הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 39, 2016-01-12 13:00

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים.

יפעת שאשא ביטון: תודה לכל הנוכחים.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אני פותחת את דיון הוועדה בנושא של מסיבות נוער בווילות וצימרים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו תופעה חדשה של ילדים ששוכרים, ואני אומרת 'ילדים', כי אנחנו מדברים על צעירים ששוכרים וילות לצורך מסיבות פרטיות, בין אם זה מסיבות יום הולדת, נתקלנו בזה במסיבות סוף שנה, סילבסטר.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור כל סיבה הפכה למסיבה והמסיבות כבר לא בסביבה הטבעית שלהן, אלא באיזה שהיא וילה מרוחקת, כשאחד הדברים היותר בולטים בעניין הזה הוא שאין שם מבוגר אחראי.

יפעת שאשא ביטון: אין אף אחד שמשגיח על מה שקורה שם.

יפעת שאשא ביטון: מעדויות שנחשפנו אליהן אנחנו פוגשים כמויות אלכוהול לא מבוקרות, כשהם בכלל לא אמורים לצרוך אלכוהול בגילאים האלה, על פעילויות סקס שזמינות וחופשיות שם, כי אין אף אחד שמשגיח.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור נורמות שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו מתמודדים איתן ומגייסים את הכלים שעומדים לרשותנו, אם בכלל יש לנו כלים בעניין הזה, כדי למנוע את אותן מסיבות ובמיוחד את ההיקפים שבהם הן מתקיימות.

יפעת שאשא ביטון: זימנו את הגורמים השונים, כדי פעם אחת ללמוד על התופעה, אני חושבת שזו תופעה חדשה לכולנו, ופעם שנייה, לבחון איזה כלים יש לנו ואיזה כלים אנחנו אולי צריכים לייצר כדי שאנחנו נוכל להתמודד עם התופעה של מסיבות נוער בווילות מופקרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם עם המשרד לבטחון פנים.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע איך אתם מתמודדים, עד כמה נחשפתם לתופעה ואיזה כלים יש לנו למנוע את זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<יעקב רוזנווסר: סליחה, אולי כדאי שאני אספר על התופעה.

<יעקב רוזנווסר: לא כולם מכירים פה את התופעה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אם הסקירה שלי לא הייתה מספיק חזקה ומחודדת, אז אני אשמח אם יש לך מה להרחיב.

<יעקב רוזנווסר: שתי דקות, רק להכניס אתכם לתמונה.

<יעקב רוזנווסר: אני יעקב רוזנווסר, יושב ראש עמותת ארגון בעלי הצימרים בישראל.

<יעקב רוזנווסר: אנחנו הגוף שמאחד כמעט 1,900 בעלי צימרים, זה בערך 10,000 צימרים בישראל.

<יעקב רוזנווסר: הצימרים בגדול מחולקים לשתי קטגוריות, הקטגוריה של הצימרים הבודדים, בדרך כלל צמודים לבתי מגורים.

<יעקב רוזנווסר: יש גם את אלה שלפעמים ניתנים כווילות להשכרה, זאת אומרת במשך כמה ימים בשבוע זה מגורים של בני הבית וחלק מהימים זה מושכר כיחידה אחת קומפלט.

יפעת שאשא ביטון: ויש גם וילות שנועדו כווילות להשכרה.

<יעקב רוזנווסר: יש גם וילות שנועדו ממש להשכרה.

<יעקב רוזנווסר: אני לא נכנס לשאלה של חוק התכנון והבנייה, מה מותר ומה אסור ברישוי וכו', אבל אני מדבר על התופעה הקיימת הפיזית.

<יעקב רוזנווסר: מתקשר בחור צעיר, בדרך כלל אתה מזהה מיד את הפונה, הוא אומר 'אני רואה אתכם באינטרנט', כל אחד מכם שיפתח וילות למסיבות בכל הארץ ימצא כמות אדירה של וילות כאלה.

<יעקב רוזנווסר: ומתחילים לברר במה מדובר, מתברר שזו קבוצה בני 16, בכיתה י', או הגדולים יותר, המבוגרים יותר, מגיעים לגיל 18, עוד יותר מבוגרים אלה כבר בני 21, אבל רוב התופעה השלילית מתבצעת דווקא בגילאים הצעירים של בית ספר תיכון.

<יעקב רוזנווסר: חלק מאיתנו, בצוק העיתים, אין פרנסה בצימרים, אומרים 'בואו ננסה, נראה מה יהיה בסופו של דבר' ולוקחים את העסקה הזאת ובדרך כלל, ב-99%, הם ממש מצטערים לאחר מכן.

יפעת שאשא ביטון: מה שלא מונע מהם לעשות זאת שוב בפעם הבאה, כשמתקשר עוד נער.

<יעקב רוזנווסר: לא, בדרך כלל אחרי שנכווית פעם אחת, ותיכף אני אספר מה רואים אחר כך, רובם מתנים שני תנאים, או שיהיה מבוגר לכל הלילה שמה, ואז פונים אל אותו מבוגר, מצלמים את תעודת הזהות ואת כרטיס האשראי שם, מוודאים שהוא נמצא.

<יעקב רוזנווסר: בדרך כלל גם הביטוח דורש מאיתנו מצלמות מסביב לאתר ואז אתה גם יכול לראות אם נמצא שם מבוגר.

<יעקב רוזנווסר: מה שקורה שם זה מוזיקה, סמים, סקס, אלכוהול, בצורה חופשית לחלוטין.

<יעקב רוזנווסר: המקום נשאר אחר כך עם קיא, עם צואה, עם תחתונים, עם אמצעי מניעה, עם בקבוקי אלכוהול שבורים.

<יעקב רוזנווסר: כל הדבר הנורא הזה.

<יעקב רוזנווסר: תופעה נוספת שהתבררה שגם ילדים מבתים טובים, פשוט משחיתים, משאירים את המקום בצורה זוועתית לאחר שהם ביקרו במקום.

<יעקב רוזנווסר: אין שום תודעה של לאסוף את הלכלוך שלך עצמך.

<יעקב רוזנווסר: גם בשירותים, גם בחצר, גם בתוך הבריכה, הכול נראה בצורה ממש מזעזעת וכשאתה מסתכל על הילדים אתה אומר, חלקם לפחות הגיעו מבתים טובים, כאלה שלא היו מעזים לעשות דבר כזה בבית.

יפעת שאשא ביטון: רובם מבתים טובים.

יפעת שאשא ביטון: להזכיר, העלות של הווילות - - -

<יעקב רוזנווסר: העלות היא לא יקרה.

<יעקב רוזנווסר: אם אתה משכיר וילה ב-2,500 עד 3,000 שקל.

יפעת שאשא ביטון: ב-4,000 עד 5,000 שקל.

<יעקב רוזנווסר: אני לא מדבר על קיסריה או מקומות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא מדברת על קיסריה.

<יעקב רוזנווסר: בצפון המחיר בתקופה הזאת זה בסביבות 2,500 עד 3,000 שקל ללילה, תחלק את זה ל-30-40 ילד, זה לא כסף גדול, יכולים לעשות את זה.

<יעקב רוזנווסר: מה שקורה זה שבעצם אין לנו שום אמצעי חוקי שאנחנו יכולים היום למנוע את התופעה הזאת, מכיוון שאם בא מישהו ושוכר את הווילה, אסור לך לעשות העדפה מכל צורה שהיא.

<יעקב רוזנווסר: מנסים לעשות את הסינון המתאים, לא תמיד זה מצליח.

<יעקב רוזנווסר: רובנו, לאחר שנכווים, לא משכירים את זה פעם נוספת, מוכנים לקחת גם את הסיכון החוקי.

<יעקב רוזנווסר: מקרה אישי שאני יכול לספר.

<יעקב רוזנווסר: בשתיים בלילה מצלצלים, חשבנו שהילדים טובים, חלקם כאלה שאמרו במפורש, 'אפילו לא נוגעים באלכוהול' ולא שום דבר.

<יעקב רוזנווסר: בז'קוזי הקבוצתי אחד החליק עם בקבוק וודקה ושבר שתי שיניים.

<יעקב רוזנווסר: מתחילה שאלת ביטוח, מי אחראי, מה ידעת, מה לא ידעת בזמן ההשכרה, האם היה מבוגר, או לא היה.

<יעקב רוזנווסר: זה סיפור שלא יוצאים ממנו.

<יעקב רוזנווסר: מי שלומד את זה פעם אחת, בדרך כלל לא מסכים לפעם נוספת.

<יעקב רוזנווסר: זו התופעה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, יעקב, אבל אני מוכרחה לציין, אמנם אתה מתאר פה תמונה קשה, ויחד עם זאת היא קצת מרוככת.

יפעת שאשא ביטון: מעדויות אני מכירה וממקרים שאני מכירה בעלי הצימרים והווילות חזרו על כך פעם אחר פעם, זה לא הסתיים בפעם אחת, זאת אומרת היה ברור מלכתחילה למה מיועדות הווילות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאף אחד מאיתנו פה לא תמים, כשאנחנו משכירים וילה לבני נוער וחושבים שהם באמת לא יכניסו אלכוהול ושהם באמת יכולים להישאר שם ללא השגחה.

