמסלם: אני אוריד כמה דונם פה.

דוד אמסלם: אין לי כבר כוח בשבילכם.

דוד אמסלם: אז אני אומר, קודם כל תבדקו.

דוד אמסלם: אני בעמדה, אני תמיד בודק עם הקליינטים ושומע אותם.

דוד אמסלם: אני שומע.

דוד אמסלם: אני לא מסכים עם כל דבר, אבל אני שומע.

דוד אמסלם: אני בא יושב עם זה, עם זה, מה אתה צריך?

דוד אמסלם: בכל נושא.

דוד אמסלם: אני לא מלמד אותו מה הוא צריך.

דוד אמסלם: הוא חקלאי, הוא יודע יותר טוב ממני מה הוא צריך.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני גם יודע שכל דונם שהוא יגדל יותר, שם במס הכנסה ובמע"מ גם הקופה תקתק יותר.

דוד אמסלם: זה בסדר למדינה.

דוד אמסלם: אז לכן אני יושב, קודם כל שומע את הקליינטים, מתחיל לעשות את הסכימה ובודק את המספרים.

דוד אמסלם: אחרי זה אני אחליט.

דוד אמסלם: צריך 30,000, אני רוצה לתת להם רק 20,000.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: א', ב', ג', ד'.

דוד אמסלם: אבל אני מכיר את המספרים באמת, אני לא זורק מספר ובודק מה קורה.

דוד אמסלם: אבל בואו נקדם.

דוד אמסלם: זה סתם דיון זוטא.

<יהודית כרמי: אוקיי.

<יהודית כרמי: רק חשוב לי שוב להבהיר, שזה שאני שומעת מכמה מקומות שאין פה בפועל 25,000 ולא צריך, זה לא נכון.

<יהודית כרמי: אין פה כי אף פעם לא יהיו פה, כי תמיד יש את החוסר, עובד יצא, עובד נכנס.

דוד אמסלם: את זה הבנו.

<יהודית כרמי: ומעבר לכך שאני, בתור מי שמעבירה את ההמלצות, משתדלת להקצות את מלוא המכסה.

<יהודית כרמי: אני משאירה לי רזרבה של 100 חקלאים כל שנה, שזה מיועד לחקלאים חדשים, חקלאים שהתעוררו בעיות רפואיות וצריך לעזור להם, אבל המכסה שאני מעבירה היא כן עומדת על-.

<יהודית כרמי: חסר רק 100 להשלמת ה-25,000; ואני גם בקשר תמידי עם רשות האוכלוסין מדי פעם לדעת איזה חקלאי לא הזמין את העובדים הזרים, בודקת, ואם נדרש מבטלים לו את ההיתרים וההיתרים מוקצים הלאה.

דוד אמסלם: יהודית, את מרגישה לצורך שלך, אם בעצם המכסה לא ממולאת, זאת אומרת בוא נגיד היא לא במקסימום שלה ואין לחצים עליה, למה את צריכה שהוא ידווח כל שנה?

<יהודית כרמי: זה משהו אחר.

<יהודית כרמי: קודם כל היא כן עד הסוף.

<יהודית כרמי: המכסה היא - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, אני עברתי למשהו אחר.

<יהודית כרמי: לא, המכסה ממומשת.

<יהודית כרמי: אתה שואל אותי האם המכסה לא.

דוד אמסלם: אני הבנתי שאין לחצים עליה.

דוד אמסלם: אין לחץ.

דוד אמסלם: כל עוד המספר 25,000 - - -

<יהודית כרמי: לא, לא הבנת נכון.

<יהודית כרמי: אז סליחה, יכול להיות שלא הבהרתי את עצמי נכון.

<יהודית כרמי: היום עם מכסה של 25,000 אנחנו יודעים להסתדר ולחלק אותה.

<יהודית כרמי: עם מכסה פחותה מזה, אנחנו בבעיה.

דוד אמסלם: כשאת אומרת אנחנו, זה הם או אתם, משרד החקלאות?

<יהודית כרמי: אנחנו, משרד החקלאות.

דוד אמסלם: גם עם 1,000 אתם מסתדרים.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: תיקחי להם את ה-1,000 ותסתדרי.

דוד אמסלם: אני מניח שאחרי זה תסגרי את המשרד, תלכי לבית, תשתי קפה, הכל טוב.

<יהודית כרמי: לא.

<יהודית כרמי: אנחנו צריכים את המכסה 25,000.

<יהודית כרמי: אם אפשר מעבר, ברור שזה יעזור, אבל גם עם 25,000 אנחנו יודעים - - -

דוד אמסלם: את יודעת מה, אני אשאל אותך שאלה.

דוד אמסלם: אם אנחנו עכשיו נמצאים בלי מגבלות.

<יהודית כרמי: אבל אתה שואל למה מדי שנה אני צריכה.

דוד אמסלם: לא, קודם כל אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: אני אחדד את השאלה.

דוד אמסלם: אני רוצה לחדד את השאלה עוד פעם.

דוד אמסלם: החזרת אותי לנושא של המספרים.

דוד אמסלם: נניח שאין מגבלה של המדינה.

דוד אמסלם: זאת אומרת המדינה אדישה לעניין, אבל צריך להיות איזה שהוא הליך טכני כל שהוא, שהוא לא רלבנטי לעניין.

דוד אמסלם: את צריכה להגיד להם כמה צריך להביא.

דוד אמסלם: את חושבת שהיית מביאה יותר מ-25,000?

<יהודית כרמי: 42,000.

דוד אמסלם: 42,000?

<יהודית כרמי: אבל החקלאות היא גם עונתית, אז לאו דווקא חקלאי צריך את העובד כל הזמן.

דוד אמסלם: שזה לוקח בחשבון גם את הפלסטינאים, גם את העובדים הישראלים, גם את המתנדבים?

דוד אמסלם: הכל?

<יהודית כרמי: אני חושבת שאת הפלסטינאים זה מכניס.

<יהודית כרמי: את העבודה הקבועה זה לא מכניס.

<יהודית כרמי: את העבודות הרטובות זה מכניס.

דוד אמסלם: את אומרת לי 42,000 כעובדים זרים נטו?

<יהודית כרמי: אבל זה מספר שאני צריכה עוד לחדד אותו, בגלל שהחקלאות היא עונתית.

<יהודית כרמי: יכול להיות חקלאי שהוא צריך את העבודה לחצי שנה, אז הוא נמצא בתור מספר אחד מ-42,000, אבל בעצם זה - - -

דוד אמסלם: אז בואי נגיד יהודית, בואי תעשי דיון בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני ממליץ לך המלצה מקצועית.

<יהודית כרמי: בסדר.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה גם יתפוס אתכם כאנשים מקצועיים.

דוד אמסלם: גם הם יבינו שאתם רציניים.

דוד אמסלם: שאם זרקתם מספר, זה לא בגלל שזרקתם קוביות וככה יצא, או איזה מישהו פעם, לפני 30 שנה החליט על זה וככה אנחנו משייטים.

דוד אמסלם: גם להם התשובה שלך, גם אם הם לא יאהבו אותה, הם יבינו שעשית עבודה.

דוד אמסלם: וזה חשוב לדעתי גם ברמה פסיכולוגית מולם.

דוד אמסלם: שבן אדם שמולי הוא לא שרלטן, אלא באמת עבד, עשה.

דוד אמסלם: לא מסכים איתי, אבל למד את הנושא.

דוד אמסלם: עכשיו בואי נתקדם.

דוד אמסלם: למה כל שנה?

<יהודית כרמי: החוברת לא מוגשת כל שנה.

<יהודית כרמי: החוברת, שזה הסיפור הגדול מבחינת החקלאי, מבחינת המחוז, מבחינת העבודה שלנו, מוגשת פעם בשנתיים.

<יהודית כרמי: אנחנו מקוויים שיכול להיות שנצליח פעם בשלוש.

דוד אמסלם: מה יש בחוברת?

<יהודית כרמי: החקלאי ממלא באיזה שטחים הוא מגדל, מה הוא מגדל, כמה הוא מגדל, דו"חות כספיים, דו"חות מים אם צריך, כל מיני אישורים שונים שהוא הגיש למס הכנסה וזה בשביל לוודא את גידוליו.

דוד אמסלם: למה זה לא מספיק פעם בחמש שנים?

<יהודית כרמי: כי כמה דברים.

<יהודית כרמי: יכול להיות שלא צריך פעם בשנה, אני צריכה לבחון את זה, אני לא יודעת לשלוף עכשיו תשובה.

דוד אמסלם: טוב.

<יהודית כרמי: אבל החקלאות היא משתנה.

<יהודית כרמי: יכול להיות שבאמת פעם בשנה זה - - -

דוד אמסלם: כפוף למה שכבר הערתי לשושנה.

<יהודית כרמי: אבל פעם בשנה זה לא החוברת.

<יהודית כרמי: פעם בשנה זה האגרות שהוא משלם.

דוד אמסלם: לא, לא, קודם כל בואי נישאר על החוברת.

<יהודית כרמי: חוברת זה פעם בשנתיים, פעם בשלוש.

דוד אמסלם: זאת אומרת אני מניח שפעם הוא היה מגיש פעם בשנה.

<יהודית כרמי: לא.

<שושנה שטראוס: לא, לא, תמיד שנתיים.

דוד אמסלם: זאת אומרת אנחנו כבר מבינים לבד שהחקלאי יכול להגיש פעם בשלוש שנים, ואם יש לו איזה שהוא שינוי - - -

<יהודית כרמי: אני לא יודעת פעם בשלוש.

<יהודית כרמי: אני יודעת פעם בשנתיים, אבל אני אתן לך דוגמא.

<יהודית כרמי: למשל עכשיו אני צריכה להחליט אם אני הולכת לצאת במפקד חדש לשנת 2017 או לא ואני עושה סבב עם המחוזות ועם חלק מהחקלאים.

<יהודית כרמי: יש הרבה חקלאים שגדלו בשטחים והם רוצים את התוספת.

<יהודית כרמי: חקלאים שקטנו או הפסיקו, אני לא יודעת על כולם.

<יהודית כרמי: בשביל לתת לאלה שגדלו, אני צריכה לשנות את מודל הקיצוץ.

<יהודית כרמי: לשנות את מודל הקיצוץ זה עוד הפעם להפחית לחקלאים אחרים.

<יהודית כרמי: אז מפקד שנערך פעם בשנתיים, פעם בשלוש, זה הגיוני, זה בסדר.

<יהודית כרמי: יש שינויים.

<יהודית כרמי: אני לא מכירה הרבה חקלאים שנשארו באותם גידולים עם אותם דונמים לאורך השנים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אחזור חזרה ברשותך, יהודית, לגבי הרציונל ששאלתי את שושנה.

דוד אמסלם: הרי את אומרת תראה, אני צריכה לדעת מה תכנית העבודה של אותו חקלאי כדי לווסת בין החקלאים.

דוד אמסלם: בואי נניח שחקלאי מסוים גידל איזה שהוא גידול שהוא עתיר כוח אדם ומחר הוא משנה את הגידול.

דוד אמסלם: נניח, לטובת ההמחשה, ביקש 10 עובדים והיום הוא שינה את הגידול והוא צריך היום 3 עובדים.

דוד אמסלם: מה לדעתך הוא עושה עם השבעה?

דוד אמסלם: מה, הם שוטפים לו את הבית?

<יהודית כרמי: קודם כל הוא צריך להודיע לנו תוך 10 ימים, זה בראש ובראשונה.

דוד אמסלם: הם עושים פן לאשתו?

דוד אמסלם: מה הם עושים?

<יהודית כרמי: מה הוא עושה איתם?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: האם באותו רגע, ברציונאל, הוא לא - - -

<יהודית כרמי: הוא מנייד אותם.

דוד אמסלם: אז רק שנייה.

דוד אמסלם: אז אם אתם תפתחו ערוץ כזה, אני אומר תראי, בסוף לאן אני רוצה למשוך?

דוד אמסלם: בסוף יש פה חקלאים טובים שהם אנשים הגונים.

דוד אמסלם: הם לא סוחרים בעובדים וגם אתם רוצים לספק את הרצון שלהם.

דוד אמסלם: אני מניח שזה דווקא מסתדר.

דוד אמסלם: אין פה אנשים טובים, אנשים רעים.

דוד אמסלם: יש פה לדעתי איזה שהוא חלם בשיטה ובחוסר האמון.

דוד אמסלם: לדעתי, אם תגידו לחקלאי אתה יודע מה, תגיש לנו תכנית לחמש שנים.

דוד אמסלם: אתה יודע מה, שלוש שנים ואחרי שלוש שנים אל תכין לנו עוד פעם את התכנית.

דוד אמסלם: תכתוב.

דוד אמסלם: אם היה שינוי, אז תודיע לנו על תכנית חדשה.

דוד אמסלם: אין שינוי, תכתוב אין שינוי.

<יהודית כרמי: אז זה מה שעכשיו אנחנו עושים לקראת - - -

דוד אמסלם: קיבלת 10 עובדים?

דוד אמסלם: קח.

דוד אמסלם: אם אתה לא צריך אותם – תודיע לנו.

דוד אמסלם: עכשיו, אין לו עניין להעביר אותם להוא.

דוד אמסלם: הוא עובד באופן שקוף, אין לו עניין בעניין.

דוד אמסלם: אני חושב שכולנו נהנה.

דוד אמסלם: אתם תבינו שיש לכם איש שהוא ישר, הגון.

דוד אמסלם: אתם נותנים לו שירות.

<יהודית כרמי: אני פספסתי את ההתחלה.

<יהודית כרמי: הייתה כאן תלונה מצד החקלאים על כמות ה - - -, דובי?

דוד אמסלם: לא, לא.

<יהודית כרמי: יכול להיות שאני פספסתי.

<דב אמיתי: אם אפשר להכניס זווית או מימד נוסף, שנבין כולנו את הפרופורציות.

<דב אמיתי: לנו ברור, כמו שלך ברור, שכמות של 25,000 לא מספקת את ענף החקלאות.

<דב אמיתי: אנחנו איתך במשרד החקלאות, כגורם המקצועי שיודע שהיום צריך להעסיק פה 42,000 עובדים.

<דב אמיתי: איפה הבעיה?

<דב אמיתי: הבעיה בהחלט באותו מס מעסיקים - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, אני לא מבין, דובי.