יפעת שאשא ביטון: לכן התמונה שאתה מציג, לצד התיאורים המאוד קשים, והם באמת קשים, זה באמת מה שקורה בתוך אותן מסיבות, אתה מתאר מצב שכאילו אפשר למגר אותו, ככל שמישהו מתנסה בפעם הראשונה הוא לא יתנסה בזה בפעם השנייה וככה התופעה תיעלם.

יפעת שאשא ביטון: לצערי הרב אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: השאלה שלך היא שאלה חשובה, עניין החוקיות ואיזה כלים.

יפעת שאשא ביטון: שוב, אני חוזרת לשאלה שאיתה פתחתי, איזה כלים יש לנו ואיזה כלים אנחנו צריכים אולי לייצר, כדי להתמודד עם מה שאנחנו שמענו כאן מיעקב.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת למשרד לבטחון פנים, בבקשה.

<גונן ירום: גונן ירום, מתכנית 'עיר ללא אלימות' במשרד.

<גונן ירום: חייבים לציין שנמצאים פה מהמשרד גם אגף מצילה והרשות למלחמה בסמים, שאם מסתכלים על המכלול זה בעצם סוג של מאמץ אזרחי שהולך ומתהווה במשרד.

<גונן ירום: כבר שנים, זה לא רק מהיום, אבל בימים האלה יש התארגנות מחדש לארגון כל גופי המאמץ האזרחי תחת מטריה אחת.

<גונן ירום: אני לא יודע איך יסתיים המאמץ הזה, אבל בכל מקרה אני אגיד כמה מילים על 'עיר ללא אלימות' לפני שאני אתייחס ספציפית לנושא עצמו.

<גונן ירום: 'עיר ללא אלימות' זו תכנית ממשלתית שמוביל המשרד לבטחון פנים.

<גונן ירום: אנחנו מכסים היום ופועלים ב-151 רשויות ברחבי הארץ, מאילת בדרום ועד קרית שמונה בצפון.

<גונן ירום: אנחנו מכסה את כל היישובים המשמעותיים, יש לנו דריסת רגל מאוד חזקה גם במגזר הלא יהודי, אנחנו פועלים בסדר גודל של 60 יישובים רק במגזר הלא יהודי, גם במועצות אזוריות אנחנו פועלים.

<גונן ירום: התכנית היא תכנית מניעה, שמתבססת על פעולות של הרשות המקומית, אנחנו מחזקים את הרשות המקומית בתחומים שונים כדי בסופו של דבר להתמודד עם תופעות שונות של אלימות, ונדליזם, התנהגות אנטי חברתית כדי להגביר את תחושת הביטחון של התושבים ברשויות האלה.

<גונן ירום: שיטת הפעולה שלנו היא לגעת ולכסות תחומי פעילות שנוגעים גם לאכיפה באמצעות מערכים טכנולוגיים של מצלמות, למשל, הגברת הנוכחות בשטח - - -

יפעת שאשא ביטון: גונן, ברשותך, אני מכירה את 'עיר ללא אלימות', אני מניחה שחלק מהנוכחים כאן מכירים.

יפעת שאשא ביטון: זו תכנית שפועלת לא מהשנה, אלא כבר מספר שנים - - -

<גונן ירום: מ-2007.

יפעת שאשא ביטון: נכון, ותופעת הווילות צצה לאחרונה, זה לא משהו שאנחנו מכירים אותו משנים קודמות.

יפעת שאשא ביטון: איפה אתם כאן בתוך הסיפור הזה?

<גונן ירום: מה שהתחלתי להגיד, רק עוד שני משפטים כדי לכסות את מה זה 'עיר ללא אלימות' - - -

יפעת שאשא ביטון: תכנית מצוינת, אני יכולה להעיד בשבילך גם.

<גונן ירום: זה יהיה מעבר נוח גם להסביר את מה שאנחנו עושים.

<גונן ירום: אנחנו פועלים גם בתחומים נוספים של חינוך, שנוגעים גם למתן כלים לצוותים חינוכיים בתוך הרשויות המקומיות כדי להתמודד עם כל מיני תופעות של אלימות וזו דרך פעולה שנכונה גם לתופעה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת יש לנו תופעה של וילות.

יפעת שאשא ביטון: למרות שמ-2007 יש 'עיר ללא אלימות' ויש הדרכה של צוותים חינוכיים והכול, אנחנו נחשפים פה לתופעה חדשה שכולנו, כולל אתם, נדרשים לראות איך מתמודדים איתה.

<גונן ירום: אנחנו מכירים את התופעה בעיקר באילת.

<גונן ירום: את אילת בכלל אנחנו מכירים.

<גונן ירום: מגיעים לשם אלפי בני נוער, גם בחופשים, בעיקר בחופש הגדול, אבל גם לאורך כל השנה, וההתמודדות היא גם התמודדות של הרשות המקומית דרך חוקי עזר עירוניים כדי לטפל בבעלי הווילות שמשכירים לבני נוער ובעצם למנוע את הדבר הזה דרך הרשות המקומית כדי למנוע מצב שמשכירים לבני נוער ובעצם בכך מאפשרים את קיום המסיבות.

<גונן ירום: המטרה היא לפגוע להם בכיס, לבעלי אותם עסקים שמשכירים לבני נוער דרך רישוי עסקים ובדרכים אחרות שקשורות לכלים שיש לרשות המקומית כדי להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: תחת איזה חקיקה הם מנועים או יש אכיפה לגבי השכרה ל - - -

<גונן ירום: אני לא יודע להגיד ספציפית דרך איזה חוק עזר עירוני, אבל אני יודע שבאילת מצאו את הכלים דרך חוקי עזר עירוניים להגביל את הנושא הזה.

<גונן ירום: יש לנו כאן את הלשכה המשפטית.

<נועה עמיעד: אני לא בקיאה בחוקי עזר עירוניים, זה דברים שמשרד הפנים מתעסק בהם.

<נועה עמיעד: המשרד שלנו לא מתעסק בחקיקת עזר עירונית.

<נועה עמיעד: אנחנו בהחלט מוכנים תמיד לתת סיוע למי שרוצה לנסות ולמנוע תופעות כאלה ולתת לרשויות מקומיות, למשרד הפנים, למי שצריך את הכלים ואת הרעיונות גם איך לעשות את הדברים האלה.

<נועה עמיעד: נכון לעכשיו ללשכה המשפטית שלנו לא הגיעו פניות, בטח לא של בעלי עסקים או רשויות מקומיות שרוצות לנסות להתמודד עם התופעה הזאת בצורה כזו.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו איזה כלי שאנחנו יכולים דרכו להתמודד עם נושא של השכרת וילה לבני נוער?

יפעת שאשא ביטון: שימוש של אלכוהול בווילה הזו בלי השגחת מבוגר?

<נועה עמיעד: היו לנו כמה מחשבות בעניין הזה, שום דבר שכרגע הבשיל.

<נועה עמיעד: הבעיה היא שיש איסור על מכירה לקטין, אבל אין איסור - - - הרבה פעמים התופעה שהוצגה לנו בלשכה, יש בגיר והוא יכול להיות בן 18 ויום, שהולך וקונה את המשקאות ומביא אותם או לאח הקטן או לקבוצת חברים או משהו כזה, ואין לנו היום איסור על להגיש במסגרת ביתית לכאורה אלכוהול לקטין.

<נועה עמיעד: זאת אומרת כמו שלא הפללנו את האפשרות שקטין ישתה יין עם הוריו בארוחת ערב, אם זה שיקול דעתם - - -

<קריאה: זה אפוטרופוס.

<נועה עמיעד: אנחנו גם עושים הבחנה בין לגימה של ערב שישי לבין התופעה שאנחנו רואים אותה.

<נועה עמיעד: זו בעיה, כי היום אין לנו את ההבחנות האלה.

<נועה עמיעד: זה מצב שאנחנו לפחות בלשכה, ויואל הדר, היועץ המשפטי שלנו, הוא ממש נזעק ממה שהוא ראה לאחרונה בטלוויזיה ובעיתונות, זה משהו שאנחנו בהחלט התחלנו לעמוד עליו, לראות איך אנחנו מאפיינים.

<נועה עמיעד: זה תהליך שהוא יותר מורכב מאשר להחליט יום אחד שאסור לשתות בווילה.

<נועה עמיעד: אנחנו צריכים לאפיין את התופעה.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא עניין של אסור לשתות בווילה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשים רגע את הדברים, אנחנו מדברים על מסיבה.

יפעת שאשא ביטון: זה שוק לכולנו, אין שאלה, אנחנו כאילו מנסים לזקק את הסיטואציה כדי שיהיה לנו קל להתמודד איתה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם אגיד לכם יותר מזה, ברשותך, וגם לך, גונן, לא חלילה מהמקום האישי, אבל התחושה שאנחנו קצת מנותקים, זה לא קורה רק באילת.

יפעת שאשא ביטון: זה קורה גם במרכז הארץ, זה קורה גם בצפון הארץ, זה קורה גם בפריפריה, זאת הופכת להיות לאט לאט איזה היא מכת מדינה, איזה שהיא נורמה חדשה, סוג בילוי חדש שהנוער מוצא לעצמו.

יפעת שאשא ביטון: מה שהוא עשה, הוא העתיק את המקום מהרחוב, מאותן חושות או פינות שהיו ו'עיר ללא אלימות' מכירה את זה היטב, את כל הפינות שבהן הם היו יושבים ושותים, למקום יותר נוח והכניסו את עצמם לתוך וילה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו השאלה איך אנחנו בתוך המציאות הזו מצליחים להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: זה יותר מוגדר מרחוב שאנחנו צריכים לחפש אותם בלילה בכל מיני מקומות ולראות איך הם מעתיקים את המקום מפינה לפינה, אנחנו יודעים עכשיו באופן מוגדר איפה הם נמצאים, לכאורה יותר נוח וקל אמור להיות לנו להתמודד עם התופעה והשאלה איזה כלים יש לנו או איזה כלים אנחנו צריכים כדי שאנחנו גם נוכל לגעת בזה.

<גונן ירום: אז רק עוד שני משפטים, באמת ניתן לאחרים, גם לנציגים של הרשות למלחמה בסמים פה.

<גונן ירום: אמרתי ש'עיר ללא אלימות' זה מערך כולל.

<גונן ירום: דרך אגב, לא רק בתופעה הזאת, אבל בכלל במכלול התופעות והבעיות של אלימות, ונדליזם והתנהגות אנטי חברתית באמצעות מערך עירוני שלם, שאחת מהזרועות שלו זה הנושא של אכיפה, להתמודד דרך חוקי עזר עירוניים, אבל זה רק צעד אחד.

<גונן ירום: דרך אגב, אני לא אמרתי שזה רק באילת, אמרתי שאנחנו מכירים את זה חזק באילת ושם באילת פיתחו דרך להתמודד עם זה, אבל אני בהחלט יודע ואנחנו מכירים את התופעה הזו גם ממקומות אחרים.

<גונן ירום: הדרכים האחרות, דרך המערך העירוני הכולל, זה להתמודד עם זה בכלים חינוכיים, דרך חינוך ודרך תחום הפנאי, לספק לבני הנוער אלטרנטיבות, לעשות פעילות נורמטיבית ולא דרך הווילות והצימרים.

<גונן ירום: זאת אומרת לספק להם יכולת לבלות עם בני גילם במקומות נורמטיביים, במועדונים, לתת להם אלטרנטיבות לשעות הפנאי גם אחרי הצהריים, גם בערב, עם בני גילם ומדריכים.

יפעת שאשא ביטון: חברים, באמת אני אומרת, במחילה, אני מסכימה איתך שצריך לתת מענים חינוכיים, אנחנו כל הזמן בורחים, אם נעסיק אותם אחרי הצהריים וניתן להם פעילות.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, בני ה-16 האלה, לא כולם ממהרים עכשיו להגיע, לא לתנועות הנוער, ובהרבה מקומות יש, ואתם מכירים את זה במסגרת 'עיר ללא אלימות' וזה גם לא קורה אחרי צהריים.

יפעת שאשא ביטון: זה קורה במסיבת סילבסטר, במקום בבית של אחד הילדים, כמו שהיה קורה פעם או מסיבת יום הולדת, במקום במתנ"ס או משהו - - -

<שרון צ'רקסקי: זה קורה גם בבתים, זה לא קורה רק בווילות.

יפעת שאשא ביטון: אבל היום זה יותר נוח לצאת לווילה, כי אין השגחה, אין זוג הורים ש - - -

<שרון צ'רקסקי: לא, לא להגיד שזה מתקיים רק בווילות, התופעות האלה קיימות בכל הבתים.

<שרון צ'רקסקי: אנחנו עוסקים בחינוך למיניות בריאה ואנחנו מקבלות פניות אלינו למרכזי הייעוץ שלנו שיש לנו בכל הארץ, של בני נוער שאחרי המסיבות האלה פונים אלינו בקשת של נושאים.

<שרון צ'רקסקי: התופעה הזאת קיימת לא רק בווילות, היא קיימת בכל התכנסות שיש בה בני 16.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, רק בואי תסכימי איתי שכשזה במקום פרוץ של וילה ללא השגחה, אז אנחנו רק מעצימים את התופעה וגם הרבה יותר נוח לברוח משם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני ציינתי את הנקודה הזו - - -

<שרון צ'רקסקי: אבל השאלה היא מה המטרה של הדיון כאן.

<שרון צ'רקסקי: האם אנחנו באנו פה להגן על בני הנוער - - -

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא כן.

<שרון צ'רקסקי: או על בעלי הווילות.

יפעת שאשא ביטון: על בני הנוער, נקודה, אין פה שאלה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: העניין הוא ברור.

יפעת שאשא ביטון: אני מחפשת כלים שדרכם אני אוכל לאכוף את הסיפור הזה של השכרת דירה לבני נוער ללא השגחה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה על השולחן, עם זה אני רוצה לצאת מכאן.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו, דרך הרשויות השונות, יכולות לאכוף את זה, לפעול בסנקציות אל מול בעלי הווילות והצימרים כדי שלא אחרי הפעם הראשונה, כשעושים להם נזק, אלא עוד לפני הפעם הראשונה הם בכלל לא יגיעו למצב הזה, שגם להם תהיה אחריות על מה שנכנס וקורה בתוך הווילה שהם מקבלים עליה כסף.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור פה.

<שרון צ'רקסקי: אבל אני חושבת שאי אפשר להתעלם מהחשיבות של חינוך למיניות בריאה וחינוך להתנהגות - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות גם ברמה הוליסטית, זאת אומרת לא רק ללכת וללמד את הילדים, אלא גם את ההורים וגם את בתי הספר והצוותים וצריך לעשות מערך כולל כדי ללמד אותם איך מתנהגים ואיך לא להיות בהתנהגות שהיא מסכנת ופוגענית.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר שצריך לתת עליו את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להגיד 'בלי חינוך', חייבים להיכנס לכל בתי הספר ולדבר עם הורים ולהתמודד בצורה מערכתית.

יפעת שאשא ביטון: נאמר פה משפט שאני חייבת להתייחס אליו.

יפעת שאשא ביטון: מעולם לא אמרתי ואין סיכוי שאי פעם אני אומר שבלי חינוך, כי זאת נקודת המוצא בכל דיון כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על הנושא של חינוך למיניות בריאה בהרבה מאוד דיונים כאן, סביב נושא של פגיעות מיניות בקטינים וסביב נושא של זנות קטינים וסביב נושא של פורנוגרפיה ברשת, בהרבה מאוד הזדמנויות.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו ביקשנו ממערכת החינוך שבאמת תפעל בתכניות ייחודיות לתחום הזה.

<שרון צ'רקסקי: זאת הבעיה, שמערכת החינוך לא מספיק נמצאת בבתי הספר.

<שרון צ'רקסקי: אנחנו נכנסות לבתי הספר בפריסה ארצית, מזמינים אותנו מכל רחבי הארץ ואנחנו נמצאות בתוך כיתות הלימוד.

<שרון צ'רקסקי: יש צורך אדיר בלהיכנס לכיתות לימוד ולעשות חינוך למיניות בריאה ולאו דווקא בנושא של פגיעות והתנהגויות קצה, אלא בכלל חינוך לבריאות מינית.

<שרון צ'רקסקי: להתחיל בגילאים מאוד מאוד צעירים, לדבר על טווח רחב מאוד של נושאים ולאו דווקא בנושא של פגיעות, גם, אבל לא רק בהקשר של פגיעות.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: בסך הכול מה שאני מנסה לומר זה שאנחנו דיברנו על העניין של מיניות בריאה במנעד רחב.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה בדיון הזה מאוד מזקקת את העניין.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שבמקביל לתהליך חינוכי ולשיח עם הבוגרים ולשיח עם הבוגרים גם עם העניין הממוקד הזה של איפה אתם מבלים, מה הסכנות שטמונות בבילוי בווילה או באיזה שהיא סמטה חשוכה אחרת או - - - ואנחנו תיכף גם ניתן למשרד החינוך להתייחסות לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אבל לצד כל זה, אני אומרת שדווקא במקרה הספציפי שעליו אנחנו מדברים בעניין הנקודתי, של וילות שמשמשות למסיבות של נוער באופן לא מבוקר, אנחנו יכולים להשתמש גם בכלים ובסנקציות שימנעו, או לפחות יפחיתו את התופעה הזו לצד כל הפעילות הערכית האחרת, ובכך אנחנו נמנע את האסונות הבאים שאני מקווה שלא יקרו.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני מאוד מאוד מקפידה בדיון הזה ורוצה כן לחדד את זה ולראות מה אנחנו יכולים לעשות ברמת התכל'ס כדי שאנחנו נמגר את התופעה.

<יעקב רוזנווסר: סליחה, מכיוון שהועלה האספקט המוניציפאלי והאספקט של רישוי עסקים, אני חושב שאני אוסף שתי דקות בעניין הזה.

<גונן ירום: רק לסיים את הדברים שלי.

<גונן ירום: סליחה, עוד משפט אחד לסיום.

<גונן ירום: אני מתחבר לסיומת של הדברים שלך.