דוד אמסלם: זה 40,000, הכוונה היא - - -

<דב אמיתי: זרים.

דוד אמסלם: הפלסטינאים הם לא זרים?

<דב אמיתי: הם לא בחשבון.

דוד אמסלם: חוץ מהפלסטינאים?

<דב אמיתי: חוץ מהפלסטינאים, כי את הפלסטינאים, רק שלשום שמענו את מפקד האוגדה, שהחליט לעצור את כל העבודה לאור המקרה האחרון.

<דב אמיתי: אני לא יכול לבנות חקלאות, אתה מסכים איתי, אני מבין.

<דב אמיתי: אני לא יכול לבנות חקלאות על מזדמנים.

<דב אמיתי: פלסטינאים כבודם במקומם, צריך לדאוג להעסיק אותם, אנחנו מכירים את הכל, אבל אני צריך את הגרעין, שזה 42,000 עובדים זרים.

דוד אמסלם: שכל יום באים לעבודה.

<דב אמיתי: כל יום מתייצבים בבוקר עד הערב.

<דב אמיתי: אנחנו יודעים לבוא ולומר היום שעל כל עובד זר אנחנו מעסיקים במעגל שני, שלישי ורביעי – 3.75 עובדים ישראלים.

<דב אמיתי: כולם מרוויחים.

<דב אמיתי: מה קרה שאנחנו לא מנצלים לשיטתה של הגברת שושנה?

<דב אמיתי: זה פשוט העלויות שלנו.

<דב אמיתי: מס מעסיקים.

דוד אמסלם: עוד מעט נגיע לזה.

<דב אמיתי: אני רק רוצה שנבין כולנו.

<דב אמיתי: ומה קורה?

<דב אמיתי: כשיש לנו מחסור בעובדים, אנחנו פתאום נאלצים להתעסק בייבוא.

<דב אמיתי: עגבניות, ביצים.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

<דב אמיתי: רק שנבין.

דוד אמסלם: שושנה ויהודית, אם דובי אומר שהם צריכים 42,000 עובדים, חוץ מהפלסטינאים, אז למה אנחנו נותנים להם 25,000?

<יהודית כרמי: 42,000 – אני צריכה לבדוק את המספר הזה, כי אמרתי שזה מתייחס גם לעונתיות עובדים.

<יהודית כרמי: אמרתי שאנחנו צריכים לבדוק.

<יהודית כרמי: אני צריכה לעשות לזה עוד בדיקה.

דוד אמסלם: טוב, אז בואו נסכם את הנקודה הזאת גם בסיכום שלי, שאני אבקש ממשרד החקלאות קודם כל לעשות עבודת מטה מול גופים שמייצגים את החקלאים, לגבי מספר העובדים הדרושים לענף.

דוד אמסלם: בסדר?

<יהודית כרמי: כן.

דוד אמסלם: עכשיו, בואו נעבור לדיווחים.

דוד אמסלם: אתם תעשו גם עבודת מטה כמו שאמרתי לגבי הנושא של החוברת.

דוד אמסלם: כמה זמן בעצם, כמה לדעתם.

דוד אמסלם: לדעתי ככל שאתם תפתחו יותר אמון מול החקלאי וגם פחות במגבלות.

דוד אמסלם: ככל שיהיה פחות מה שנקרא חוסר, אז יהיה פחות אינסנטיב לסחור, ואז יהיה אמון הרבה יותר מלא.

דוד אמסלם: אז גם את זה אני הייתי מבקש בסוף.

דוד אמסלם: אני כבר מסכם עכשיו, מכיוון שלאה לא כאן לרשום, אז אני מבקש גם שבעצם אתם תעשו עבודת מטה והמלצות לגבי החוברת - כמה שנים הם צריכים להגיש את החוברת ואת הדיווחים.

<יהודית כרמי: אני רק רוצה לציין שבעצם החוברת זה הדטא בייס שלנו להבין מה קורה בארץ מבחינת החקלאות, מבחינת דונמים וכמויות.

דוד אמסלם: אין בעיה.

<יהודית כרמי: אז יש חשיבות לעשות את זה כל כמה שנים.

<יהודית כרמי: זה לא משהו ש - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, למה זה חשוב לכם?

דוד אמסלם: הרי יש לכם תכנון.

דוד אמסלם: יש תכנון חקלאי במדינת ישראל?

דוד אמסלם: אני שואל את משרד החקלאות.

<קריאה: אין.

<יהודית כרמי: אני לא יודעת לענות לך על זה.

דוד אמסלם: אז למה זה חשוב לכם לדעת?

דוד אמסלם: סתם?

<יהודית כרמי: הרבה סיבות.

דוד אמסלם: למה?

<יהודית כרמי: קודם כל זה שאני בלחיצת כפתור יכולה להגיד לך מי מגדל לימון ואיפה מגדל לימון וכמה מגדל, ואם יש איזו שהיא בעיה בענף, איך אני יוצרת קשר.

דוד אמסלם: קשר עם מי?

<יהודית כרמי: ואם רוצים לפתח גידול או סוג מסוים?

<יהודית כרמי: הרי אתה רוצה לדעת אינפורמציה כמה דונמים יש בעגבניות וכמה לימונים.

דוד אמסלם: כן, אבל מה אתם עושים עם האינפורמציה הזאת?

<יהודית כרמי: אני חושבת שעם הדטא בייס הזה כל כך הרבה גורמים במשרד נעזרים ובודקים.

דוד אמסלם: אני לא מבין.

דוד אמסלם: בסדר, אני בטוח שאתם אולי מבינים, אבל אני שאלתי שאלה.

דוד אמסלם: אני מקבל אינפורמציה, ודרך אגב היא לא קשורה לדיון, זה לידע האישי שלי.

דוד אמסלם: אני בדרך כלל אוסף אינפורמציה כדי שתהיה לי אופציית תגובה לאינפורמציה, אחרת לא עשיתי איתה כלום.

דוד אמסלם: סתם אני אוסף עוד דפים, עוד אינפורמציה.

דוד אמסלם: אז אני יודע שבמדינת ישראל מגדלים השנה 20,000 טונות לימונים.

דוד אמסלם: אני יודע, אבל צריך 40,000.

דוד אמסלם: מה אני עושה?

דוד אמסלם: אני עושה משהו במשרד החקלאות?

דוד אמסלם: אם אני יודע ובזה נגמר העניין, אז אם אני יודע או לא יודע לא קרה כלום הלכה למעשה.

דוד אמסלם: לכן אני שואל למה אתם צריכים לדעת את זה?

<יהודית כרמי: אני לא יודעת לענות לך לגבי התכנון, מה מתבצע, כי זה באמת לא במסגרת תפקידי.

<יהודית כרמי: אני באמת אשמח לבדוק את זה.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: רק שנייה, יש פה שאלה.

<גלעד קרן: יש לי שאלה לשושנה לגבי התוקף של ההיתרים.

<קריאה: מי זה?

<גלעד קרן: היועץ המשפטי של הוועדה.

<יהודית כרמי: אני רק רוצה לענות על האגרות.

<יהודית כרמי: אני רוצה להגיד לגבי האגרות, שאנחנו נשמח בכל דבר שיהיה אפשר להקל על החקלאים, בכמה שפחות עלויות מבחינתם.

דוד אמסלם: אתם המלצתם את זה למישהו, או רק בדיון עכשיו אתם אומרים את זה?

<יהודית כרמי: אני חושבת שאנחנו המלצנו מזמן גם מבחינת עלויות העסקה וגם מס מעסיקים ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המשרדים הממשלתיים.

דוד אמסלם: אתם המלצתם בעל פה או בכתב?

<יהודית כרמי: אבל אגרת בקשה ואגרה שנתית, בכל מקרה הדף הזה, דובי, את הדף הזה ראיתי רק לפני כמה ימים פעם ראשונה, אבל בהחלט זה משהו שאנחנו ממליצים.

<יהודית כרמי: כל דבר שאפשר להקל על החקלאים.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת, יהודית?

דוד אמסלם: את 8 שנים בתחום הזה ואת לא יודעת שהם משלמים מיסים?

<יהודית כרמי: בוודאי שכן, אבל את הדף הזה, שיש את הבקשות של אגרת בקשה, אגרה שנתית - - -

<גלעד קרן: אגרת בקשה ואגרה שנתית קבועות בחוק.

<גלעד קרן: השאלה בהקשר הזה לשושנה, אגרת בקשה מוגשת כל פעם שרוצים לחדש את ההיתר, ואתם אומרים שבחקלאות מחדשים את ההיתר כל שנה.

<גלעד קרן: השאלה אם גם בענפים אחרים, בסיעוד, בבניין, גם ההיתר ניתן לשנה, או שיש הבדלים?

<שושנה שטראוס: בכל הענפים ההיתר ניתן לשנה חוץ מסיעוד.

<שושנה שטראוס: בדיוק האריכו את זה אני חושבת.

<שושנה שטראוס: פעם זה היה שנתיים או שלוש, הגיעו לארבע שנים.

<גלעד קרן: זה אפשרי.

<גלעד קרן: זה לא גזירה משמיים.

דוד אמסלם: קודם כל הכל אפשרי.

דוד אמסלם: ברוך השם הכל אפשרי.

<שושנה שטראוס: לא, אבל בחקלאות, בגלל העונתיות השינויים, בדרך כלל זה לשנה.

<שושנה שטראוס: אבל אנחנו שוב, כמו שאמרתי, נשמח שתהיה אפילו שיטה שתייתר את ההיתרים האלה.

<שושנה שטראוס: תייתר את כל ההקצאות הפרטניות.

<אברהם דניאל: העיקר להרוג אותנו, נו.

דוד אמסלם: דרך אגב, מי הגיש את החוק?

דוד אמסלם: משרד החקלאות?

<גלעד קרן: הסכומים קבועים.

<גלעד קרן: השנים זה משתנה.

<גלעד קרן: חוק עובדים זרים מבחינת ההיתרים זה תחום של משרד הפנים.

<גלעד קרן: מבחינת ה - - -

דוד אמסלם: משרד הפנים הגיש?

דוד אמסלם: אתם הגשתם את זה?

<שושנה שטראוס: אני יכולה לומר כי יותר מדי שנים בסיפור הזה, שהאגרות השנתיות והאגרות בקשה נקבעו בחוקי הסדרים.

<שושנה שטראוס: גם בשנת 2009 הם - - -

דוד אמסלם: בחוק ההסדרים?

<שושנה שטראוס: הם הופחתו.

<שושנה שטראוס: בחקלאות היה פיחות גדול של האגרות.

דוד אמסלם: זה בחוק ההסדרים?

<שושנה שטראוס: זה משרד האוצר בחוק ההסדרים.

דוד אמסלם: האוצר פה?

<קריאה: אמור להיות, אבל אני לא רואה שהם פה.

<קריאה: הם רשומים שהם מגיעים, אבל הם לא הגיעו.

דוד אמסלם: חבל שעכשיו אני רק יודע על זה, בגלל שהייתי נועל את הישיבה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש שתוציאי מכתב למשרד האוצר, לאמיר לוי, שאני רואה בחומרה את העניין הזה.

דוד אמסלם: עד שהוא לא נותן לנו הסברים למה הנציג שלו לא הגיע, אני לא מקדם שום דבר שקשור לאוצר.

דוד אמסלם: זו חוצפה.

דוד אמסלם: אוקיי, בואו נחזור, יהודית.

דוד אמסלם: אתם בעצם יש לכם איזו שהיא המלצה לגבי הנושא הזה של האגרות?

<יהודית כרמי: כל מה שאפשר להקל אני אשמח.

דוד אמסלם: זה מילה למעלה.

<יהודית כרמי: אני רוצה לציין שבדיוק עכשיו אני מדברת על זה עם שושנה.

<יהודית כרמי: אם יהיה אפשר - - -

דוד אמסלם: זו פעם ראשונה שאתן מדברות אצלנו, או שדיברתן גם בעבר?

<יהודית כרמי: אנחנו מדברות שנים.

<יהודית כרמי: לא, אני מנסה לחשוב אם יש איזו שהיא אפשרות כאן להקל.

<יהודית כרמי: כשחקלאי מקבל המלצה של 10 עובדים זרים למשל, אז הרי הוא ניגש באמת למת"ש פעם אחת, ואם אפשר בפעם האחת הזאת לגבות ממנו איזה שהוא סכום מסוים, אולי לא פר כמות, פר בקשה.

<יהודית כרמי: לחשוב על איזה שהוא מנגנון אחר.

<יהודית כרמי: כל מה שיכול להקל עליהם, אנחנו נתמודד.

<יהודית כרמי: אני לא יודעת מה יהיה הסכום.

<יהודית כרמי: אני לא יודעת מה נכון.

<יהודית כרמי: זה משהו שאני צריכה עוד - - -

דוד אמסלם: אני רוצה לעשות הפרדה, ברשותך.

דוד אמסלם: אני מדבר כאן גם אלינו.

דוד אמסלם: אני עושה את ההפרדה בין האגרות לבין התהליך.

<יהודית כרמי: התהליך של פעם בשנה?

דוד אמסלם: כל התהליך, כן.

דוד אמסלם: תהליך העבודה.

<דב אמיתי: לגבי האגרות - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא, שנייה.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: בגלל שלפעמים עבירה גוררת עבירה, אז אני רוצה קודם כל לטייב את התהליך.

דוד אמסלם: אם בסופו של דבר יסתבר לכם, מה שאני מציע גם בסיכום, אני אציע לכם את הכיוון, שהחקלאים לא יצטרכו כל שנה לרוץ אחרי הניירת הזאת, אז עזבו את האגרה.

דוד אמסלם: עזבו שכל שנה הם ישלמו.

דוד אמסלם: אני עוד לא מדבר על התשלומים, אבל לפחות שהבחור לא יצטרך כל שנה לקום, למלא את הטפסים, לרוץ, להביא אותם.

<יהודית כרמי: הוא לא רץ כל שנה.

<יהודית כרמי: הוא לא.

<יהודית כרמי: הוא פעם בשנתיים-שלוש.

<דב אמיתי: הוא צריך לחדש היתר כל שנה.

<יהודית כרמי: לא, לא, לא.

<דב אמיתי: לא, את ההיתר לעובד הוא צריך לחדש כל שנה.