<גונן ירום: בסופו של דבר דרך הטיפול הנכונה היא דרך משולבת, אי אפשר להגיד רק אכיפה, אי אפשר להגיד רק חינוך, אי אפשר להגיד רק קהילה.

<גונן ירום: צריך לגייס פה את כל הגורמים, לטפל גם בצד האכיפתי והמניעתי דרך רישוי עסקים או בכל דרך אחרת כדי למנוע מבעלי וילות להשכיר וילות לבני נוער למסיבות אלכוהול וסמים, זה במישור אחד.

<גונן ירום: צריך לגייס את הקהילה, צריך לגייס את חוקי העזר של הרשות המקומית.

<גונן ירום: בעצם צריך פה מערך כולל ומקיף של כל הגורמים ברשות המקומית כדי להתמודד עם התופעה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גונן, על הדברים.

<יעקב רוזנווסר: במישור המוניציפאלי אין שום חוק עזר עירוני שיכול לטפל בנושא הזה, משום בחינה שהיא.

<יעקב רוזנווסר: גם הפיזור הגיאוגרפי של המושבים ושל כל היישובים הקטנים בתוך מועצות אזוריות, זה לא מאפשר גם גורם אכיפתי כלשהו שיכול לבוא ולבדוק מה קורה שם.

<יעקב רוזנווסר: אין בכלל מה לדבר בתחום.

<יעקב רוזנווסר: הנושא הזה של חוק רישוי עסקים, אנחנו עדים לכך שפחות מחמישה צימרים לא צריכים בכלל את הנושא של רישוי עסקים, אז לא ניתנת דרך לאכוף את זה גם דרך חוק רישוי עסקים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על המידע.

יפעת שאשא ביטון: משום שנגענו במשרד החינוך אני אשמח לשמוע התייחסות של המשרד.

<קרן רוט איטח: אני מברכת על הדיון ומה שאני חושבת בסופו של דבר זה מה התפקיד לשנו כמבוגרים לייצר סביבה בטוחה לילדים.

<קרן רוט איטח: מה שפה בדיון, דיברנו על קהילה, דיברנו על חינוך, אבל קצת נשכח קולם של ההורים ואני אשמח לראות אם יש פה נציגות של ועד הורים ו - - -

יפעת שאשא ביטון: הוזמנו, לצערנו הם לא יכולים להגיע.

<קרן רוט איטח: אני חושבת שבסיפור הזה לסיפור של ההורים יש תפקיד מאוד מרכזי ואחריות מאוד גדולה, וזו חלילה לא על חשבון האחריות שלנו ואני אומר מה אנחנו עושים.

<קרן רוט איטח: בתכניות ההתפתחות שלנו, ושרון, אני לא מסכימה איתך עם זה שמערכת החינוך לא נמצאים, אנחנו - - -

<שרון צ'רקסקי: לא, הם נמצאים, אבל לא מספיק.

<שרון צ'רקסקי: אין כוח אדם מספיק.

<קרן רוט איטח: המחנכים, מתוקף סמכותם הם נמצאים בכיתות ומורים מלמדים.

<קרן רוט איטח: הכיתות לא מנוהלות על ידי ילדים, הן מנוהלות על ידי אנשים מבוגרים.

<קרן רוט איטח: כל הרעיון הוא לאפשר שיח עם מתבגרים על דילמות ועל מצבים שמאפיינים את התקופה שבה הם גדלים ובה הם נמצאים.

<קרן רוט איטח: אנחנו הרבה מאוד עוסקים בשיעורים שקשורים בתרבות הפנאי, במקום של אלכוהול בתרבות הפנאי, אנחנו מדברים איתם על מה המשמעות של אלכוהול, מה זה מאפשר, מה המחירים, מה הרווחים, מה הסיכונים שבשתיית אלכוהול בגיל הזה, והרבה פעמים הקישור שבין אלכוהול לבין התנהגות מינית לא מבוקרת ולא מותאמת.

<קרן רוט איטח: הרבה מאוד אנחנו משקיעים בשיח ובדברים האלה.

<קרן רוט איטח: בעקבות הכתבה שהתפרסמה ב'ישראל היום' וככה הציפה ושמה את הנושא הזה על סדר היום, רק לומר שבתוך בתי הספר התיכוניים יש לנו מב"סים, מוביל בית ספרי, שהמשימה שלו היא לתכלל ולהוביל עבודה בנושא של מניעת סמים ואלכוהול בתוך בתי הספר.

<קרן רוט איטח: הם מונחים על ידינו, הם מקבלים מערך של הדרכה ואנחנו גם מתאימים את הפעילויות בהתאם למה שעולה.

<קרן רוט איטח: אנחנו התחלנו לפתח איזה שהיא יחידה שמתייחסת לתופעה של מסיבות בווילות ואנחנו בוודאי נדבר עם הילדים ונמשיך לדבר איתם על זה, אבל בעיניי מה שחשוב זה איך אנחנו יוצרים סביבה בטוחה ומוגנת לילדים באמצעות חקיקה.

<קרן רוט איטח: לי נראה קצת מוזר שילדים בני 16 או 17 יכולים לשכור וילה וזה לגיטימי ואסור להם לקנות אלכוהול.

<קרן רוט איטח: זה לא מסתדר.

<קרן רוט איטח: זה איזה שהוא פרדוקס.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לברר כאן.

<יעקב רוזנווסר: השוכר בדרך כלל הוא מבוגר, הוא גם מצהיר שהוא אחרי צבא ואתה לא יודע אם הוא לוקח את זה לחברים שלו, או שהוא לוקח את זה לקבוצה שהילדים שילמו לו אפילו 200 שקל, 'לך תציג את כרטיס האשראי'.

<יעקב רוזנווסר: הוא אוסף את הכסף בכניסה - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה, שיגיע באותו ערב לראות מי נכנס בשעריו.

<יעקב רוזנווסר: הוא אוסף את הכסף בכניסה לווילה, כלומר כרטיס האשראי שלו לא יכול להיות מחויב יותר, הוא משלם את זה ואז בדרך כלל הוא נעלם.

<קרן רוט איטח: אוקיי, אז פה צריך לשאול איך אנחנו מתמודדים עם הדבר הזה.

<קרן רוט איטח: זה לא הגיוני.

<קרן רוט איטח: פה גם הגברת המודעות של ההורים.

<קרן רוט איטח: זאת אומרת אם אנחנו רוצים לייצר קהילה בטוחה, צריכה להיות אולי איזה שהיא אמנה של בעלי הצימרים, שמחויבים לקהילה, איזה שהיא אחריות חברתית.

<קרן רוט איטח: זה כבר משהו שהוא מעבר לחקיקה, זה איך אנחנו מעוררים איזה שהיא אחריות חברתית, גם של אותם בעלי צימרים, שאני מבינה שפרנסה היא מרכיב, אבל עדיין יש מחויבות.

<קרן רוט איטח: היום זה הילדים של ההוא, מחר אלה הילדים שלי, אז איך אנחנו מייצרים סביבה שהיא יותר בטוחה לילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה על הדברים, קרן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להכניס פה גם הערת סוגריים, אין שום פסול בזה שילדים, גם בגילאי 16 ו-17 יקיימו מסיבות בווילות פרטיות ואני מכירה הרבה מאוד מסיבות כאלה שמתנהלות באופן שפוי, כשיש נציגות של הורים שנמצאת שם ומשגיחה שהדברים באמת נעשים כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים גם הילדים צריכים את ההורים כדי שיעזרו להם בכל הלוגיסטיקה, ההיערכות והכול.

יפעת שאשא ביטון: זה בסדר גמור, השאלה מה קורה כשאין שם מבוגר אחראי והאחריות של מי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אגיד למי אנחנו צריכים לתת את האחריות, אבל האחריות היא של מי בתוך הסיפור הזה ואני מסכימה לגמרי, יש פה אחריות כוללת, חלקה אכיפתית צריכה להיות וחלקה היא באמת חברתית.

<קרן רוט איטח: המודל שקיים, של בתים בטוחים, שתורגם מארצות הברית, הרשות למלחמה בסמים הביאה אותו והייתה איזה שהיא התאמה של איזה שהיא אמנה בין הורים.

<קרן רוט איטח: הורים משתפים פעולה ביניהם, שכשילדים הולכים למסיבה, איך אנחנו בעצם דואגים לכך שתהיה - - -

יפעת שאשא ביטון: יודעים לאן הם הולכים, עם מי הם נמצאים, איפה זה.

<קרן רוט איטח: ואז שתהיה מסיבה בטוחה.

<קרן רוט איטח: ומה התפקיד שלנו בלייצר תנאים בטוחים ומוגנים לילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קרן.

<יעקב רוזנווסר: אולי עוד הערה קטנה, על האוכלוסייה שמגיעה.

יפעת שאשא ביטון: האוכלוסייה היא מגוונת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא הייתי מתייגת אותה.

<יעקב רוזנווסר: אני אגיד מי לא.

<יעקב רוזנווסר: לא דרוזים, לא צ'רקסים ולא דתיים.

יפעת שאשא ביטון: חכה, אולי זה יילך ויתפשט.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תופסים את זה כשזה עוד בקצה החוט וזאת המטרה של הדיון הזה, לראות איך אנחנו מונעים את התרחבות התופעה.