<יהודית כרמי: ההיתר זה משהו שאפשר באינטרנט, אבל אני חושבת שזה גם לטובת החקלאים פה, כי אם יהיה להם היתר שהוא קבוע וחקלאי יגדל וירצה תוספת, ההיתר הזה שהוא מחודש כל שנה, יש פה גם משהו לטובת חקלאים שמשנים את הגידולים.

<יהודית כרמי: זה לא משהו שהוא לרעתם.

<יהודית כרמי: אפשר לחשוב על שינוי מנגנון יותר יעיל.

<יהודית כרמי: אפשר לחשוב אם אפשר לעשות את זה בלחיצת כפתור באינטרנט, כי זה יקל.

<יהודית כרמי: זה בהחלט.

דוד אמסלם: יהודית, אני אומר כזה דבר.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אנחנו מדברים על שיטה שתלטשו אותה איתם.

דוד אמסלם: אני לא רוצה כרגע לעשות עבודת מטה, אבל בגדול, יש מצב שהוא קבוע לחמש שנים ויש מצב שהוא משתנה.

דוד אמסלם: אם חקלאי מגדל כמו שאמרנו, יש לו גידולים עם חממות קבועות, הוא לא כל שנה הולך, סוגר חממות, פותח חממות, בגלל שיש לזה גם השקעה של הרבה מיליונים מעבר לעובדים.

דוד אמסלם: אז אני מניח שהוא יכול לתת לך צפי מה קורה פחות או יותר, אלא אם כן קרתה קטסטרופה, לחמש השנים הקרובות.

דוד אמסלם: ויש חקלאים שבאמת יש להם את התנודתיות כל הזמן.

דוד אמסלם: אז אני מניח שאתם לא צריכים, אתם יכולים לגזור את זה.

דוד אמסלם: אם אתה קבוע, תבוא פעם בחמש שנים.

דוד אמסלם: אם אתה משתנה כל שנתיים, תבוא פעם בשנתיים.

דוד אמסלם: אתה משתנה כל שלושה חודשים?

דוד אמסלם: תבוא כל שלושה חודשים.

דוד אמסלם: אתם מתאימים את סוג העבודה שליטה.

דוד אמסלם: זאת אומרת לשיטת העבודה שלכם, לא הפוך.

דוד אמסלם: לא מאלצים אותם לעשות איזה משהו שלפעמים זה מיותר.

דוד אמסלם: אז לכן בסיכום אני אתייחס לזה.

דוד אמסלם: טוב, אני הבנתי.

<יהודית כרמי: אני רק רוצה להבין.

<יהודית כרמי: בעצם מה שאתה מציע - אני רק רוצה לראות שהבנתי את זה נכון – שלדוגמא דובי, הוא מקבל מכסה של 10 עובדים לחמש שנים, ואם הוא נשאר באותם גידולים, באותם דברים, חמש שנים הוא לא צריך למלא כלום.

<יהודית כרמי: לא לשלם אגרות, לא להיכנס לאינטרנט.

<יהודית כרמי: כלום.

דוד אמסלם: עזבי אגרות.

דוד אמסלם: אגרות אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: כסף זה משהו אחר.

דוד אמסלם: במדינת ישראל אתה משלם כסף בלי קשר לשירות שאתה מקבל.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר.

<יהודית כרמי: כי היום זה אחת לשנתיים-שלוש.

דוד אמסלם: אז לכן אני הסברתי, את לא מתעסקת בכסף.

דוד אמסלם: עזבי.

דוד אמסלם: את מתעסקת בשיטה.

<יהודית כרמי: אוקיי, אז במקום שכל שנתיים-שלוש ימלאו חוברת, ימלאו פעם בחמש שנים.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: תלוי מי.

דוד אמסלם: אמרתי, תלוי איזה ענף.

דוד אמסלם: תלוי מה.

דוד אמסלם: תעשו עבודת מטה איתם, שזה יהיה בשיתוף פעולה, ואתם תראו שפתאום התובנות בשני הצדדים תתבהרנה, ואז לפחות, כשמייצרים איזה שהוא נוהל עבודה, אז הוא מקובל.

דוד אמסלם: אז אנשים מרגישים טוב, למה נעשתה עבודת מטה.

דוד אמסלם: שמענו, התאמנו.

דוד אמסלם: את יודעת, פעם עשיתי מילואים באזור עזה והיה שם איזה מגדל ששמנו עליו חיילים.

דוד אמסלם: אז שאלתי פעם למה צריך פה את המגדל?

דוד אמסלם: אמרו באמת למה?

דוד אמסלם: לא צריך, אבל היה פה איזה אלוף משנה לפני 20 שנה, החליט.

דוד אמסלם: אז עכשיו צריך להביא את הרמטכ"ל כדי להוציא אותו.

דוד אמסלם: זאת אומרת יש נטייה במדינה להמשיך תהליכים שהם כבר לא רלבנטיים מזמן, אבל ממשיכים, למה אף אחד לא יכול.

דוד אמסלם: אומר, מה, אני עכשיו אעצור את זה?

דוד אמסלם: ישאלו אותי למה.

דוד אמסלם: אז אני אומר, פעם בכל אירוע שהוא פרטי, אתה מרים את האנד-ברקס, שואל האם הפעולה חשובה או מיותרת.

<יהודית כרמי: אני רוצה להוסיף שאנחנו יצאנו בהודעה לחקלאים אם הם רואים איזו שהיא דרך לשנות את שיטת ההקצאה, אז שיבואו אלינו ברעיונות.

<יהודית כרמי: הייתה על זה עבודה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אני מבקש מכם.

דוד אמסלם: בסיכום אני אבקש מכם, ואם לא יהיה לכם איפה להתכנס, אני מוכן גם להעמיד לכם את החדר הזה לשרותכם, כולל השתייה.

<יהודית כרמי: רשמתי לי גם את הנקודות.

דוד אמסלם: טוב, בואו נשמע את החקלאים.

דוד אמסלם: אני אעבור, לאט לאט.

דוד אמסלם: נעשה סבב ואני מבקש רק דבר אחד, ברשותכם.

דוד אמסלם: לא לחדד.

דוד אמסלם: מי שאמר משהו, שהשני לא יגיד אני רוצה לחדד את הדברים של החבר שלי.

דוד אמסלם: לא צריך.

דוד אמסלם: לא לחזור, רק לחדש.

דוד אמסלם: אז בואו נתחיל בסבב.

דוד אמסלם: אני אעבור אחד אחד.

דוד אמסלם: אני רק מבקש להגיד את השם לפרוטוקול, הוא חייב את השם ואת המקצוע, אם זה חקלאי.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אנה מלר: אנה מלר ממושב נעמה בבקעת הירדן.

<אנה מלר: מגדלת תבלינים.

דוד אמסלם: אני לא אשאל איזה.

<אנה מלר: בזיל.

<אנה מלר: רק רציתי להעיר שני דברים.

<אנה מלר: אם אנחנו עושים חוברת לפי משקים, למבחן המשק, למה את האגרה אנחנו צריכים לשלם לפי כמות התאילנדים?

<אנה מלר: זה לא הגיוני.

<אנה מלר: כי תחשוב, אני למשליש לי 14 ויזות ובוחנים בחוברת – ואת אגרת הבקשה והאגרה השנתית הם בוחנים לפי משקים ונותנים הקצאה לפי משקים, ואני משלמת אגרות לפי העובדים.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

<אנה מלר: אתה מבין את חוסר ההיגיון?

דוד אמסלם: לא, אני לא מבין את מה שאת אומרת.

<אנה מלר: אני אסביר.

<אנה מלר: הם בוחנים אותנו לפי משק.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת לפי משק?

<אנה מלר: כאילו לוקחים את המשק שלי, כמה דונמים, איזה גידול, מה הפדיון, מה מס הכנסה, כל הדו"חות מס והכל, פר משק.

<אנה מלר: ואז את ה-1,200 שקלים אני לא משלמת פעם אחת.

דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: אני לא מבין את מה שאת אומרת.

דוד אמסלם: תביני, את מבינה את זה, אני לא, אז אני שואל.

דוד אמסלם: הם בחנו לפי משק, מה הכוונה?

דוד אמסלם: הם פתחו את הצורך שלך במשק שלך.

דוד אמסלם: את אמרת להם יש לי שני דונם בזיליקום, דונם נענע, בשביל זה הם אומרים לך את צריכה 8 תאילנדים.

<אנה מלר: נכון.

<אנה מלר: אז את האגרות אני משלמת לפי תאילנדים.

<אנה מלר: למה?

דוד אמסלם: אז לפי מה רצית?

<אנה מלר: לפי משק.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: מה משק?

<אנה מלר: לפי המשק, שבוחנים יחידה אחת.

<אנה מלר: למה אני צריכה לשלם 14?

דוד אמסלם: זאת אומרת את אומרת כל המשק הוא אחד.

דוד אמסלם: אז לכל המשק לחייב רק תאילנדי אחד הכוונה?

<אנה מלר: לא תאילנדי, האגרה.

דוד אמסלם: אה, הבקשה?

דוד אמסלם: אנחנו התייחסנו לזה כבר.

<אנה מלר: מה זה אגרה?

<אנה מלר: אגרה זה שירות.

<אנה מלר: השרות ניתן למשק לא לתאילנדי.

דוד אמסלם: הבנו.

דוד אמסלם: עכשיו הבנתי.

דוד אמסלם: אנחנו כבר התייחסנו לזה בהתחלה, כשאמרתי למה צריך.

דוד אמסלם: אפילו אני אגיד לך יותר מזה, את ממלאת את זה בדף אחד.

דוד אמסלם: במקום אחד את כותבת 6.

<שושנה שטראוס: זה כאילו לתת הנחה לחקלאים היותר גדולים לעומת החקלאים הקטנים, שכולם ישלמו אותו דבר.

דוד אמסלם: לא, לא, אני הבנתי אותה.

דוד אמסלם: תתקדמי.

<אנה מלר: זהו, זו הטענה שלי.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: הרי לכאורה יש לנו פה שלושה מרכיבים.

דוד אמסלם: יש לנו אגרת בקשה, יש לנו אגרה שנתית ויש אגרת רישוי.

דוד אמסלם: האגרה השנתית, אגרת הרישוי, הבנו.

דוד אמסלם: אגרת הבקשה, אתה מגיש אותה בגין הבקשה.

<גלעד קרן: ה-1,200 שקלים שהיא אומרת זה אגרה שנתית, זה לא אגרת בקשה.

דוד אמסלם: לא, היא דיברה על אגרת בקשה.

דוד אמסלם: בסדר.

<אנה מלר: גם על האגרה השנתית, עוד מילה אחת.

<אנה מלר: גם פה, כמו שאתה אמרת, הדברים השתנו.

<אנה מלר: פעם היינו הולכים למשרד הפנים, עומדים בתור, הייתה פקידה שמסתכלת על כל דרכון, מדביקה ברקוד בכל דרכון.

<אנה מלר: היום אין את הפעולה הזאת.

<אנה מלר: אפשר להפיק את הברקוד באינטרנט בשנייה.

<אנה מלר: למה צריך לשלם על זה כסף?

דוד אמסלם: הבנו.

דוד אמסלם: את משלמת מס הכנסה?

<אנה מלר: כן.

דוד אמסלם: זה סוג של מס.

<אנה מלר: משפט אחרון, אז היום הגיע מצב כזה, הם אומרים שירדו הבקשות של העובדים.

<אנה מלר: אתה יודע למה ירדו?

<אנה מלר: לא בגלל שאנחנו לא רוצים לעשות ולא צריכים עובדים.

<אנה מלר: הם לא מסוגלים לשלם את העלויות של כל עובד.

<אנה מלר: לא מסוגלים, עם כל הסיפורים האלה מסביב.

דוד אמסלם: תודה, אנה.

<קריאה: חוץ מזה פגעת לגבי הבזיליקום.

<קריאה: אני מגדל.

דוד אמסלם: כן, אני יודע.

דוד אמסלם: כן, בבקשה.

<פלג אוריון: שלום אדוני יושב הראש, קוראים לי פלג אוריון, אני יושב ראש אגף המשק של תנועת המושבים.

<פלג אוריון: קודם כל אני אהבתי את מה שאתה אמרת לגבי מציאות ותיאורה.

<פלג אוריון: כי אנחנו ככה יושבים בחדר - - -

דוד אמסלם: זה הדבר היחיד שאהבת במה שאמרתי?

<פלג אוריון: חדר יפה, המנורות פה דולקות, יש פה סודה, הכל בסדר, אבל המצב הוא מאד מאד קשה וחקלאים סוגרים, שטחים ננטשים.

<פלג אוריון: אני הייתי בסיור וזה דבר נורא לראות שטחים חקלאיים שהיו מעובדים, השקיעו בהם הון, אנשים נתנו את החיים שלהם.

<פלג אוריון: בסופו של דבר הם עוזבים אותם לפעמים עם הפרי.

<פלג אוריון: ככה, כמו שזה.

<פלג אוריון: בשנה שעברה זה היה פשוט מופיע אימים.

<פלג אוריון: וכשאנחנו פה מדברים על האגרות, זה לא רק אגרות.

<פלג אוריון: זה כל האגרות, זה ההיטלים, זה ההוצאות של הבריאות, זה נקודות הזיכוי שגם איתן יש לנו בעיה.

<פלג אוריון: מגורים.

<פלג אוריון: זה אין ספור של עלויות שפשוט ניחתות על החקלאי, הוא לא מסוגל להתמודד איתן ובסופו של דבר, כמו שנציגת משרד החקלאות אמרה כאן, יהודית, לא מצליחים למצות.

<פלג אוריון: אנחנו חושבים שלא מצליחים למצות ואין לחץ על מספר העובדים הזרים, כי פשוט אנשים סוגרים את המשקים והדרישה יורדת.

<פלג אוריון: אני רוצה לספר לך שנכון לעכשיו תנועת המושבים והתאחדות חקלאי ישראל מצויה במשא ומתן עם המדינה, עם משרד האוצר ועם משרד החקלאות, ואנחנו מדברים על חקלאות ל-15 שנה הבאות.

דוד אמסלם: קודם כל אנחנו מקדמים בברכה את חבר הכנסת יצחק וקנין, אחי ורעי.

<פלג אוריון: כמובן.

<פלג אוריון: ואנחנו מצויים במשא ומתן כרגע עם - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא מאד עוזר לחקלאים.

<פלג אוריון: מאד, מאד.

דוד אמסלם: זה אמיתי, למי שלא יודע.

<פלג אוריון: מאד.

<אברהם דניאל: יודעים, יודעים.

<פלג אוריון: ואנחנו מצויים במשא ומתן כרגע וכמו שהצלחנו לבטל את מס המעסיקים, שיצא מכתב של שר האוצר שהודיע על ביטולו, אנחנו ככה מקווים גם להצליח בשאר הנושאים ואנחנו חושבים שביטול האגרות והפחתת כל העלויות רק יתנו תרומה לנושא של יוקר המחייה במדינה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אברהם דניאל: דניאל אברהם, יושב ראש התאחדות החקלאים החדשה.

דוד אמסלם: מה ההבדל בין החדשה לישנה?

<אברהם דניאל: כי יש לנו חילוקי דעות עם הישנה.

דוד אמסלם: אז כל פעם שיש חילוקי דעות פותחים חדשה?

<אברהם דניאל: כן, אנחנו מקווים שעוד ירבו, אבל זאת לא הבעיה.

<אברהם דניאל: הבעיה, כולם סובלים מאותה בעיה.

<אברהם דניאל: תראה, בעניין האגרות, יש לי את הרעיון המאד פשוט.

<אברהם דניאל: הרי ממשלת ישראל עשתה את החשבון מה העלות.

<אברהם דניאל: איך היא עשתה את זה?

<אברהם דניאל: הדוגמא הכי מתאימה זה בסיעוד.

<אברהם דניאל: מה שלוקחים בסיעוד, שייקחו מאיתנו.

<אברהם דניאל: זאת העלות האמיתית של האגרות, חד וחלק.

<אברהם דניאל: לדעתי, מהמספרים הקודמים שאני זוכר אותם, אני לא יודע, אולי חל שינוי כרגע, אבל לדוגמא האגרה היא 350 שקלים.

דוד אמסלם: לפני שאתה אומר את המשפט הזה, לפחות תבדוק את המספרים.

דוד אמסלם: אולי השתנה לרעה, אז מה תעשה?

<אברהם דניאל: לא, לא, לא השתנה.

<אברהם דניאל: אני מקבל את זה אוטומטית.

<אברהם דניאל: תאמין לי מקבל את זה.

<אברהם דניאל: 350 שקלים היה.

<אברהם דניאל: מי שמצבו קשה, אז הוא שילם 175 שקלים.

<אברהם דניאל: אז אני רוצה את ה-350 שקלים שזאת העלות האמיתית.

<אברהם דניאל: אין צורך מעבר לכך לשלם.

<אברהם דניאל: שנית, כפי שהסבירו לך, אמרו לך ההקצאה היא פעם בשנתיים.

<אברהם דניאל: אז אם ההקצאה היא פעם בשנתיים, למה אתה לוקח את האגרה.

<אברהם דניאל: בוא נניח אתה עובד, אז פעם בשנתיים עבדת, בשביל מה פעמיים לקחת?

<אברהם דניאל: תגיד עוד שנתיים, עוד שלוש, תיקח לפי השנים שנתת את ההקצאה.

<אברהם דניאל: זה אחד.

<אברהם דניאל: דבר שני, בנושא של ההקצאה של העובדים הזרים, ממשלת ישראל לא מתערבת בכמה טרקטורים אני עובד במשק.

<אברהם דניאל: דרך אגב, אני מגדל 400 דונם פרחים.

<אברהם דניאל: היא לא מתערבת בכמה טרקטורים אני קונה, כמה עובדים אני מעסיק.

דוד אמסלם: איזה פרחים אתה מגדל?

<אברהם דניאל: שושן צחור, לימאניום, ליזיאנטוס.

<אברהם דניאל: נוריות.

דוד אמסלם: יש לך חממות?

<אברהם דניאל: הכל כמעט בחממות.

דוד אמסלם: 400 דונם?

<אברהם דניאל: כן.

יצחק וקנין: חבר הכנסת אמסלם, אתה יודע למה הוא מגדל 400 דונם?

יצחק וקנין: כי פעם היו 70,000 חקלאים, היום יש 6,000.

יצחק וקנין: הוא לקח כנראה את כל הדונמים של החברים שלו, כי כולם נפלו, אחד אחרי השני.

<אברהם דניאל: אנחנו שלושה משקים.

<אברהם דניאל: גם הבנים שלי בעסק, אז כולנו.

יצחק וקנין: זו המציאות דרך אגב, בכל המושבים.

יצחק וקנין: זה לא חדש.

יצחק וקנין: אצלי במושב אחד מגדל את כל הדונם של המושב.

יצחק וקנין: או עקרנו, או לא - - -

<אברהם דניאל: נכון.

<אברהם דניאל: אז עושים לנו הקצאה.

<אברהם דניאל: מה עושים אותנו בהקצאה?

<אברהם דניאל: עושים אותנו רמאים ושקרנים, בואו נדבר בעברית.

<אברהם דניאל: אני אוהב לשים את הדברים על השולחן.

<אברהם דניאל: כל אחד מתחיל לדמיין לו את השטחים ואף אחד לא יכול לשלוט בזה ואף אחד לא יכול לבדוק את זה והם לא יכולים לעשות שום דבר בעניין הזה.

<אברהם דניאל: אני בא ואני אומר תתני לי את העובדים על פי צורך, גברתי.

<אברהם דניאל: אל תחליטי בשבילי כמה עובדים אני אעסיק.

<אברהם דניאל: מה קורה היום במכסה?

<אברהם דניאל: יהודית אמרה לך, המשקים הגדולים נדפקים.

<אברהם דניאל: אנחנו מגנים על הקטנים.

<אברהם דניאל: זאת אומרת אם יש לי ייבול, אני משאיר פרחים בשטח כי אני לא מסוגל לקטוף אותם, או פירות, או ירקות.

דוד אמסלם: יש מצב כזה?

<אברהם דניאל: בהחלט, איזו שאלה?

דוד אמסלם: בפועל?

<אברהם דניאל: איזו שאלה?

<אברהם דניאל: אני אתן לך מסמך של משרד החקלאות, עשינו עבודה על הפרחים.

<אברהם דניאל: 30% מכמות הפרחים אינם משווקים.

דוד אמסלם: דקה, ברשותך פאוזה.

דוד אמסלם: אני יכול לקבל איזה שהוא מסמך רשמי מכם שזה המצב?

<אברהם דניאל: אני אביא לך מסמך.

<אברהם דניאל: העבודה של משרד החקלאות, כלכלנית בשם ברכה חתומה על זה, שכותבת לך – 30% מכמות הפרחים נזרקים לפח.

<אברהם דניאל: ואתה שילמת את הכל - - -

דוד אמסלם: בגלל מחסור בעובדים?

<אברהם דניאל: כן, בגלל העובדים.

<אברהם דניאל: אתה רוצה, תן לי את המייל שלך, אני אעביר לך את זה במייל, מסודר.

<אברהם דניאל: את העבודה שלה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש שתעביר את זה למנהלת הוועדה.

דוד אמסלם: זה דבר שלא ידעתי.

דוד אמסלם: חמור.

דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר חמור, בלי קשר לכלום.

דוד אמסלם: תעביר לנו את העסק הזה.

<אברהם דניאל: חד וחלק.

<אברהם דניאל: עכשיו, אני בא ואומר תן לי את זה לפי הצורך.

<אברהם דניאל: לא יהיה יותר עובדים.

<אברהם דניאל: לדוגמא, הרי כל המיסוי שהטילו עלינו, למה?

<אברהם דניאל: באו ואמרו נטיל מיסים ואגרות על מנת שלמעסיק לא יהיה כדאי להעסיק את העובדים הזרים, ובכך ניצור מקומות עבודה למובטלים.

<אברהם דניאל: אף ישראלי לא בא.

<אברהם דניאל: בשנת 2012 נתוני משרד החקלאות והביטוח הלאומי קלטו 12 עובדים.

<אברהם דניאל: בשנים 2013 ו-2014 קלטו סביב 400-500.

<אברהם דניאל: שאלתי אותם – כמה נשארו?

<אברהם דניאל: אמרו, את הנתון הזה עדיין אין לנו.

דוד אמסלם: כמה נקלטו?

<אברהם דניאל: בשנת 2012 – 12 עובדים.

דוד אמסלם: אתה אומר היום אפילו - - -

<אברהם דניאל: לא, אחר כך, בשנת 2013 הם קלטו 300, גם בשנת 2014 וגם בשנת 2015 קלטו את המספר הזה.

<אברהם דניאל: אבל כמה נשארו?

יצחק וקנין: אני אגיד משהו בקשר למה שהוא אומר.

יצחק וקנין: לפני כארבע שנים, חמש שנים אפילו, הייתי בסיור בנושא הזה של העסקת עובדים ישראלים בחקלאות.

יצחק וקנין: לקחתי את צוות הרפרנטים של משרד האוצר, מעיין הייתה מטפלת במשרד החקלאות.

יצחק וקנין: נסענו לדרום עם מנכ"ל משרד החקלאות, עם ארגון חקלאי ישראל.

יצחק וקנין: הלכנו עם סגן שר האוצר, איציק כהן.

יצחק וקנין: גם אז הוא היה סגן שר האוצר.

יצחק וקנין: הלכנו, סיירנו בשטח.

יצחק וקנין: הוא אמר חברה', תביאו עובדים ישראלים, בואו ניתן להם העדפה, ניתן להם עוד תמריצים להעסקה.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך, אין דבר כזה שישראלי יבוא לעבוד ב-40 מעלות חום, ב-38 מעלות בתוך חממות.

יצחק וקנין: הבינו את זה.

יצחק וקנין: היינו בתוך החממות.

יצחק וקנין: הראנו את הדברים.

יצחק וקנין: הראינו את הבעיה הקשה.

יצחק וקנין: עכשיו, יש עוד בעיה שהם נגעו בה.

יצחק וקנין: הרי מה קרה?

יצחק וקנין: לקחו את המגזר החקלאי ונתנו לו מכות מכל הכיוונים.

יצחק וקנין: היחידים ששילמו מס זה החקלאים.

יצחק וקנין: למה, על העובד הסיעודי משלמים איזה מס?

יצחק וקנין: לא.

יצחק וקנין: קבעו להם עוד 140 מיליון מס שהחקלאים שילמו אותו, מלבד האגרות האלו, שהאגרות האלו משולמות גם בהכפלה יותר מכל עובד זר אחר.

דוד אמסלם: לא הבנתי, מה זה 140, יצחק?

דוד אמסלם: חוץ ממס ה - - -

יצחק וקנין: אז חוץ מזה היה מס מעסיקים.

יצחק וקנין: עכשיו אנחנו ביטלנו אותו אחרי מלחמת עולם, ביטלנו אותו.

יצחק וקנין: הוא מבוטל.

יצחק וקנין: עד שנת 2015, כל השנה שולם גם מס המעסיקים.

יצחק וקנין: זה עוד 140 מיליון.

יצחק וקנין: רק החקלאים שילמו.

יצחק וקנין: ולמה?

יצחק וקנין: כי באו מתוך אותה מגמה שדיבר עליה דניאל, אולי לא יובאו יותר עובדים זרים.

יצחק וקנין: התחילו במתווה הפחתה.

יצחק וקנין: את מתווה ההפחתה הזה עצרנו.

יצחק וקנין: אם לא היינו עוצרים היינו בקטסטרופה בחקלאות, אני אומר לכם את זה.

יצחק וקנין: אף עובד ישראלי לא מוכן להיכנס.

יצחק וקנין: וגם שלחנו מסמכים על הפלסטינים שנכנסים בפיקים.

יצחק וקנין: כשיש איזה מקרה חירום או אירוע ביטחוני, אנחנו בצרה צרורה.

דוד אמסלם: כן, דיברנו על זה.

יצחק וקנין: אז כולם צריכים להבין איפה אנחנו נמצאים.

יצחק וקנין: אני אומר חברה', חקלאים הולכים ומתרסקים אחד אחרי השני.

יצחק וקנין: אני פה זועק את הזעקה יותר מדי זמן.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, המצב הוא לא טוב.

יצחק וקנין: החקלאות נמצאת במצב קשה.

יצחק וקנין: מחיר המים האמיר, ועוד עלינו מתגוללים כולם.

יצחק וקנין: גם במחירים שאנחנו מקבלים עבור כל התוצרת שלנו.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, חברה', החקלאות נמצאת במשבר הגדול ביותר שלה, ואם לא נעשה משהו, זה שאנחנו רואים את מה שאנחנו רואים, כל זה יכול להתרסק ברגע אחד.

יצחק וקנין: אנחנו בשעת הש' של החקלאות.

דוד אמסלם: תודה יצחק.

דוד אמסלם: דרך אגב, בגלל זה אנחנו עושים את הדיון.

דוד אמסלם: אברהם דניאל, בוא תתכנס.

<אברהם דניאל: תראה, גברת שושנה נתנה לך דוגמא שיש עובדים זמניים, שהחקלאים יכולים לקחת אותם, אבל היא רק הבהירה בעיה קטנה.

<אברהם דניאל: כשאתה משלם אגרות קשות מראש בשביל לקבל את העובדים.

דוד אמסלם: אותם זמניים?

<אברהם דניאל: כן, אותם זמניים.

<אברהם דניאל: אז אני בא ואומר תשמע, אני פושט את הרגל בין כה, מה אני צריך עוד לשלם מראש?

<אברהם דניאל: על מה?

<אברהם דניאל: תנאים סוציאליים ולא יודע איזה המצאות הם ממצאים גם.

<אברהם דניאל: עכשיו תראה, אני אתן לך עוד דוגמא.

<אברהם דניאל: היא העלתה עוד דבר וזה עבר לך ליד האוזן, לא שמת לב, אבל היא אמרה מה שאמרה.

<אברהם דניאל: היא אמרה לחסל את החקלאות במילה פשוטה.

<אברהם דניאל: היא אמרה אנחנו חושבים על שיטת צדק, איך לחלק את העובדים.

<אברהם דניאל: אנחנו ניקח חברות כוח אדם והן תעשנה את זה, היא מדברת בשיטת הבניין.

<אברהם דניאל: חברת כוח אדם לא עובדת בחינם.

<אברהם דניאל: חברת כוח אדם תגבה תשלום מהחקלאי עבור זה שהיא מספקת לו את העובד.

<אברהם דניאל: אז היא רוצה לחסל את החקלאות?

<אברהם דניאל: ומילה אחרונה, משפט אחרון שאני רוצה להגיד לך.