יפעת שאשא ביטון: הרשות למלחמה בסמים.

<איתן גורני: אנחנו לא רק הרשות למלחמה בסמים, אלא אנחנו גם הרשות למלחמה בסמים ובאלכוהול.

<איתן גורני: המנדט שניתן על ידי הממשלה ניתן לרשות, לפעול ולהכין תכניות גם בסמים וגם באלכוהול.

יפעת שאשא ביטון: אתה איתן?

<איתן גורני: אני איתן גורני, אני המנכ"ל בפועל של הרשות.

<איתן גורני: בזמנו הייתה תופעה של שתייה במקומות ציבוריים ואז אנחנו והשותפים במשרד ומחוץ למשרד נקטנו בדרך של מצד אחד הקמת סיירות הורים שהסתובבו בשטח וניסו להשגיח על מה שקורה, סיירות כאלה היו לנו, סיירות כאלה ישנן ל'עיר ללא אלימות', ומצד שני חוקקנו, שוב, 'חוקקנו' זה לא רק הרשות, אבל אנחנו הולכנו את המהלך של חקיקה שתאפשר לאנשי חוק לתפוס בקבוקי שתייה של בני נוער ולשפוך אותם.

<איתן גורני: לשפוך אותם בלי רישום, בלי הפללה, בלי כלום, אבל לקחת ולשפוך את הבקבוקים.

<איתן גורני: הילדים שלנו הם לא טיפשים, לקח להם זמן, הם למדו שיטה אחרת.

<איתן גורני: הם עולים קומה, כמו שאת אמרת, עולים לחדרים ולבתים שבהם אני רואה, מכל האנשים שיושבים כאן, את הקושי, איך אתה נכנס לדירה, איך אתה גורם ששוטר או כל פקח עירוני או הורים מסיירות הורים, שתהיה להם הזכות להיכנס, לדפוק בדלת ולהיכנס ולקחת שם אלכוהול ולשפוך.

<איתן גורני: האמת היא, את תשמעי מכולם שאין לנו פתרון טוב בתחום האכיפה כיום ומניעה זה מניעה.

<איתן גורני: כולנו עושים מניעה ותכניות מניעה ובבתי הספר, כולנו עושים, לגבי רוב הנוער זה עוזר, בסך הכול התופעה הזו היא תופעת מיעוט, כי גם בזמננו היו מסיבות ושתינו קוקה קולה במסיבות האלה, אף אחד לא חשב להשתלט על ארון המשקאות של ההורים שלו.

<איתן גורני: מה שאני יכול לומר זה שכמו שעשינו בתחום הציבורי אנחנו צריכים ביחד, זה המשרד לבטחון פנים, על כל זרועותיו, משרד החינוך והכול, לרכז מאמץ.

<איתן גורני: היות שהמנדט בתחום טיפול האלכוהול ניתן לרשות, אז נצטרך - - - לא מתחילים לעבוד פה, אבל אנחנו שוברים את הראש על הדבר הזה, נשבור את הראש עם משרד המשפטים ועם המשרד שלנו, עם משרד החינוך, עם קרן.

<איתן גורני: אבל אני רוצה שאתי תוסיף.

יפעת שאשא ביטון: את ראש אגף אכיפה?

<אתי כהנא: כן.

<אתי כהנא: זה לא ממש פרופר בתחום האכיפה, אבל בכל זאת, מכיוון שעלו פה גם נושאים של אכיפה אז קודם כל זה בוודאי אתגר וכמו שאת ציינת זה אתגר יחסית חדש, כך שצריך בהחלט - - -

יפעת שאשא ביטון: להרוג את זה כשזה עוד קטן.

<אתי כהנא: ללמוד את הנושא ובהקדם.

<אתי כהנא: אני חושבת שלפחות בתקופה הנוכחית, כשאין עדיין פתרונות יצירתיים חדשים, חייבים לעשות שימוש מוגבר בכל מה שקשור בנושא של אכיפת חוקי רעש ומטרדים וכו' שכמעט בטוח הם מתקיימים גם במסיבות הפרועות האלה.

<אתי כהנא: זה גם נותן איזה שהיא דרך של פיקוח.

<אתי כהנא: כמובן שאם שוטר נכנס למקום בגלל מפגע רעש, הוא בוודאי יכול לעצור מסיבה, בוודאי אם יש שם סמים וגם כשיש שם אלכוהול פרוע וילדים במצבים.

<אתי כהנא: והמשטרה סוגרת, על פי דיווחים.

<אתי כהנא: הבעיה פה היא כמובן שמישהו צריך לדעת על כך שהמסיבות האלה מתקיימות וזה נושא שהוא קצת יותר קשה.

<אתי כהנא: כשעושים את זה באיזה שהם חדרי חדרים קצת יותר קשה לקבל את המידע, איפה מתקיימת מסיבה, באיזה שעות וכו'.

<אתי כהנא: אני כן מציעה לחשוב על פתרונות גם בכיוון שכן מפילים איזה שהיא אחריות על אותם משכירים, שכמו שאנחנו שומעים מכאן הם יודעים למעשה שהמסיבה היא לילדים הקטנים.

<אתי כהנא: זה לא המבוגר יוצר את הקשר איתם כדי לעשות את המסיבה, גם בכתבות אנחנו שמענו שהילדים אומרים 'אנחנו עושים מסיבה של ילדים בכיתה ח', ט' או י' או משהו כזה', זאת אומרת שבעל הצימר למעשה עוצם עיניים.

<אתי כהנא: הוא עוצם עיניים בכך שהוא מחתים באופן פורמלי איזה מישהו שהוא קצת יותר מבוגר, אבל בפועל הוא בהחלט יודע שזו תהיה מסיבה של ילדים מאוד מאוד צעירים - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא גם יודע מה יקרה בה.

<אתי כהנא: והוא גם יכול לצפות בוודאי מה יכול לקרות בה וצריך לחשוב גם על הכיוון הזה.

<אתי כהנא: למרות שזה לא בעניין של אכיפה, אני חייבת להגיד שהמפתח נמצא בנושא של המעורבות ההורית.

<אתי כהנא: בוודאי כשאנחנו מדברים על ילדים בגיל 14, 16, 17, אלה ילדים שעדיין נמצאים תחת כנפי וחסות ההורים, בוודאי בבתים התקינים שיש בהם סמכות הורית.

<אתי כהנא: אנחנו גם יודעים, מתוך המחקרים שלנו, מתוך הסקרים שלנו, שההורים הם הדמות המשמעותית בחייהם של הילדים בגילאים האלה.

<אתי כהנא: אם מישהו חשב שלא, אז עדיין כן, למרות שיש הרבה משברים בנושא של הסמכות ההורית הם עדיין הגורם המשמעותי בחייהם של אותם בני נוער.

<אתי כהנא: כאן צריך לעשות עבודה מעבר לרגיל, מעבר לכישורי החיים הרגילים שמכשירים ומעבר לפעילויות שנעשות באופן - - - לדעתי זה צריך להיכנס ממש בתוך אסיפות ההורים.

<אתי כהנא: הרי אנחנו יודעים שיש בבתי ספר אסיפות הורים, בוודאי כשמתארגנים למסיבות סיום או לכאלה דברים, אלה נושאים שצריכים לעלות על הפרק ואני מעריכה שהיום כבר, בעקבות הכתבות, כמובן גם דיון מן הסוג הזה, שיוצף ויציף את ההורים, שכל הורה יעשה באמת את החשבון שלו.

<אתי כהנא: גם כשהוא משאיר בית ונוסע לסוף שבוע וילד אומר שהוא עושה איזה שהיא מסיבה, לוודא ולדאוג שיהיה שם מישהו מטעמו, לא הילד שמבטיח לו, שיבטיח שהמסיבה לא תחרוג לאותם פסים מסוכנים.

<אתי כהנא: גם אם הילד הולך למסיבה, אז ההורים צריכים לדאוג באיזה שהיא דרך - - - ונאמר פה על הנושא של אותו מודל של בתים בטוחים.

<אתי כהנא: לעבוד על זה באמת, לחדש את זה, יש סכנות חדשות.

<אתי כהנא: תמיד היו בעיות שהורים דואגים מה הילדים עושים, אבל אם אנחנו מוצפים עכשיו בסגנון אחר של בילוי אז צריכים שגם ההורים יהיו מאוד מאוד מוטרדים ממנו, מעורבים בו ויאמרו את דברם.

<אתי כהנא: אנחנו כמובן גם כן עושים פעולות מן הסוג הזה, אבל אין ספק שבלי חיבוק ידיים ועבודה משותפת של כל הגופים אי אפשר יהיה להגיע להישגים בתחום הזה.

<קרן רוט איטח: אני רוצה להתייחס להורים.

<קרן רוט איטח: תמיד חוזרים למערכת החינוך.

<קרן רוט איטח: המון עבודה נעשית במערכת החינוך בנושא של הורים דווקא בנושאים האלה, מתוך הבנה שזה באמת נורא חשוב.

<קרן רוט איטח: אני חושבת שצריך לחשוב גם כן יצירתית איך מגיעים להורים במקומות אחרים, לאו דווקא בבית הספר.

<קרן רוט איטח: אולי במקומות העבודה שלהם, אולי בפעילויות שבהן הם נמצאים, בקמפיינים של הסברה.

<קרן רוט איטח: פה, ההנהגה של ההורים חייבת להיות, ברמה של יישוב, יש ועדי הורים יישוביים, איך אנחנו עושים דרך ההורים ולאו דווקא דרך האוכלוסייה השבויה של בתי הספר, כי זה לא מספיק.

יפעת שאשא ביטון: היא גם לא כל כך שפויה.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה, אני לגמרי מסכימה עם הנושא של ההורים.

יפעת שאשא ביטון: ההורים חייבים להתעורר, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: ההורים חייבים להיות שותפים למאמץ, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים את זה, אגב, לא רק בהקשר הזה, יצא לנו כבר לומר את זה גם בהקשרים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: נכון שההורים הם דמות משמעותית, אבל אני רוצה להפתיע אותך, גם פעם מערכת החינוך הייתה מאוד משמעותית, וגם פה אני רוצה להפתיע אותך, בתוך העידן התקשורתי והמאוד איני וכל מה שאומרים ברשתות החברתיות והכול, קודם כל ההורים, במיוחד בבתים או בסביבה טובה, מה שפה ניסו לומר כמה פעמים, בטוחים שלילד שלהם זה לא יקרה והם סומכים עליו, זה פעם אחת, ופעם שנייה, נורא נורא קשה להתמודד עם כל הלחצים החברתיים, הילד יוצא, יש מסגרת חברתית, הוא נכנס לתוכה, הוא בטוח שהוא מסתיר את זה מההורים שלו ואנחנו מגלים את זה רק כשחלילה קורה משהו.

יפעת שאשא ביטון: אז אין שאלה שההורים צריכים להתעורר.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שיש פה עניין של מערכת החינוך, אבל אני חושבת שכחברה, אנחנו רואים שהתופעות האלה, כל פעם צץ לנו משהו חדש, אנחנו חייבים איזה שהיא זרוע אכיפתית, את יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: אפילו בבתים פרטיים.

יפעת שאשא ביטון: הורה משאיר בית, הילד עושה מסיבה, שהילד ידע שיש להורה שלו אחריות על מה שקורה בבית, שאם חלילה נאנסת שם ילדה או אם חלילה יש משהו עם מנת יתר, או עם אלכוהול, שהילד יידע שמוטלת אחריות פלילית או אכיפתית על ההורים שלו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים ליצור - - -

<קריאה: גם לילד יש אחריות פלילית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים ליצור איזה שהוא גורם הרתעה שיעזור לנו לצד כל הפעילות הערכית והחינוכית עם ההורים ועם הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שזה חסר לנו, שאין לנו באמת את הכלים כדי להתמודד עם זה ואני מודה שזה מפחיד אותי.

יפעת שאשא ביטון: באמת, מפחיד אותי לראות לתוך איזה מציאות אנחנו נקלעים.

יפעת שאשא ביטון: הבשורה הטובה היא שאנחנו בראשיתה של התופעה, זה עוד לא משהו שעכשיו צריך להתמודד עם משהו ענק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בראשיתה של תופעה, אני חושבת שאנחנו במקום טוב שעוד אפשר לנצל את המומנטום.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לשמוע נציג משטרה.

<יהושע באואר: אני מהמשרד לבטחון פנים, מאגף מצילה.

<יהושע באואר: דווקא אני רוצה לתרום פה משהו מהניסיון המשטרתי.

<יהושע באואר: לפני כעשר שנים, בתפקידיי הקודמים, כשהתחילה המכה של אלכוהול עם קטינים היה מאוד קשה להתמודד עם זה.

<יהושע באואר: הייתה חקיקה מתאימה והוחלט שייקחו את הנושא הזה, יטפלו בו פשוט בצורה של הטלת אחריות.

<יהושע באואר: אני הייתי הראשון במשטרה בארץ שהפעלנו קטינים.

<יהושע באואר: קיבלנו אישור משפטי מיוחד להפעיל קטינים כסוכנים במרכאות סמויים, שרכשו אלכוהול והפלילו את בעלי הפיצוציות בעיקר.

<יהושע באואר: כולם פה לפניי אמרו, ובצדק, שזה חייב להיות טיפול משולב.

<יהושע באואר: אנחנו היום במשרד לבטחון פנים, כמו שאמר גונן ומה שאיתן אמר והרשות למלחמה בסמים, אנחנו יחד עם משרדי ממשלה אחרים, יש פה את המניעה וטיפול הרשויות וההורים, הרבה מאוד משקיעים בהעצמה הורית בתחום הזה, אפילו במקומות יישוב עם רקע סוציו אקונומי מאוד גבוה.

<יהושע באואר: אני אתן דוגמאות מיישובים, מהיוקרתיים בארץ, שאנחנו פועלים בהם והבעיה הזאת שם נפוצה אולי אפילו יותר מאשר במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: יש שם אמצעים, יש יותר אלכוהול, יותר סמים ויותר - - -

<יהושע באואר: נכון, וההורים נוסעים לחו"ל ומשאירים את הווילה, אפילו לא צריך לשכור אותה.

<יהושע באואר: אבל אני מכוון לעניין של הטיפול החקיקתי, שזה יכול להיות מענה משלים, בהטלת אחריות פלילית.

<יהושע באואר: בעלי הצימרים אולי לא יאהבו את זה, או בטוח שהם לא יאהבו את זה, לא אולי.

<יהושע באואר: הטלת אחריות פלילית גם על השוכר וגם על המשכיר, ואז פתאום מסתבר שכן אפשר לעמוד כל הלילה ולמנוע שלא יבואו בני נוער וכן אפשר לזרוק בני נוער שהגיעו בשמות בדויים וכן אפשר לתפוס את מי ששכר.

<יהושע באואר: אגב, המשטרה יכולה לעשות את זה.

<יהושע באואר: זה באמת דבר קל, אבל בלי חקיקה והנחיה זה לא ייצא לפועל בעצמו.

<יהושע באואר: אנחנו מדברים על - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה 'המשטרה יכולה לעשות את זה, זה דבר קל'?

יפעת שאשא ביטון: היא יכולה לעשות את זה גם - - -

<יהושע באואר: קל מאוד לאתר את מי ששכר בשם אחרים ולהגיע אליו, אבל צריך להגיע למקרה הפלילי שהיה כאן.

<יהושע באואר: זאת אומרת ככה, סתם בני נוער ששוכרים וילה ועושים בה מסיבה, אין בזה שום עבירה פלילית.

<יהושע באואר: לא כל החומרים האסורים הם פליליים ברמה כזאת שהמשטרה יכולה להתערב.

<יהושע באואר: אלכוהול לקטינים כאשר מישהו מכר להם, כשקטין שותה אלכוהול, זה לא פלילי, נכון?

<איתן גורני: זה לא עבירה.

<יהושע באואר: לא עבירה.

<יהושע באואר: זאת אומרת קטין ששוכר וילה ומביא אלכוהול מהבית, את היין לקידוש, במקום שאבא שלו יקדש הוא לקח אותו ושתה אותו, אין פה שום עבירה פלילית.

<יהושע באואר: ידיה של המשטרה כבולות, וגם שאר רשויות החוק, זה עניין רווחתי, אין מה לעשות בעניין הזה.

<יהושע באואר: אבל אם ימצאו את הדרכים החקיקתיות בעניין הזה, להטיל אחריות פלילית, קודם כל על מבוגרים ורק אחר כך - - - אבל, שוב, צריך להגיע לזה שאנחנו מבינים ומגדירים במדויק את המעשים הפליליים ואת האיסורים שנעשים כאן.

<יהושע באואר: זו הדרך המשלימה לכל הטיפול.

<יהושע באואר: אבל כמו שאמרו קודמיי, זה מתחיל ברשויות ובהורים ובנושא הרווחתי והחינוכי והחברתי קהילתי, והרגל המסיימת יכולה להיות המשטרה בעניין הזה, אם יינתנו לה כלים.

<יהושע באואר: כמובן אם הכנסת תיתן את הכלים הנכונים.

<יהושע באואר: זה לא בשליפה, אבל אני חושב שבעבודה ובמחשבה מעמיקה אפשר יהיה לאתר את הסעיפים הפליליים, לעשות את החקיקה המתאימה, להגדיר יעדים ולהנחות.

<יהושע באואר: כמובן שלפעמים זה כרוך במשאבים, גם על זה הכנסת תיתן את דעתה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: עלה פה הנושא של רעש.

יפעת שאשא ביטון: הרי יש חוקי עזר שמתייחסים לרעש וכו', יש לכם אפשרות אמיתית לעצור מסיבה?

יפעת שאשא ביטון: אתם מגיעים למקום, מזהים מוקד רעש, בואו נודה על האמת, אנחנו יודעים איפה ממוקמות הווילות האלה, זאת אומרת בכל יישוב אנחנו לא צריכים לנחש איפה מתרחשת מסיבה כזו או אחרת, אתה גם מחייך, אנחנו יודעים - - -

<יהושע באואר: כל יום חמישי וכל יום שישי, כל ליל שישי וליל חמישי וגם מוצאי שבת, שוטרים בכל רחבי הארץ מפסיקים מסיבות.

<יהושע באואר: עד גבול מסוים.