<אברהם דניאל: אני לא חושב שיש פגיעה בחקלאים - - -

דוד אמסלם: רק שנייה, דרך אגב, איך אתה מביא היום את העובד?

דוד אמסלם: אתה מביא אותו באופן אישי?

<אברהם דניאל: היום אנחנו מגישים את הבקשה, אנחנו מקבלים אותו - - -

דוד אמסלם: איך אתה מקבל אותו?

דוד אמסלם: מי מביא לך אותו?

<אברהם דניאל: אנחנו פונים לחברות כוח אדם.

<אברהם דניאל: זו מטלה נוספת שהם הטילו עלינו, שאנחנו משלמים לחברות כוח אדם - - -

דוד אמסלם: נניח שהם לא היו אומרים לך, אתה היית נוסע לתאילנד להביא אותם?

<אברהם דניאל: אין לי בעיה להביא תאילנדי.

<אברהם דניאל: אתה יודע מה, בעבר, לפני השיטה הזאת - - -

יצחק וקנין: הייתה חברת כוח אדם - - -

<אברהם דניאל: לא, אבל אני הייתי קובע מי העובדים.

<אברהם דניאל: העובדים שלי היו נותנים לי את השמות מתאילנד והם היו מגיעים והייתי מקבל בדרך כלל עובדים טובים.

<אברהם דניאל: בדרך כלל, 99% זה בול, עובדים טובים שקיבלתי.

<אברהם דניאל: עכשיו תראה, מה היא אמרה למעשה?

<אברהם דניאל: חברות כוח אדם זו פגיעה בנו.

<אברהם דניאל: אנחנו לא נוכל לעמוד בעלויות האלה.

<אברהם דניאל: זה דבר שהולך להרוג את החקלאות, מעבר למחירי המים שאיציק דיבר ומעבר לדברים האלה.

דוד אמסלם: לא הבנתי, אתה לא עונה לי.

דוד אמסלם: היום איך אתה מקבל את העובד?

<אברהם דניאל: היום אני מקבל את העובדים הזרים באמצעות חברות כוח אדם.

דוד אמסלם: ואתה לא משלם להן?

<אברהם דניאל: אני משלם להן, בטח משלם להן.

דוד אמסלם: אז למה?

דוד אמסלם: זה אותן חברות?

<אברהם דניאל: לא, לא, אבל חברות כוח אדם שהיא מדברת, שהם מנפיקים את התלוש, זאת אומרת - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

<אברהם דניאל: כן, אני לא המעסיק בפועל, אתה מבין?

<אברהם דניאל: ברגע שאני לא מעסיק בפועל, אז הוא יתקע לי את המחיר - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת החברה היום מביאה לך את העובד, אתה מעסיק אותו בפועל.

<אברהם דניאל: אני מעסיק אותו בפועל.

דוד אמסלם: זה בחברת השמה היום, הבנתי.

<אברהם דניאל: כן.

<אברהם דניאל: דרך אגב, הם לא נגעו בעניין הזה שמשרד הכלכלה כבר מחפש אותנו ביום יום.

<אברהם דניאל: אתה יודע, הוא הופך לנו את המשקים.

<אברהם דניאל: תפסת חקלאי, חקלאים מזיעים מדמעה.

<אברהם דניאל: גם אם טעית, תשמע, אני לא משפטן.

<אברהם דניאל: גם אם אני הולך לעורך דין ומישהו תבע אותי, עורך הדין הולך לספר, מסתכל באיזה פסקה איזה זה.

<אברהם דניאל: מה, הוא זוכר בעל פה את החוקים?

<אברהם דניאל: משרד הכלכלה מחפש את החקלאים בתביעות.

<אברהם דניאל: אתה יודע מה, הן אינן מוצדקות.

<אברהם דניאל: גם כשניתן להזהיר את הבן אדם, אין אזהרות.

<אברהם דניאל: הכל פלילי.

דוד אמסלם: טוב, אנחנו לא שם, נשמה.

דוד אמסלם: תגיד לי, כמה עובדים יש לך?

<אברהם דניאל: יש לי בפועל 33 עובדים מאושרים על ידי משרד החקלאות.

דוד אמסלם: וכמה אתה צריך?

<אברהם דניאל: אני צריך לפחות 80 עובדים.

דוד אמסלם: וקיבלת הסבר למה?

<אברהם דניאל: אין לי הסבר.

<אברהם דניאל: ההסבר, אתה גדול, זה מה שיש.

<אברהם דניאל: אז עשיתי שלוש חברות, שכל חברה תקבל 11.

<אברהם דניאל: אתה מבין, זה בשביל בלוף.

<אברהם דניאל: אתה משלם רואה חשבון, אתה משלם מאזנים.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

דוד אמסלם: ככל שאתה יותר קטן אתה מקבל, יש לזה מינימום?

<אברהם דניאל: כן, כן.

<אברהם דניאל: אז השנה הקמתי עוד חברה בשביל לקלוט.

<אברהם דניאל: שנה הבאה אני אקבל אולי עוד יותר עובדים והכל זה הוצאות.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: זאת אומרת אתה אומר שבאופן בסיסי ה-25,000 עובדים במדינת ישראל לא מספקים את החקלאים - - -

<אברהם דניאל: הם גם לא מחולקים נכון.

דוד אמסלם: אלא אנשים כבר בעצם התייצבו סביב המספר הזה כאילוץ.

<אברהם דניאל: כן.

<אברהם דניאל: זה אילוץ.

<אברהם דניאל: מילה אחרונה, אני לא חושב שיש לנו פגיעה בחקלאים בסופו של יום.

<אברהם דניאל: אני כחקלאי הייתי מבקש ממשלת ישראל לנתק את האינפוזיה, ושתגמור עם החקלאות, תגמור את הסיפור.

<אברהם דניאל: בסופו של דבר הפגיעה היא באזרחי מדינת ישראל, וזה מה שהפקידות לא מבינה ולצערי הרב הם אלה שמנהלים את המדינה.

<אברהם דניאל: הם לא מבינים ואני אתן לך רק דוגמא.

<אברהם דניאל: נניח נקבל פירות וירקות באירופה בחינם.

<אברהם דניאל: מדינות ערב אתה לא יכול להישען עליהן שהן תספקנה את התוצרת החקלאית.

דוד אמסלם: לא, תעצור.

דוד אמסלם: לא, לא, דניאל, תעזור, אתה מדבר כבר 10 דקות שנתתי לך, מצוין, אבל אתה נכנסת כבר ליחסי החוץ של מדינת ישראל.

דוד אמסלם: לא צריך.

<אברהם דניאל: לא, לא.

<אברהם דניאל: זה עניין של כלכלה.

דוד אמסלם: אל תדאג למדינת ישראל.

דוד אמסלם: אל תדאג לכלכלה, תדאג לעצמך.

<אברהם דניאל: תודה.

דוד אמסלם: כן, בבקשה.

<נועם בלום: שמי נועם בלום, אני הבעלים ומקימה של חוות צברי אורלי מרמת הנגב.

<נועם בלום: אני חבר הנהלת התאחדות החקלאים החדשה, יחד עם אברהם דניאל.

<נועם בלום: אני מגדל 1,167 דונם של צברים מזני טיפוח שאני המטפח שלהם.

<נועם בלום: אני עוסק במחקר חקלאי.

<נועם בלום: הבן שלי עובד איתי בניהול החווה, מה שאנחנו קוראים בן ממשיך.

<נועם בלום: אני אומר בפתיח, ואני אומר את הדברים כי יושבים פה אנשים שבאים מהסקטור החקלאי ויושבים פקידים מצד שני.

<נועם בלום: הסקטור החקלאי כולו נתון לחסדי פקידים במדינת ישראל.

<נועם בלום: אנשים נפלאים וטובים חלקם הגדול, אבל מנותקים מאחריות כלכלית למה שקורה אצלנו, התעשיינים החקלאים.

<נועם בלום: ואנחנו תעשיינים, אנחנו לא פלאחים.

<נועם בלום: הפלאח הלך אחרי המחרשה, התחיל בבוקר וסיים בלילה.

<נועם בלום: אנחנו מפעילים טכנולוגיות, אנחנו חוקרים, אנחנו נוסעים לקצווי העולם ללמוד טכנולוגיות חדשות.

<נועם בלום: ובעצם מה שקרה, עם כל היכולות שלנו כאנשי מקצוע, אנחנו בעצם קורסים.

<נועם בלום: אנחנו קורסים, כי המערכות של המדינה לא נותנות לנו את האפשרות לנהל מפעל כלכלי כמו שמנהלים מפעל כלכלי.

<נועם בלום: היה נבון לסגור את משרד החקלאות ולצרף אותו כאגף למשרד המסחר והתעשייה, מה שהיה פעם.

<נועם בלום: מכיוון שאנחנו לא צריכים פקידים שינהלו את חיינו.

<נועם בלום: אנחנו לא רוצים שישלטו לנו באמצעי הייצור.

<נועם בלום: מה זה הנושא שנקרא כוח אדם?

<נועם בלום: בשביל להבין, כשאני זקוק בתקופת הקיץ ל-140 עובדים מחודש אפריל עד סוף חודש אוקטובר, ואני מבקש מגברת יהודית כרמי לקבל עובדים והיא נחמדה והיא תמיד עונה לכל מייל ולכל טלפון, אני אומר את זה ברמה האישית, התוצאה היא שאני מקבל 14 ויזות של פועלים תאילנדים.

דוד אמסלם: את זה הבנתי.

דוד אמסלם: תקשיב, תקשיב, נועם.

דוד אמסלם: אני רוצה בעצם להתכנס בדיון.

דוד אמסלם: אתם חוזרים - - -

<נועם בלום: לא, אני רוצה ל - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא, רק שנייה.

דוד אמסלם: תקשיב לי.

דוד אמסלם: אצלנו זה במלפפונים, אצלה זה בזיל ואצלך זה בסברס.

דוד אמסלם: זה לא משנה, זה אותה בעיה.

דוד אמסלם: הבנתי שאין לכם מספיק עובדים כפי שאתם רוצים, הגדולים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: לא צריך לחזור על זה.

<נועם בלום: אני הבנתי את מה שהבנת, אבל אני רוצה - - -

דוד אמסלם: לא, לא, בוא תתכנס.

<נועם בלום: אני אתן לך תשובה לזה.

דוד אמסלם: תן לי משהו חדש.

דוד אמסלם: קח לך דקה וחצי לסכם, בגלל שאני לא מתכוון שתטען פה.

דוד אמסלם: אין לנו זמן.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים להתכנס עכשיו בדיון.

<נועם בלום: אז הנקודה היא פשוטה.

<נועם בלום: הנקודה היא כלכלית במובן הזה שאם אני יצואן בין השאר, אני למעשה משלם לפועלים הזרים שאני מעסיק, דרך אגב אני מעסיק גם פליטים סודנים.

<נועם בלום: אני מעסיק גם עשרות עובדים ישראלים, שיהיה ברור, אבל מעבר לזה, אני צריך למעשה לשלם, מכיוון שגם הפליטים הסודנים נדירים, הם לא זמינים כמה שצריך, אני מעסיק אותם שעות נוספות.

<נועם בלום: בשביל להבין, עבודת הקטיף בבית האריזה בתקופת העבודה, נעשית 24 שעות סביב השעון.

<נועם בלום: אנחנו עובדים עם תאורה בלילה.

<נועם בלום: אני מעסיק אנשים ומשלם להם 125 ו-150% שכר, כי זה שכר שעות נוספות.

<נועם בלום: הכל מתייקר.

<נועם בלום: אין מי שיעשה חלק מהעבודה.

<נועם בלום: אני מפסיד יבולים.

<נועם בלום: בסופו של דבר, מה שאני הייתי חפץ זה את האפשרות להביא את הפועלים שלי לתחילת העונה, כמה שאני זקוק.

<נועם בלום: אני אטיס אותם בעצמי ולשלוח אותם הביתה בתום החצי שנה או שלושת רבעי שנה של העבודה, ובעוד שלושה או ארבעה או חמישה חודשים, אני אביא אותם חזרה, אחרי שהם היו עם בני המשפחות שלהם.

<נועם בלום: הם יחזרו לעבוד אצלי אם הם היו מרוצים.

<דב אמיתי: חברה', עד שיושב הראש יסיים, אנחנו באנו לדבר על האגרות, תזכרו.

<דב אמיתי: אני מבקש מכם, הדיון הוא על האגרות.

<דב אמיתי: תתמקדו באגרות.

<דב אמיתי: אין לנו עוד הרבה זמן.

<דב אמיתי: כל הדברים האחרים פחות חשובים.

<דב אמיתי: אגרות.

<דב אמיתי: חמישים מיליון שקלים בשנה.

<אברהם דניאל: שיצמידו לסיעוד, תאמין לי.

<דב אמיתי: אין שום בעיה, אבל בואו נדבר על האגרות.

<דב אמיתי: השאר לא מעניין.

דוד אמסלם: טוב, בבקשה.

<נועם בלום: אני אסיים ואומר דבר כזה.

<נועם בלום: התוצאה של המחסור בעובדים והחיוב בכל העלויות מסביב, האגרות מהסוגים השונים.

<נועם בלום: אם אני משלם שכר של 150%, אם אני משלם 10,000 שקלים לעובד זר או לעבוד סודני בחודש, רבותי 10,000 שקלים נטו בחודש כדי שיהיה מי שיקטוף את הפרי שלי, אני נאלצתי לשלם על זה מס מעסיקים, היטל מעסיקים של עוד 10%.

<נועם בלום: זאת אומרת לא רק שאין לי פועלים כי המדינה מונעת ממני פועלים, אני עוד משלם למדינה אקסטרה של עוד 10%.

<נועם בלום: עכשיו מה שקורה, שכל ההוצאות האדירות האלה, שנופלות עלינו, מונעות מאיתנו אפשרות - - -

דוד אמסלם: שנייה, ברשותכם.

דוד אמסלם: תמשיך.

<נועם בלום: אני אומר, המצב הזה שכל רשימות התשלומים שציינו, שאני לא אחזור עליהן, גורמות לכך שאנחנו לא מסוגלים להתחרות בשווקי העולם.

דוד אמסלם: את זה הבנתי, נועם.

דוד אמסלם: בוא תעצור.

דוד אמסלם: הבנתי את הרעיון כבר מלכתחילה.