<יהושע באואר: אגב, עכשיו המשרד לבטחון פנים נכנס למיזם בשנים האחרונות של הפיקוח העירוני, השיטור העירוני, שיטור משולב, זה מגביר בהרבה מאוד את יכולות האכיפה כיוון שלפעמים ניידת סיור אחת או שתיים, במיוחד כמו הוא הזכיר קודם, במועצות או ביישובים כפריים, כשכוח האדם המשטרתי הוא מאוד מוגבל והוא לא יכול להתרוצץ ביישובים שמרוחקים עשרות קילומטרים אחד מהשני, אבל פיקוח עירוני במקומות שקיימים ושיטור משולב יכולים.

<יהושע באואר: לפקחים יש סמכויות בעניין הזה.

<יהושע באואר: הקמת רעש, בגבולות החוק הפלילי, אפשר לטפל בזה.

יפעת שאשא ביטון: לא, שומעים רעש, לא חייבים ללכת לכל מסיבה, עולים למעלה, אתה ישר מזהה אם יש פה משהו שהוא תקין, או משהו שהוא - - -

<יהושע באואר: בהחלט.

<יהושע באואר: אגב, השוטרים מונחים גם לבדוק שהם מגיעים למסיבה של בני נוער, אז גם הנושא של שפיכת אלכוהול קיים, החרמה.

יפעת שאשא ביטון: מותר לכם לשפוך אלכוהול כשאתם מגיעים לווילה, גם בווילה פרטית לצורך העניין אם אתם מזהים ילדים צעירים?

<יהושע באואר: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה יופי של התחלה, עד שאנחנו - - - אתם יודעים, תהליך חקיקה הוא תהליך שלוקח זמן, אבל לפחות לדעת שיש את האפשרות ואני חושבת שזה רעיון מצוין, במיוחד בסוף השבוע, או באירועים חריגים דוגמת הסילבסטר, שאנחנו יודעים שהמקומות האלה מועדים לפורענות.

יפעת שאשא ביטון: עצם הנוכחות של שוטר שמגיע ומציץ ואולי רואה שיש שם משהו חריג ויכול למנוע, אז זה יכול להיות פתרון טוב כשלב ביניים.

<אתי כהנא: הסמכות היא לאו דווקא רק לשפיכת האלכוהול, אלא בכלל לסגור מסיבה, בגלל סכנה לשלום הציבור.

<יהושע באואר: אם יש חומרים שאסורים מותר לסגור מסיבה, מותר לפםזר אותה.

<אתי כהנא: אפילו בלי שיש שם עבירות פליליות.

<אתי כהנא: אני עוד לא מדברת, אבל נניח בני נוער מביאים איתם - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אני חושבת שזה כלי מצוין כשלב ביניים עד שאנחנו - - -

<לילי הלפרין: מה הסכנה כרגע לשלום הציבור?

<אתי כהנא: יראו את הילדים האלה, שבאים ומוצאים אותם שפוכים, גם במצב בריאותי לא טוב, זה בהחלט מסכן את בריאותם.

יפעת שאשא ביטון: הם חלק מהציבור, הילדים שלנו.

<אתי כהנא: זו בהחלט סכנה.

<אתי כהנא: שלא לדבר על זה שהמסיבות האלה הן הרבה פעמים יכולות ליצור סיטואציות של אלימות.

<אתי כהנא: בגלל שכולם שיכורים אז יש גם פוטנציאל.

<לילי הלפרין: לא, ברור, אבל שלא תהיה פה פאניקה מוסרית.

<לילי הלפרין: אני רוצה לומר שהנקודה שלא עלתה פה ושהיא מסבירה הרבה את הבלגן סביב הנושא הזה זה תחושות הניכור מול הממסד או מול המייצגים אותו שיש לבני הנוער היום בארץ.

<לילי הלפרין: זאת נקודה מרכזית, להרוס, לשבור.

<לילי הלפרין: אני עובדת עם בני נוער, ולאו דווקא אלה שבסיכון.

<לילי הלפרין: התחושה היא שאפשר, לא נורא, לא להיות פראיירים, לבוא למקום כזה ולפגוע, דבר שהיה בזמנו בנסיעות לחו"ל וכדומה.

<לילי הלפרין: זו העבודה שאנחנו צריכים לעשות, איך למתן את תחושת הניכור שיש לבני הנוער בארץ כלפי הממסד או מייצגיו או גופים שנתפסים כעשירים, מבוססים וכדומה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אני מחד מקבלת את מה שאת אומרת ויש גם מקרים כאלה, אבל כשהוא נמצא בבית זה כבר לא הממסד, זה הבית שלו, שהוא חי בו.

<לילי הלפרין: הוא לא הורס את הבית שלו.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים גם שם קורים דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה בא ממקום, ואני אגיד את זה בצורה טובה, אני לא נוהגת לעשות את זה הרבה, אבל זה בא ממקום של פריצוּת בחברה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: באמת, יש איזה שהיא תחושה של פריצות, שהכול מותר, שאנחנו קצת ככה מכופפים את הגבולות כי אנחנו גם לא מתמודדים, אנחנו לא רוצים לריב עם הילדים, אנחנו מנסים כל הזמן לשמור על איזה שהוא שקט.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה דברים אחרים חוץ מתחושת הניכור שאני דווקא מחזירה אלינו, כעולם המבוגרים, בזה שאנחנו אפשרנו את הפריצות הזו.

יפעת שאשא ביטון: השאלה איך אנחנו מחזירים חזרה את הגבולות.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת אנחנו מדברים על הנושא של חינוך, אמרנו את זה גם לפני שיהושע נכנס, אנחנו עושים פעילויות כמו 'עיר ללא אלימות', מדברים על מ-2007, ובכל זאת יש לנו תופעה חדשה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאין שאלה שאנחנו צריכים להחזיר חזרה את הגבול גם דרך החוק, אין מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נראה שאנחנו באמת מתכוונים ואם אנחנו נראה שאנחנו באמת מטילים את האחריות גם על מי שמשכיר את הדירה, אבל גם אולי נחשוב איך אנחנו מטילים את האחריות גם על מי שמקיים את המסיבה וגורם לפגיעה כזו או אחרת, בין אם זה רכוש ובין אם זה בהתנהגות חברתית לא נכונה, אז נתחיל להחזיר את העניין של האחריות חזרה אלינו כאזרחים ולמבוגרים שנמצאים כאן.

<לילי הלפרין: תחושת ניכור לממסד זה לא דווקא בני הנוער, אנחנו מכירים את זה גם בחברה הבוגרת.

<לילי הלפרין: לא להיות פראייר, כדיבר מספר 11 בחברה הישראלית.

יפעת שאשא ביטון: גם לא להיות פראייר זה לא לעשות סקס פרוע עם אלכוהול כשאנחנו ילדים קטנים בתוך וילה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומרת את זה, זה נעשה בשקט, אבל כן, זה חלק מהסיפור.

<גונן ירום: דרך אגב, אמרת ש'עיר ללא אלימות' היא מ-2007 ועדיין יש תופעות חדשות.

<גונן ירום: זה נכון, רק צריך לזכור שכל הזמן יש תופעות - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא חלילה בוחלת במה שאתם עושים, אתם עושים עבודת קודש, גם ביישוב שלי, בקרית שמונה, והייתי שותפה בהקמה שלו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו היינו מהראשונים, מהחלוצים שהתחלנו את זה עוד בחיתולים.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב, זה מבורך, הכול נכון, אבל כנראה שאנחנו צריכים לעשות עוד משהו חוץ מלהטיל רק עליכם את האחריות, ופה אני נכנסת לעניין של האכיפה.

<שרון צ'רקסקי: הערה קצרה.

<שרון צ'רקסקי: דיברנו פה על אלכוהול וסמים, שאלה בדרך כלל דברים שרואים אותם, אסור לשכוח שיש דברים שלא רואים, כמו תופעת הסלפי, שאנשים מצטלמים בעירום ומפיצים את התמונות ויש חוק, אני לא יודעת מה רמת האכיפה שלו, יש חוק במדינת ישראל שאוסר על הפצה של תצלומים בעלי אופי מיני.

<שרון צ'רקסקי: אני לא יודעת כמה הדבר הזה נאכף.

<שרון צ'רקסקי: זה רץ גם ברשתות וגם בווטסאפ.

<שרון צ'רקסקי: אני רואה פה את החיוכים, כי כולם מבינים על מה אני מדברת.

<שרון צ'רקסקי: החוק הזה לא נאכף.

<יהושע באואר: לא שהוא לא נאכף, יש כבר כתבי אישום שהוגשו, אבל צריך תלונה בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: צריך משמר אזרחי ברשת.

<שרון צ'רקסקי: כשהתמונה מגיעה, כשבני נוער מצלמים את עצמם, נערות מצלמות את עצמן בעירום ומעבירות את זה וזה מגיע לווטסאפ, אין אפשרות לעצור את זה.

<שרון צ'רקסקי: זה לא שזה מפורסם באתר ואפשר אולי לפנות בהליכים ולעצור את התמונות, להסיר מהאתר.

<שרון צ'רקסקי: ברגע שזה מגיע לווטסאפ, זהו, זה שם.

<שרון צ'רקסקי: אי אפשר להוריד את זה.

<קריאה: טכנולוגית לחברות יש אפשרות לאתר כל דבר.

<חוה קליין: אני רוצה לדבר על ההבחנה המשפטית שיש, כי התקשרות מהסוג הזה של השכרת וילה זו בעצם התקשרות משפטית לכל דבר שאסורה בתכלית האיסור בין בוגר לבין קטין.

<חוה קליין: זה דבר בסיסי שצריך להבין.

<חוה קליין: כמו שאסרו בזמנו, לפני תשע שנים, את ההתקשרויות בין חברות הסלולר לקטינים ועצרו את זה.

<חוה קליין: פעם אחת זה היה בפסיקת בית משפט שעשתה סוף לדבר הזה.

<אתי כהנא: אבל הם מחתימים מבוגר, כדי שההתקשרות - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אולי צריך להטיל את האחריות על המבוגר שחתום, ואז הוא יודע שיש עליו אחריות פלילית.

<חוה קליין: אני חושבת שאם אנחנו רוצים לעשות סדר חד משמעי בדבר הזה זה באמת בתיקון חקיקה.

<חוה קליין: אולי נהיה באמת כרגע קצת יותר אגרסיביים, נקרא לזה, ונצליח לשמור על הילדים עוד קצת באמת בהטלת אחריות על שני הצדדים, גם על המשכירים וגם על האחראי ששוכר, ויידע כל משכיר שאם הוא לא מקבל תעודת זהות וערבות, אני לא יודעת, צריך לחשוב טוב על ההגדרות הנכונות, אבל תוטל עליו אחריות פלילית ואולי אפילו גם בכיס, וכמובן אותו אחראי שמגיע ואחראי, הוא צריך להיות אחראי לאורך כל הדרך על כל אותו תהליך וערב מהנה.

יפעת שאשא ביטון: היום יש איסור בחקיקה, אני מנסה להבין מה שאמרת, לקיים עסקה בין משכיר לשוכר שהוא קטין?

<חוה קליין: עסקה משפטית מעצם טיבה היא בין שני בגירים ואסור לעשות עם קטין שום עסקה משפטית מלבד דרך האפוטרופוס עליו.

<אתי כהנא: למעט דברים שקטינים נוהגים לעשות וצריך באמת לקבוע שלשכור וילה למסיבה והוצאות של אלפי שקלים זה לא דבר שקטינים נוהגים לעשות.

<חוה קליין: כל התקשרות שהיא משפטית.

<חוה קליין: חוזה הוא לא עניין לקטינים.

<אתי כהנא: אבל אם קטין הולך וקונה במכולת משהו, זו גם עסקה משפטית, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו נגביל את זה רק למקרה הספציפי שעליו אנחנו מדברים פה.

<חוה קליין: בואו נבין את ההבחנה.

<חוה קליין: לצורך העניין, אני בכוונה נתתי את הדוגמה של הסלולר, כי זה היה גם אז מכה, שבקניונים נתנו לקטינים ולנערים את הסלולריים והם מיד התחילו להשתמש וההורים קיבלו תוך כמה שעות חיובים של אלפי שקלים.

<חוה קליין: היה מקרה, אני זוכרת אותו טוב כי אני הייתי מתמחה וזה הגיע לשופט שאצלו התמחיתי, בפלאפון תבעו את אחד האבות שהוא חזר באותו ערב לנציג והחזיר לו את המכשיר, ואמרו לו 'לא, לא, לא, התחייבה הילדה ל-36 חודשים, כולל אינטרנט וכולל הכול'.

<חוה קליין: והשופט אמר אז, חד משמעית, 'לא יהיה'.

<חוה קליין: גם אם הרבה נערים עושים את זה, אסור לכם כחברה לעשות את זה.

<אתי כהנא: הבעיה היא שזה נוגע לתקפות של העסקה ולא להטלת אחריות פלילית על עסקה כזאת, אלא רק על התקפות המשפטית שלה ועל החיובים הכספיים שנובעים ממנה.

<אתי כהנא: זה מקום אחר.

<אתי כהנא: בסופו של דבר בעסקה כזאת של בעל צימר, הוא מקבל את הכסף ובזה נגמרת ההתקשרות המשפטית, השאלה היא מה קורה עם מה שמעבר לזה, מה עם האחריות למה שקורה בתוך אותו מקום.

<איתן גורני: יכול להיות שאפשר לעשות פתרון, צריך לחשוב על זה ברמה המשפטית, כמו שעשו באלכוהול, שמי שקונה אלכוהול עבור קטין הוא עובר עבירה.

<איתן גורני: אז יכול להיות שאפשר, אבל צריך לחוקק את זה, שמי שמשכיר את החדרים או המקומות האלה עבור קטין ורואים שהוא השכיר את זה עבור קטין, גם הוא יהיה אשם באיזה שהיא עבירה.

<איתן גורני: אבל על זה צריך לשבת בראשים משפטיים - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, על זה אנחנו מדברים.

<חוה קליין: אני אשמח להבין מה 'עיר ללא אלימות' יודעים מאילת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו תיכף צריכים לסיים את הדיון, לצערי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על שני דברים, פעם אחת על האחריות של מי שמשכיר לקטין ופעם שנייה גם על המשכיר והשוכר, במידה שהשוכר הוא בגיר ונותן את זה לקבוצה של קטינים, הוא צריך לדעת גם שיש לו אחריות פלילית, אם וכאשר השימוש בווילה נעשה על ידי קטינים ללא השגחת מבוגר, כל שכן אם מתרחשים שם אירועים דוגמת האירועים שציינו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לפעול בשני מישורים בעניין הזה.

<אסנת עזרד: ממש בקצרה, אבל אני חושבת שזה לא פחות חשוב.

<אסנת עזרד: אני בתפקידי גם מנהלת בית ספר, אז הנושאים הם מאוד מוכרים.

<אסנת עזרד: אני רוצה לדבר על נושא שפחות דיברנו פה, זה שותפות הנוער.

<אסנת עזרד: לנוער יש אמירה.

<אסנת עזרד: כמנחה ארצית למנהיגות נוער, מנהיגות תלמידים, מועצות נוער, יש למועצת התלמידים הארצית אמירה ברורה שזה לא חלק מהשיח, זה לא חלק מהחיים שאמורים להיות בקרב בני נוער.

<אסנת עזרד: יש להם דיאלוג בתוך המועצה הארצית, יש להם גם כוונה לעשות דיאלוג יחד עם ההורים בעניין הזה, חשוב כאן לומר את זה.

<אסנת עזרד: אני בכלל חושבת שלמועצת נוער ותלמידים ארצית יש כוח השפעה וצריך לנצל אותו.

<אסנת עזרד: אני חושבת שאם הוא יהיה בדיונים של חקיקה בחשיבה, יש כאן אמירה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהאמירה הזו היא מאוד חשובה.

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי דיון אני גם חשבתי - - -

<תמי ברנע: מועצת התלמידים הארצית הוזמנה לדיון.

<אסנת עזרד: אני מטעם, אני מנחה ארצית שלהם השנה.

יפעת שאשא ביטון: אני בקשר בימים האחרונים, זה נושא אחר, עם אליאב בטיטו, הם פשוט כל כולם באיזה שהיא מחאה חשובה.

<אסנת עזרד: לפני שבוע היה להם דיון עם המפקחת הארצית בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהרעיון הוא מצוין.

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי דיון חשבתי בעניין הזה ואני חושבת שזה יכול להיות רעיון מצוין לקיים דיון בנושא הזה, ובכך אני מסכמת את הישיבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון בנושא הזה בשיתוף הורים ונציגים של מועצת התלמידים הארצית, קצת נשמע אותם, קצת ננסה להבין יחד איתם איך אנחנו מתמודדים עם התופעה בתוך קהילת השווים שלהם.

<אסנת עזרד: יש להם כוח, צריך לזכור את זה.

<אסנת עזרד: יש להם המון כוח.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני לא בכדי אומרת את זה.

<לילי הלפרין: הם חבר'ה נהדרים, אבל הם לא מעורבים בדברים האלה.

<אסנת עזרד: אני חושבת שהם מעורבים הרבה יותר ממה שאנחנו חושבים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגייס אותם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך לאיזה שהוא מהלך - - -

<לילי הלפרין: אין להם כל כך השפעה על הנוער הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיכולה להיות להם השפעה מצוינת על קבוצת השווים שלהם, או לפחות אנחנו נרוויח את היכולת שלנו להבין את מה שקורה שם כדי שאנחנו נוכל להתאים את השיח ואת הטיפול למנגנונים הפנימיים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים דיון של הורים ותלמידים ממועצת התלמידים בניסיון להבין עוד קצת את התופעה.

יפעת שאשא ביטון: לצד זה אני כן מבקשת שאנחנו נבחן תהליך של חקיקה בשני המישורים שאנחנו דיברנו עליהם, הטלת האחריות על המשכיר והטלת האחריות על השוכרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב ונחשוב, נראה איך אנחנו מגדירים את זה בצורה שאנחנו באמת לא שופכים את התינוק עם המים, אלא יוצרים מעטה הגנה על הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס כאן שוב, ככל שנידרש.