דוד אמסלם: סמוך עלי, אני טיפה אינטליגנט כדי להבין שיש לזה משמעות.

<נועם בלום: אתה מאד אינטליגנטי כמו שהתרשמתי.

דוד אמסלם: לא צריך, אני לא מקבל ציונים.

דוד אמסלם: אני רק אומר, אני רוצה להתכנס בדיון, אז אל תחזרו ואל תנאמו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הבא בתור, דקה וחצי.

דוד אמסלם: לא חייב, רק אם יש משהו חדש שלא נאמר.

דוד אמסלם: בבקשה.

<גלעד קרמר: שמי גלעד קרמר, אני מהמושב יבנאל בגליל התחתון.

<גלעד קרמר: אני גם נציג האגודה החקלאית שם, אני גם חקלאי בעצמי.

<גלעד קרמר: הבוקר עוד הייתי ברפת לפני שהגעתי הנה.

דוד אמסלם: לא חשוב, מה אתה אומר.

<גלעד קרמר: יש לי עובד ישראלי ויש לי עובדים תאילנדים.

<גלעד קרמר: העובד הישראלי שלי הולך לחודש מילואים.

<גלעד קרמר: העובד הישראלי שלי לא עובד בשישי-שבת והעובד התאילנדי עולה לי הרבה יותר מהעובד הישראלי, בגלל כל ההיטלים והאגרות והשכר שאני מחויב לשלם לו.

<גלעד קרמר: ובשביל זה אין לנו מספיק עובדים, כי לא שווה להעסיק עובדים היום בחקלאות, בגלל השחיקה.

<גלעד קרמר: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<נחמה שטילמן: קוראים לי נחמה שטילמן.

<נחמה שטילמן: אני גרה ביסוד המעלה, אני בת כפר אביב.

<נחמה שטילמן: אני רוצה להציג בפניך שני מקרים שבעיני קרתה כאן איזו שהיא טעות ולא הצלחתי להתגבר עליה.

<נחמה שטילמן: בחודש נובמבר 2015 נדרשנו על ידי המת"ש לשלם את האגרות לשנת 2016.

<נחמה שטילמן: שילמנו את כל האגרות שנדרשנו עד סוף נובמבר 2015.

<נחמה שטילמן: ב-21 לדצמבר, שני מעסיקים, אחד שמעון, אחד אבי, לכל אחד מהם היה עובד, שביקשו להתחלף בין המשקים.

<נחמה שטילמן: העובדים רצו, המעסיקים הסכימו וביצענו את ההחלפה.

<נחמה שטילמן: הודענו למת"ש על החלפת העובדים וקיבלנו את האישור על ההחלפה.

<נחמה שטילמן: השמות השתנו וקיבלנו אגרה אפס.

<נחמה שטילמן: בהחלפה בין שני מעסיקים, בהנחה שהתיק הוא מאוזן, התשלום הוא אפס.

<נחמה שטילמן: זה רק לצורך הרישום.

<נחמה שטילמן: ב-6 בינואר, קיבלתי דף ממשרד הפנים, שבו נדרשתי לשלם על אחד המעסיקים שקיבל.

דוד אמסלם: שנייה, מתפתח פה איזה שהוא משהו למעלה, באיזו ועדה שאני חייב להיות.

דוד אמסלם: בבקשה, סליחה.

<נחמה שטילמן: אני חוזרת.

<נחמה שטילמן: שני מעסיקים שילמו את האגרות לשנת 2016 ושני עובדים, אחד אצל אבי ואחד אצל שמעון, ביקשו להתחלף בחצרות.

<נחמה שטילמן: ביצענו את ההחלפה, שלחנו רישומים למשרד הפנים, העובדים נרשמו אצל מעסיקים חדשים, קיבלתי לשלם מנה אפס.

<נחמה שטילמן: ככה זה מקובל כשמחליפים אחד כנגד השני.

<נחמה שטילמן: ב-6 בינואר אני מקבלת מנה לשלם, לאחד מהמגדלים, אגרה לשנת 2016.

<נחמה שטילמן: אני כותבת להם מייל שהאגרה שולמה, שני המעסיקים שילמו כבר את האגרה, אין סיבה לשלם עוד פעם את האגרה.

<נחמה שטילמן: לא הסכימו לקבל את טענה, ואני המלצתי למעסיק, מאחר שהישיבה הזאת הייתה על הפרק, המלצתי למעסיק לא לשלם, למרות שנדרשים על פי חוק לשלם תוך 48 שעות את האגרה.

<נחמה שטילמן: לא שילמנו אותה ואני חושבת שזה שגוי שנכנסים בקלות בלתי נסבלת לכיסו של החקלאי שלא בצדק.

<נחמה שטילמן: זה מקרה אחד.

<נחמה שטילמן: אתה מצליח לעקוב אחרי?

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אני איתך.

<נחמה שטילמן: השורה התחתונה ממה שסיפרתי, נוצר מצב שמעסיק ששילם אגרות והיטלים על כמות העובדים שהייתה לו, נדרש לשלם היטל נוסף, שאני המלצתי לו לא לשלם אותו.

<נחמה שטילמן: אני חושבת שאין פה נציגות של התמ"ת, או שאולי גברת שושנה יכולה לענות.

<שושנה שטראוס: אני אשמח לשבת איתך אחר כך ונבדוק את המקרה.

<נחמה שטילמן: אני אשמח מאד לשמוע.

<נחמה שטילמן: זה סיפור אחד.

דוד אמסלם: המקרה הפרטי הוא לא מעניין כרגע.

<נחמה שטילמן: אבל זה לא פרטי, זה שיטתי.

<נחמה שטילמן: זה לא פרטי.

דוד אמסלם: כן, אבל אני אומר, בעיקרון מקרה שקרה לך.

דוד אמסלם: תראי, יש בכל הכללים שאנחנו קובעים אותם, בסופו של דבר יש מקרים חריגים שמגיעים לכלל אבסורד.

דוד אמסלם: מסכים איתך.

דוד אמסלם: בכל נושא.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני שומע את זה בסיור.

דוד אמסלם: לא חשוב.

דוד אמסלם: לא רק בעובדים הזרים.

דוד אמסלם: אני אומר, עם המקרה הספציפי הזה, באמת תפני ליועצת המשפטית של משרד הפנים.

דוד אמסלם: במידה ולא תקבלי תשובה הגיונית, אז תפני אלי ואז אני אזמן אותה לדיון בנושא הספציפי, בסדר?

<נחמה שטילמן: אוקיי.

<נחמה שטילמן: אני רוצה להעלות כאן עוד מקרה אחד.

<נחמה שטילמן: מגדל קיבל ב-28 בדצמבר הודעה לגשת ולשלם מיידית אגרה עבור עובד שצריך לנחות ב-14 בינואר.

<נחמה שטילמן: תוך חצי שעה לשלם את האגרה.

<נחמה שטילמן: התוקף של הדף שמקבלים לשלם הוא 48 שעות.

<נחמה שטילמן: אני חושבת שזה פשוט בלתי נסבל להבין שגברת רינה קונפורטי שולחת הודעה למגדל, לשלם תוך חצי שעה אגרה, כשעל פי חוק צריכים לשלם אותה תוך 48 שעות, על עובד שמגיע 3 שבועות אחרי.

<נחמה שטילמן: משהו ברמת התנהלות, פשוט נראה לי דורש איזו שהיא התייחסות.

דוד אמסלם: אנחנו נסכם גם את העניין הזה, ברשותך, בסוף.

דוד אמסלם: אוקיי, תודה.

<רות צלליכין: השם שלי הוא רות צלליכין, אני ממטולה ואני אבקש להעלות שני נושאים בקצרה.

<רות צלליכין: אחד, לאור התיאור של קריסת החקלאים האמיתית בגלל הנטל של התשלומים והאגרות, האם אפשר שהוועדה הנכבדה הזאת תקבע גם לוחות זמנים לסיום הבדיקות, לקבלת התוצאות, כי הדברים האם באמת קריטיים להמשכיות.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: כל החלטה שלי בדרך כלל זה עם לוחות זמנים, אחרת לא החלטתי.

<רות צלליכין: זו פעם ראשונה שלי, אז אני מכבדת.

דוד אמסלם: אוקיי, תודה.

<רות צלליכין: הדבר הנוסף, דובר כאן על ביטול מס המעסיקים ובין החקלאים פה לא כולם יודעים את זה, לא כולם קיבלו את ההנחיות.

<רות צלליכין: האם ניתן לקבל איזה שהוא מידע, שיישלח, שתינתן הנחיה מפורשת אכן על הביטול.

דוד אמסלם: מס מעסיקים, אוקיי.

דוד אמסלם: הנחיה בעצם ממוסדת, אוקיי.

<רות צלליכין: זהו, תודה.

דוד אמסלם: כבודו.

<אורן אבלה: אחרון נראה לי.

דוד אמסלם: לא, יש לנו עוד את דובי לפני הסיכום שלי.

<אורן אבלה: קוראים לי אורן אבלה, עורך דין מטעם לשכת עורכי הדין.

<אורן אבלה: אני יושב ראש ועדת ההתיישבות ברשות מקרקעי ישראל של הלשכה הארצית.

<אורן אבלה: למען הגילוי הנאות, דור חמישי לחקלאים, חקלאי בעצמי, בהיקפים אמנם קטנים, אבל מכיר את הנושא בצורה מאד מאד טובה מבית.

<אורן אבלה: אין מחלוקת שהצליחו לחסל את הענף שלנו.

<אורן אבלה: אני בן גאליה במקור, מ-100 משקים פעילים בענף הלול, נשאר צדיק אחד, בסך הכל אחד.

דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.

דוד אמסלם: אוקיי.

<אורן אבלה: עמדתנו אומרת שיש לשמור על החקלאים, יש לשמור על החקלאות כמשאב ארצי, כאינטרס כללי, כדי להשאיר גם את היריעה הירוקה מעובדת וגם להשאיר את כל הרגולציה של הפרנסה של המושבניקים והרגולציה הארצית.

<אורן אבלה: אשר על כן, אנחנו חושבים שיש אפילו, עד כדי כך, לבטל את כל נושא האגרות האלה, במיוחד כשאחת מתווספת לשנייה ובעצם לא יוצרת איזה שהוא אופק חדש.

<אורן אבלה: אנחנו חושבים שאגרה בסיסית, שנתית, אחת, של כמה מאות שקלים הייתה מספיקה כדי באמת לממן את אותו פקיד, כמו שאדוני אמר, ולא צריכים להשית גם אגרת בקשה וגם שנתית וגם רישיון.

<אורן אבלה: לאחד את כל זה באגרה אחת, במחיר סביר, כדי שכולנו נוכל להנות מהענף הזה, כולנו נוכל לקנות תוצרת חקלאית שמיוצרת בארץ וכולנו נהנה מהשטחים המעובדים האלה, ומפרנסה גם שלנו וגם של חברינו.

<אורן אבלה: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<דב אמיתי: אדוני יושב הראש, באנו במטרה מאד ברורה, להוריד את הנטל הלא חיוני מעל הכתפיים של החקלאיים.

<דב אמיתי: אנחנו לא עובדים היום ב-Full Capacity, אנחנו לא מעבדים את כל השטחים ואנחנו מאד מוטרדים מהעניין הזה.

<דב אמיתי: אני חושב שהבנת, לאור הניהול של הדיון, שיש מקום גם לרשות האוכלוסין במשרד הפנים, גם למשרד החקלאות, לבחון ולהוריד את הנטל הזה של 50 מיליון שקלים כל שנה מאיתנו.

<דב אמיתי: הדבר השני לגבי המכסה.

<דב אמיתי: אם שמעתי נכון את רשות האוכלוסין, שאנחנו לא לוקחים את כל המכסה, אז בואו נפתח את המכסה ונראה, לאחר שנוריד את כל הנטל, בין אם זה האגרות השונות ובין אם זה היטל המעסיקים, אנחנו נראה בוודאות שאנחנו משתמשים בלמעלה מ-40,000 עובדים ואנחנו נחזור למעגל העשייה ולא נזדקק לייבוא.

<דב אמיתי: ולכן אני סומך ואני רוצה להודות לך בשמי ובשם החקלאים, על זה שמצאת לנכון לנהל את הדיון הזה, ואני מקווה שנמצא את הדרך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש רק שתרשמו את הסיכום.

רוברט אילטוב: לחברי הכנסת אתה לא נותן לדבר?

דוד אמסלם: אה, בבקשה.

דוד אמסלם: לא סיימנו.

דוד אמסלם: בבקשה, בוודאי.

עבדאללה אבו מערוף: אדוני יושב הראש, הדיון הזה הוא דיון חשוב מאד.

עבדאללה אבו מערוף: מעניין של אגרה של 2,000 שקל הגענו לדיון הזה, החשוב הזה.

עבדאללה אבו מערוף: אם נעזוב את הכסף בצד, למרות שזה חשוב לחקלאים ואני בעד, בכלל מהדיון הזה מה הגשתם, משרד הפנים, משרד החקלאות?

עבדאללה אבו מערוף: יש כאן הרבה דברים, היבטים חשובים מאד.

דוד אמסלם: ברור.

עבדאללה אבו מערוף: בכל האגרה הזאת, יש לעשות רגולציה ובקרה לגבי העובדים הזרים, 42,000, 22,000, 50,000 – מה משתמע מזה?

עבדאללה אבו מערוף: מהכסף הזה?

עבדאללה אבו מערוף: ואם זה סתם ככה אגרה שמישהו קבע?

עבדאללה אבו מערוף: העניין אינו כזה.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר להגיד אגרה, לשלם 600 שקלים, 1,200 שקלים, אפשר בסוף להסכים, אבל כאן לא קיבלנו נתונים למה האגרה הזאת והרישום כל שנה, וכמו שנאמר לא כל חצי שעה, כל שלושה חודשים, כל שלוש שנים.

עבדאללה אבו מערוף: יש את משרד ביטחון הפנים, משרד הפנים, רשות ההגירה, האם יש על זה בקרה על מה שהולך כאן, על העובדים הזרים?

עבדאללה אבו מערוף: צריך שהחקלאות תהיה במצב טוב, צריך להציל אותה ולחזק אותה ועל זה אין ויכוח ואנחנו רוצים שענף החקלאות יהיה מעולה וזה חשוב מאד.

עבדאללה אבו מערוף: כאן העניין הוא שעדיין זה לא ברורים.

עבדאללה אבו מערוף: הרבה דברים לא ברורים.

עבדאללה אבו מערוף: אם זה הכסף, רק בשביל כסף, אז למה לא קבעתם 3,000 שקלים?

עבדאללה אבו מערוף: בעניין הכסף, אני חושב שזה עניין שצריך להסדיר אותו ולדבר באופן פשוט מאד.

עבדאללה אבו מערוף: זה בטח נטל גדול מאד על החקלאים.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר לראות עד כמה אפשר לטפל באגרות האלה.

עבדאללה אבו מערוף: נשאר העניין הטכני, האדמיניסטרטיבי, הבקרה, שצריך להסדיר.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא אכנס עכשיו לפרטים.

עבדאללה אבו מערוף: שמעתי כאן הרבה דברים ואני גם לא שמעתי תשובות למה.

עבדאללה אבו מערוף: האם כדי לעשות בקרה?

עבדאללה אבו מערוף: האם כדי שהעובדים הזרים לא יתפזרו?

עבדאללה אבו מערוף: לא ילכו מחקלאי לחקלאי?

עבדאללה אבו מערוף: נאמר שהחקלאים נאמנים והם אחראים גם, אזרחים שאפשר להגדיר ילד טוב ירושלים.

עבדאללה אבו מערוף: הם לא יפזרו את העובדים הזרים סתם ככה.

עבדאללה אבו מערוף: שמעתי כאן משפט שהוא מזעזע, שמשרד החקלאות לא יודע מה ורוצים קבלנים.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שבמדינת ישראל הנאורה, הדמוקרטית, לא תרשה לחזור לשוק העבדים, לקבלנים.

עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שטוב שהמילים האלה נעצרו כאן.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לעצור את זה ולא לתת לזה להיות.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לסדר את העניין כמו שצריך עם החקלאים, לא רק בעניין האגרות, גם את העניין האדמיניסטרטיבי וכל העניינים האלה, כולל עניין האגרות.

עבדאללה אבו מערוף: בעניין האגרות הגענו לדיון הזה, החשוב ביותר, ולכן אני בטוח שיהיו מסקנות בהתאם, בתיאום עם כל המשרדים, עם החקלאים.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו רוצים שאכן בחקלאות יהיה ייצור כל שנה, לא רק פעם אחת או אפילו יותר מפעם אחת.

עבדאללה אבו מערוף: וזה לא רק בגלל שהמחירים ירדו.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו גם רוצים שהחקלאים יתפרנסו טוב ושיחיו טוב, אבל גם שהמחירים יהיו בהתאם לנו, כצרכנים ואזרחים במדינה.

עבדאללה אבו מערוף: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

רוברט אילטוב: כבוד יושב הראש, אני אתייחס ממש בקצרה.

רוברט אילטוב: קודם כל תודה על הדיון, הוא דיון חשוב.

רוברט אילטוב: נטל האגרות והמיסים והחובות שמוטלים על החקלאים בעצם פוגע ביכולת שלהם לייצר יותר סחורה, שבעצם פוגע גם ביוקר המחייה של הציבור הכולל.

רוברט אילטוב: גם כשאנחנו שומעים שלא מנצלים את כל הכמויות של העובדים הזרים, כפי שאני מבין, מצד אחד, ומצד שני אנחנו שומעים את החקלאים שאין להם ידיים עובדות.

רוברט אילטוב: זה אומר שהם פשוט לא יכולים לעמוד בנטל החובות והמיסים שמוטלים עליהם וזה פוגע בהם ובייצור החקלאי.

רוברט אילטוב: לכן הדיון הוא חשוב.

רוברט אילטוב: אנחנו צריכים לבחון את כל הסוגיה הזאת של העובדים הזרים והמסים והנטל שמוטל על החקלאים, כדי לאזן את המערכת ושהחקלאים יוכלו לייצר למען השוק הישראלי וגם לשווק החוצה.

רוברט אילטוב: אנחנו משווקים לחו"ל והתוצרת שלנו היא תוצרת טובה וחשוב שנעמוד בתחרות הבינלאומית גם.

רוברט אילטוב: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותי, עוד מישהו רוצה, לפני שאני מסכם?

<אנה מלר: אפשר עוד משפט אחד?

דוד אמסלם: בוודאי.

<אנה מלר: שרק תדעו נתונים מדויקים.

<אנה מלר: עלות עובד ממוצע, עובד תאילנדי בישראל לחודש זה 9,600 שקלים, שזה 2,460 דולר, שבקניה, שאנחנו מתחרים איתם זה 100 דולר ובמרוקו זה 290 דולר.

<אנה מלר: רק שתבינו שהייצוא החקלאי הישראלי צריך להתחרות עם העלויות האלה.

<אנה מלר: וזה נובע גם מהאגרות.

דוד אמסלם: אנחנו מבינים.

דוד אמסלם: אנה, אנחנו מבינים.

<אנה מלר: זה חשוב לי.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אמיר שניידר: אני רוצה להוסיף דבר אחד קטן, אדוני יושב הראש, שלא עלה.

<אמיר שניידר: שמי אמיר שניידר, אני היועץ המשפטי של התאחדות האיכרים והחקלאים.

<אמיר שניידר: אם אפשר לרשום בפרוטוקול שנקבל את ההסבר מהמשרדים הרלבנטיים על מה וממה מורכבת האגרה השנתית של ה-1,200 שקלים, כי עד עכשיו לא הבנו בשביל מה ומה המהות.

<אמיר שניידר: בדרך כלל על כל חקיקה או תקנה - - -

דוד אמסלם: שנייה, אמיר.

דוד אמסלם: את הסכומים אנחנו עדיין לא מבינים אותם וזה בסדר.

דוד אמסלם: גם אין פה את האוצר כדי להסביר.

דוד אמסלם: זה גם לא הנושא.

דוד אמסלם: אי אפשר להסביר למה 1,200 ולמה לא 1,500 שקלים.

דוד אמסלם: זו החלטה שרירותית, אז תתקדם.

<אמיר שניידר: אוקיי, ודבר שני, על כל הנושא של אגרת הבקשה.

<אמיר שניידר: תראה, מבחינת משרד החקלאות, וזה הסבר קצר, משרד החקלאות יכול לעשות איזה מעקב שהוא רוצה ואנחנו שמחים שיש כמה שיותר מידע על ענף החקלאות.

<אמיר שניידר: רק מה שאומרים, שלא כל שנה צריך לשלם, שהם יעשו את המעקב.

<אמיר שניידר: אם יש שינוי, אז לפי השינוי יבקשו עוד בקשה.

דוד אמסלם: דיברנו על זה.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: עוד מישהו?

דוד אמסלם: טוב, רבותי, תודה רבה.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם.

דוד אמסלם: קודם כל הייתי מבקש משושנה, עלו פה כמה טענות ספציפיות לגבי הסוגיות האלה שנשמעות לי אבסורד.

דוד אמסלם: אין טעם לקיים דיון על מקרה כזה או אחר, אבל הייתי מבקש לרכז, דובי, את כל הטענות של החברים ברמה האישית, להעביר אותן לשושנה או לשבת מול שושנה, כדי לבדוק אם זו באמת בעיה נקודתית ופתירה, או שזו בעיה הרבה יותר רחבה.

דוד אמסלם: אם לא יהיה מענה לזה, אז אני אכנס לרזולוציה הזאת, תבואו אלי.

דוד אמסלם: זה פשוט הציק לי, מה שהגברת אמרה.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של מס המעסיקים, אני לא יודע כאן, אבל צריך להוציא איזו שהיא הנחיה.

דוד אמסלם: דובי, תרכזו את זה מול האוצר, כדי שהחברה' יבינו בעצם אם מה שאמר יצחק וקנין זה נכון.

דוד אמסלם: אני פשוט לא בקיא בזה, אבל אם באמת במסגרת חוק ההסדרים בוטל מס המעסיקים - - -

<קריאה: הוא לא בוטל.

<דב אמיתי: לא, לא.

<דב אמיתי: לא, אין עוד שום תזכיר.

<דב אמיתי: אנחנו בקשר עם האוצר.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: אז אני לא יודע על סמך מה - - -

<פלג אוריון: אני חייב להעיר, אדוני יושב הראש.

<פלג אוריון: יש מכתב מפורש של שר האוצר.

<דב אמיתי: אבל אין תזכיר.

<דב אמיתי: אין תזכיר חוק.

<פלג אוריון: זה עדיין לא עבר, אבל יש מכתב מפורש שהודיע שהחל מה-1 בינואר 2016, מס המעסיקים בוטל.

<פלג אוריון: אין לשלמו.

<קריאה: אין חוק.

<פלג אוריון: אין חוק, זה לא עבר בחוק, אבל אין לשלמו.

דוד אמסלם: פלג, שר האוצר יכול לכתוב הרבה מכתבים, אבל בסוף זה חוק.

דוד אמסלם: צריך לשנות אותו.

דוד אמסלם: אז מן הסתם, כמו שאני מכיר את שר האוצר ואני מכיר אותו טוב, בדרך כלל שהוא כותב משהו, אז הוא מגבה את זה גם ב - - -

<פלג אוריון: נכון.

<פלג אוריון: אנחנו מאמינים שהוא יעשה את זה.

דוד אמסלם: אבל בגדול, אני מבקש דובי - - -

רוברט אילטוב: כשהוא רוצה להעביר את החוק, הוא מעביר את החוק.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: אני לא בקיא בעניין, אבל אם אתם צריכים את העזרה שלי גם מולו, בסדר, אבל יש פה איזה חוסר ידיעה של החקלאים, שזה דבר - - -

<דב אמיתי: אז אנחנו מבקשים את העזרה שלך מול שר האוצר.

דוד אמסלם: אוקיי, אני אדבר איתו היום, רק תזכירו לי היום במליאה, כשהוא יגיע אני אדבר איתו.

<דב אמיתי: שהמכתב יהפוך לחוק.

דוד אמסלם: בדיוק.

דוד אמסלם: אבל כאן גם תודיעו לחקלאים.

דוד אמסלם: אני לא יודע איך אתם מודיעים להם.

דוד אמסלם: האם יש לכם איזו שהיא רשת?

<דב אמיתי: יש לנו, יש.

דוד אמסלם: אז תודיעו להם, בגלל שבסך הכל חלקם באמת חושבים שזה כבר עבר, חלקם בכלל לא מודעים שזה קיים.

דוד אמסלם: אז בואו תשתפו אותם קצת באינפורמציה.

דוד אמסלם: בסך הכל זה הפרנסה וזה חלק גדול מאד.

דוד אמסלם: זה סוג מס שיקל עליהם בצורה כזאת או אחרת, אם באמת הוא ירד.

דוד אמסלם: תראו, אני רוצה לעבור עכשיו לסיכום היותר מהותי מבחינתי.

דוד אמסלם: אחד, אני מבקש ממשרד החקלאות, כמו שאמרתי קודם, ביקשתי מיהודית לעשות עבודת מטה מסודרת, שהיא לא קשורה כרגע עדיין לנושא ואם אתם רוצים תשתפו את משרד הפנים, מול החקלאים, שבעצם יתן מענה לשני דברים: אחד זה קודם כל הכמות האמיתית של עובדים הנדרשים בענף.

דוד אמסלם: אני כרגע לא אומר לכם שתאשרו אותם, אבל לפחות שיהיה מסמך מקצועי, שינתח את כל צרכי ענף החקלאות במדינת ישראל, על פי הבנתם של החקלאים.

דוד אמסלם: מבחינתי, אין מצב שבגלל שאין עובדים, נזרקת תוצרת.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: אם זה קיים זה חמור מאד.

דוד אמסלם: זה על גבול החוצפה אפילו.

דוד אמסלם: חקלאי קם בבוקר לעבד את הקרקע, משקיע את נשמתו, את מיטב כספו, אף אחד לא נותן לו סיוע כמעט ובסוף הוא לא מצליח לתרגם את התוצרת, בגלל שאין לו ידיים עובדות.

דוד אמסלם: זה דבר שהוא בלתי נסבל בכלל בהבנה.

דוד אמסלם: אני לא חשבתי שיש דבר כזה בכלל.

דוד אמסלם: אז תבדקו קודם כל אם זה נכון.

דוד אמסלם: אם זה נכון, זה חמור וזה צריך להיפסק ובמיידי.

דוד אמסלם: גם אם צריך להביא 200,000 עובדים לפה.

דוד אמסלם: אז מי שרוצה להגביל את זה למספר העובדים הישראלים, שהוא עצמו ילך ויקטוף את זה הוא.

דוד אמסלם: שלא ימליץ להם המלצה שאף אחד בכלל לא רוצה לבוא ולקיים אותה.

דוד אמסלם: המלצה שעומדת שם באוויר: לך תביא עובדים ישראלים ואף אחד לא רוצה לבוא.

דוד אמסלם: אז מי שרוצה להמליץ את ההמלצה הזאת, שהוא יביא להם גם את העובדים.

דוד אמסלם: יגיד לו תשב בבית, תרים טלפון, שלח לי פקס, אני אביא לך אותם הביתה.

דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש לעשות עבודת מטה מסודרת.

דוד אמסלם: גם לגבי הנושא של התהליך, אני בכלל לא משוכנע.

דוד אמסלם: התפקיד של החקלאים זה לעשות חקלאות, לא לייצר ניירת.

דוד אמסלם: הם לא פקידים שכל היום כותבים מכתבי פקידות.

דוד אמסלם: בוא נמלא פה, פה נמלא שם.

דוד אמסלם: אני חושב שצריך לבדוק את התהליך ותבדקו בכלל האם התהליך הזה הוא מיותר – כן או לא – והאם הוא צריך להיות כל שנה-שנתיים, חמש?

דוד אמסלם: המשימה שלי בעניין הזה, והיא גם המשימה שלכם, זה לתת לחקלאים את הזמן לעסוק בחקלאות, לא בניירת.

רוברט אילטוב: להקל עליהם.

דוד אמסלם: אמרתי, מינימום ניירת.

דוד אמסלם: הם לא פקידים.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, הם חקלאים ועצמאים.

דוד אמסלם: גם אף אחד לא משפה אותם בגין העבודה הזאת.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפעמים הם עצמם גם לא יודעים למלא את זה ואז הם צריכים להזדקק למישהו אחר שיבוא וימלא להם טפסים.

דוד אמסלם: אני מכיר כמה חקלאים שגם לא יודעים לכתוב.

דוד אמסלם: הם יודעים לעשות אחלה חקלאות, אבל טפסים, הוא רואה טופס, מקבל חררה.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, צריך להביא את זה למינימום שצריך.

דוד אמסלם: כי בסופו של דבר, אני מניח כמו שאמרתי קודם, יהודית, כולנו רואים את המכלול וכולנו רוצים שהחקלאות, בוודאי משרד החקלאות שאמון על העניין, הפקידים שלו, שהחקלאות בעצם תפרח ותתקדם ושהחקלאים ירוויחו את כספם, את מה שמגיע להם ושמה שנקרא ידאגו למטה לחמם.

דוד אמסלם: זה לגבי הנושא של הפרוצדורות.

דוד אמסלם: לגבי האגרות עצמן, שלשמן קיימתי את הדיון.

דוד אמסלם: תראו, אני חושב שזה גם עונה היום על כל מה שבעצם מדינת ישראל רוצה לעשות, מה שנקרא רפורמת הקורנפלקס.

דוד אמסלם: בסוף בסוף אני אספר לכם, שבענפים מהסוג הזה, תשומת כוח האדם היא התשומה המשפיעה הכי חזק על המחיר.

דוד אמסלם: יותר מכל תשומה אחרת.

דוד אמסלם: יותר מהמים, יותר מהכל.

דוד אמסלם: ולכן לא הגיוני, לא נתפס לי בראש.

דוד אמסלם: אני מבין אולי את העניין בתחילת הדרך, לפני 20 שנה שחשבו שיש אזרחים במדינת ישראל שקמים בבוקר רצים ישר לחקלאות בגלל השם אוהבים לעבוד בחקלאות, אבל זה לא קיים היום.

דוד אמסלם: זה היה אולי איזה שהוא צורך להביא, לעשות איזו שהיא הגנה.

דוד אמסלם: אי אפשר להגיד לחקלאים אתם יודעים מה, אל תביאו בכלל, אז אמרו בואו נעלה להם את המחיר, כמו כל דבר.

דוד אמסלם: שרצו פחות מים במדינת ישראל העלו את המחיר של המים.

דוד אמסלם: בהנחת עבודה שרצו שאנשים לכאורה ישתו פחות, אז העלו את מחיר האלכוהול.

דוד אמסלם: אז יש פה איזה שהוא רציונל.

דוד אמסלם: לא שאני מקבל אותו, אבל אני מבין את ההיגיון שבו.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, בזמנו אולי היה רציונל כזה, אבל בוודאי כולנו מבינים, אני מבין, אבל אני לא עוסק בתחום, שהוא לא קיים היום.

דוד אמסלם: אני מבין שהיום חייל משוחרר לא הולך לעבוד בחקלאות.

דוד אמסלם: אני מבין שבחור צעיר, וצריך שם היום אנשים צעירים, על עבודה פיזית אני מדבר, לא לנהל את החקלאות.

דוד אמסלם: לנהל המנהלים כולם ישראלים, אבל כדי לקטוף את הנענע ולהתכופף ועם הגב וכל היום, צריך חברה' צעירים שהם לא באים.

דוד אמסלם: היום החברה הצעירים לא רצים לחקלאות.

דוד אמסלם: היום רוב החקלאות בכלל בעולם מיוצרת באמת בעבודה אני מדבר, בעולם שלישי.

דוד אמסלם: יש לנו חקלאים כאן שהם צריכים כוח אדם, ולכן מה עשתה המדינה?

דוד אמסלם: העלתה להם מס תשומות כוח אדם, אבל זה כבר לא נכון.

דוד אמסלם: לא נכון מהסיבה האמיתית.

דוד אמסלם: אתם רוצים לגבות מסים, תגידו זה מסים.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים להשית על החקלאים עוד מסים.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ככה.

דוד אמסלם: אנחנו לא רוצים חקלאות.

דוד אמסלם: אבל אתה לא יכול לבוא לזה באצטלה הגיונית אחרת, כאילו שהיא לא רלבנטית.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש ממשרד האוצר, שלא יושב כאן, שאני מניח שהוא הביא את זה לחוק ההסדרים.

דוד אמסלם: מי קובע בעצם את זה, זה משרד האוצר.

דוד אמסלם: ביחד עם משרד הפנים ומשרד החקלאות, שאני מבקש שבעצם אתם תחוללו את התהליך.

דוד אמסלם: משרד הפנים, בגלל שאני חושב שאתם מחוללים את כל הסיפור הזה, של מה שנקרא העובדים הזרים במדינת ישראל, שזה בכל הענפים.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על תת ענף.

דוד אמסלם: וכמו שאמרו פה החברים, ישנם ענפים אחרים שלא משלמים.

דוד אמסלם: לא כולם זהים.

דוד אמסלם: לא כולם 2,000 שקלים.

דוד אמסלם: איפה שהמדינה החליטה שהיא רוצה 300 שקלים, היא גבתה 300 שקלים.

דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש שתעשו עבודה מטה, שהיא תהיה עבודת מטה של עלויות של מה שנקרא עלויות של הטיפול, לא במונחים של מס.

דוד אמסלם: אם זה במס, אני מבקש שתגדירו את זה כמס.

דוד אמסלם: לגבי כל סוגית שרשרת החיול, מהאגרה ועד הבקשה ועד הרישיון.

דוד אמסלם: דרך אגב, הייתי מציע שלא תעשו את זה ככה, בגלל שזה גם דורש שלוש מחלקות, אצלכם.

דוד אמסלם: תעשו תשלום אחד.

דוד אמסלם: לא צריך.

דוד אמסלם: אתם תתחלקו ביניכם איך שאתם רוצים, אבל בסוף תבקשו ממנו פלג נאמבר.

דוד אמסלם: תן לנו 300 שקלים, אל תשאל למה.

<אברהם דניאל: טופס אחד.

דוד אמסלם: טופס.

<קריאה: מה, הם יצטרכו לפטר עובדים.

<אנה מלר: בדיוק.

דוד אמסלם: אמרתי, אנחנו לא נבקש שיפטרו את העובדים בשלב הזה, רק כשהם יצאו לפנסיה לא ניקח חדשים.

<קריאה: יבואו לעבוד בחקלאות.

רוברט אילטוב: לא, אבל אם תוריד את האגרה, אז הם יצטרכו לפטר.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, באמת, כמו שאמר דובי, מדובר על 50 מיליון.

דוד אמסלם: איך הוא יודע?

דוד אמסלם: בכפולות.

דוד אמסלם: אם יש 25,000 כפול 2,000, זה יוצא 50 מיליון.

דוד אמסלם: ה-50 מיליון האלה בוודאי מושתים בסופו של דבר בקצה על המחיר של אותה עגבנייה או אותו מלפפון.

דוד אמסלם: זה הרבה כסף.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון נוסף בעניין.

דוד אמסלם: אני אבקש לערוך דיון עוד חודש.

דוד אמסלם: לא צריך יותר מזה.

דוד אמסלם: אלא אם כן אתם צריכים יותר.

דוד אמסלם: יהודית, את צריכה יותר?

דוד אמסלם: מספיק לך חודש שלא תבואי עוד חודש תגידי לא היה לי זמן.

דוד אמסלם: את רוצה חודשיים, נעשה עוד חודשיים?

דוד אמסלם: באמת זה פחות חשוב לי לוחות הזמנים כרגע, אם חודש או חודשיים, אבל חשוב לי יותר שכשאנחנו נעשה את הדיון הבא, אנחנו לא נעשה עוד דיון כזה ונצטרך לקבוע עוד דיון.

דוד אמסלם: חבל לי על הזמן.

דוד אמסלם: יש לי מספיק עבודה לעשות.

דוד אמסלם: חודשיים זה טוב?

<יהודית כרמי: לגבי המספר וה - - -

דוד אמסלם: כן, לגבי עבודת מטה מסודרת.

דוד אמסלם: אני מבקש עבודת מטה.

דוד אמסלם: אני רוצה להיות פה חוברת שכותבת למה בענף זה, למה בענף הזה, ככה דונמים במדינת ישראל, ככה וככה, ישבנו עם החברים, ישבנו עם האגודות, ישבנו עם הכל.

דוד אמסלם: עזבי מה יש.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים, ממליצים ביחד המלצה משותפת.

דוד אמסלם: אתם מביאים המלצה משותפת, אנחנו צריכים כך וכך עובדים.

דוד אמסלם: אני בסוף צריך את המספר האחרון.

דוד אמסלם: לא חשוב לי כרגע איך החלוקה, זה ביניכם וכמו שאמרתי, לגבי התהליך.

דוד אמסלם: לגבי הנושא הזה שלכם במשרד הפנים, אני מבקש שאתם תחוללו את הישיבה.

דוד אמסלם: אתם תזמינו.

דוד אמסלם: אתם תרימו את הטלפון ואתם תזמינו אליכם את האוצר ואת משרד החקלאות ואת נציגי החקלאים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני תמיד בעמדה שתשתפו את הקליינטים.

דוד אמסלם: תמיד.

דוד אמסלם: גם אם לא תקבלו את עמדתם, אבל תשמעו אותם.

דוד אמסלם: זה לפעמים עושה קצת שכל.

<קריאה: תשמעו אותם, תעשו להיפך.

דוד אמסלם: ואתם בעצם כמו שאמרתי תמליצו לנו לגבי הנושא של האגרות, במובן זה שתתנו אלף, אגרה אחת, לא צריך שלוש אגרות באצטלות שונות.

דוד אמסלם: דבר שני, תביאו את זה כאגרה, בעצם מה העלויות של האגרה.

דוד אמסלם: מה המדינה מבקשת בגין הטיפול באותו נושא ולא כמס, כמו שאמרתי.

דוד אמסלם: ותגידו לנו מה המספר שאתם ממליצים.

דוד אמסלם: בעוד חודשיים אני אעשה דיון נוסף ואני אסביר כזה דבר, אם בסופו של דבר האגרה, אותה אגרה ספציפית או אגרות הן יהיו אגרות שלא מתקבלות על הדעת מבחינתנו, מבחינתי, מה שנקרא ומבחינת חברי, אנחנו נגיש את זה כהצעת חוק פרטית, כדי בעצם לעשות by pass להחלטות של הממשלה בעניין הזה.

דוד אמסלם: אז לכן תיקחו את העניין בשום שכל.

דוד אמסלם: זה בוודאי זה מתלבש ומתאים למדיניות הממשלתית היום במקרו, לגבי כמו שאמרו חברי הכנסת ואחרים.

דוד אמסלם: אני סתם חוזר על עצמי בעניין הזה, כי זה בוודאי ישפיע על שוק המזון במדינת ישראל באופן ישיר.

דוד אמסלם: וזה האינטרס של מדינת ישראל, לפחות לפי הבנתי דרך העיתונים, בהצהרה של הממשלה.

דוד אמסלם: ולכן זה מתיישב מבחינתי מכל הכיוונים, חוץ מזווית הכסף שהאוצר רוצה להרוויח ואני לא מקבל את זה, בטח על הבסיס הזה של ענף החקלאות.

דוד אמסלם: אז כמו שאמרתי, אנחנו נעשה דיון עוד חודשיים בעניין.

דוד אמסלם: אנחנו נצטרך לקבל מכם, אחרי שישבתם איתם, מה עמדתכם לגבי האגרות.

דוד אמסלם: האם אתם משאירים אותן כמו שהן, האם אתם מפחיתים אותן, האם אתם מאחדים אותן?

דוד אמסלם: אני מבקש לאחד אותן ולהפחית אותן באופן דרמטי, בדיוק כמו ענפים שבמדינת ישראל הבינו ששם אי אפשר להטיל יותר מדי מיסים, בסיעוד למשל.

דוד אמסלם: בסדר?

<שושנה שטראוס: אני רק מבקשת שהבקשה הזאת לגבי האגרות תישלח גם למשרד האוצר, כי כפי שאתם יודעים הם באמת הגוף ש - - -

דוד אמסלם: בוודאי.

דוד אמסלם: כן, כן, הפרוטוקול שלנו יוצא גם למשרד האוצר ולכולכם.

רוברט אילטוב: אדוני יושב הראש, מהיכרותי עם המערכת, אחד לדעתי הם לא יספיקו לעשות את זה תוך חודשיים.

רוברט אילטוב: ושנית, אני מציע שאנחנו במקביל נתחיל להכין את הצעת החוק כדי לזרז את התהליך ולא לחכות חודשיים, כי אם אנחנו נחכה חודשיים אנחנו נגיע לפגרה, אחר כך פגרת קיץ והחוק הזה יגיע לשולחנה של הכנסת בעוד כ - - -

דוד אמסלם: אז מה ההצעה שלך?

רוברט אילטוב: אני מציע במקביל להכין את הצעת החוק, לראות איך הם מתקדמים ולשים הצעה על השולחן, כזרז.

רוברט אילטוב: לא להתקדם.

רוברט אילטוב: תוך חודשיים, במידה והדברים לא מסתדרים, אנחנו פשוט נגיש - - -

דוד אמסלם: היות ולרוברט יש יותר ניסיון ממני והוא צודק, כדי שבעצם יהיה אינסנטיב לפגישה, אז אני מבקש - - -

רוברט אילטוב: אם אני לוקח בחשבון את הפגרות ואת הזמנים, צריך לחכות 45 יום, אז החוק יגיע בעוד שנה.

דוד אמסלם: בלי קשר לפגרות, אתה צודק.

דוד אמסלם: זה כמו בריצה.

דוד אמסלם: אם אחד רץ עם עצמו, הוא מביא תוצאה אחרת.

דוד אמסלם: אם הוא מסתכל כל שנייה – ההוא רץ אחריו – אז הוא רץ יותר מהר.

דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש, דובי, תציעו לנו איזו שהיא הצעה, תכינו לי הצעת חוק, אני אראה אותה, אני אשתף את חברי בניסוח.

דוד אמסלם: הערה מאד חשובה ונכונה, ואני אגיש אותה.

דוד אמסלם: אנחנו נגיש אותה ביחד.

דוד אמסלם: בסדר?

דוד אמסלם: אז קח לך שבועיים להגיש לי אותה, אני אשים אותה והם ירוצו יותר מהר.

דוד אמסלם: הוא צודק.

דוד אמסלם: רבותי תודה רבה לכם, תודה רבה על הסבלנות.