ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 97, 2016-01-11 11:30

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הסדרת סוגיית תשלום מיסים עירוניים עבור תחנות מוניות ומפרצי חנייה של מוניות ברשויות המקומיות.

דוד אמסלם: על מנת להיכנס לדיון אני מבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת להציג לנו את הרקע ואז נשמע את החבר'ה מן המוניות, את משרד האוצר ונחתוך את העניין.

דוד אמסלם: בבקשה.

<רינת בניטה: אני ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

<רינת בניטה: נתבקשנו להכין מסמך בנושא הזה.

<רינת בניטה: פנינו אל משרד הפנים ואל מרכז השלטון המקומי כדי לקבל מידע לגבי כלל הרשויות.

<רינת בניטה: מצאנו שהיום אין גוף שמרכז את המידע המבוקש, לא לגבי סך הגבייה עבור סעיף תחנות המוניות ולא לגבי חקיקה עירונית ייעודית שמטרתה גביית אגרה בגין מקום חנייה של מוניות.

<רינת בניטה: בהינתן העובדה הזו פנינו אל 14 הערים הגדולות.

<רינת בניטה: הממצאים מראים שבעצם כל 14 הערים שפנינו אליהן גובות ארנונה עבור שטח תחנת המוניות עצמה, לרוב על-פי אחד משני סעיפי גבייה עיקריים.

<רינת בניטה: מרבית העיריות שפנינו אליהן גובות על-פי סיווג של משרדים או עסקים ושתי רשויות מקומיות גובות על-פי סיווג ייחודי של תחנת מוניות.

<רינת בניטה: התעריף למטר הוא על-פי צו הארנונה והשונוּת בגביית התעריפים למטר היא תוצאה של שונוּת בצו הארנונה בין העיריות, ואנחנו יודעים שזה קיים.

<רינת בניטה: בנוסף, חלק מן העיריות גובות גם תשלומים נוספים עבור מפרצי החנייה של המוניות באחד משלושה הסדרים עיקריים שאנחנו מצאנו.

<רינת בניטה: חלק מן העיריות גובות ארנונה, עירייה אחת גובה דמי שימוש, וב-5 עיריות מבין ה-14 נגבית אגרה שנתית.

<רינת בניטה: ההבדלים שמצאנו ומוצגים בטבלה הם הבדלים ניכרים בין העיריות שמסרו לנו את המידע.

<רינת בניטה: אני רוצה להדגיש ש-5 עיריות לא מסרו לנו מידע האם הן גובות בכלל ארנונה או דמי שימוש שהם לא ארנונה אז אין לנו את המידע הזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה וולונטרי?

דוד אמסלם: מה עושים כאשר הם לא מגישים מידע לכנסת?

<רינת בניטה: על-פי חוק הכנסת, סעיף 64 קובע שכל גוף מבוקר במדינת ישראל מחויב למסור את המידע בלא דיחוי, בדומה לסמכויות מבקר המדינה.

דוד אמסלם: אני מבקש מכם שתוציאו מכתב לראשי העיריות וליועצים המשפטיים של אותן עיריות.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לקבל תשובה למה הם לא ענו, לפני שאנחנו מגישים את זה ליועץ המשפטי לממשלה כדי שהוא יטפל בעניין.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין למה כשאתם פונים לא עונים לכם.

דוד אמסלם: תיידעי אותי בעניין.

<רינת בניטה: נבקש את המידע הזה בשנית.

דוד אמסלם: תוציאי להם מכתב, שאתם מבקשים לדעת על-פי החוק.

דוד אמסלם: כרגע לא מעניינת אותי האינפורמציה.

דוד אמסלם: מעניין אותי למה הם לא ענו.

דוד אמסלם: זו חוצפה.

<רינת בניטה: מבין העיריות שענו, אנחנו רואים פה שונוּת גדולה בתעריפי הגבייה בגין אותו חוק עזר עירוני שחוקק בכל אחת מן העיריות, למעט אשדוד שלא גובה על-פי אגרה שנתית אלא גובה דמי שימוש בגובה משתנה על-פי כל מיני הסכמים שיש לה מול תחנות המוניות בעיר.

<רינת בניטה: אנחנו רואים שב-4 עיריות – תל-אביב, חיפה, נתניה וחולון – תעריף הגבייה נע בין כמה עשרות שקלים לכמה מאות שקלים, עד 547 שקלים, ובירושלים יש שלושה אזורי גבייה, כשהנמוך בהם עומד על 2,364 שקלים בשנה, ובאזור א', האזור שהתעריף בו הגבוה ביותר, התעריף בשנת 2014 עמד על 10,802 שקלים בשנה.

דוד אמסלם: למקום חנייה בחוץ.

דוד אמסלם: הבנתי.

<רינת בניטה: כן.

<רינת בניטה: אלה הנתונים שמסרו לנו.

דוד אמסלם: בואו נשמע את החבר'ה מהמוניות.

דוד אמסלם: בבקשה.

<יהודה בר אור: אני יושב-ראש ארגון הגג של המוניות בישראל.

<יהודה בר אור: אני נמצא בענף המוניות הרבה מאוד שנים, אני בענף כבר יותר מ-33 שנה, מהן במשך 15 שנים אני יושב-ראש איגוד המוניות ומשתף פעולה עם חברי פריד אברהם מזה שנים רבות.

<יהודה בר אור: מה שנאמר פה, יש פה חלק נכון וחלק לא נכון שלא תואם למציאות.

דוד אמסלם: תגיד שחלק לא מדויק, לא לא-נכון.

<יהודה בר אור: לא נכון למציאות.

<יהודה בר אור: נלך לפי מה שאתה אומר, לא מדויק.

<יהודה בר אור: ניקח לדוגמה את תל-אביב, העיר הגדולה ביותר.

<יהודה בר אור: מזה עשרים ומשהו שנים אנחנו לא משלמים ארנונה לעירייה משום שאין לנו שטח אדמה מן העירייה.

<יהודה בר אור: בעבר היו לנו הקצאות של בוטקה וכל מיני מבנים שיכולנו לשבת בהם.

<יהודה בר אור: לפני עשרים שנים זה בוטל, ירדו לנו כל המבנים.

<יהודה בר אור: היום כל אחד משכיר את הנכס שלו באופן פרטי ומשלם את כל המיסים לעירייה על-פי הנכס עצמו, בהתאם למה שהעירייה מבקשת ממנו, ללא שום התערבות מצד אף אחד.

<יהודה בר אור: לגבי מקומות החנייה, מאז קום המדינה ועד לפני 5 שנים עיריית תל-אביב הייתה העירייה המסודרת ביותר, שגבתה מאתנו במשך כל השנים את אגרות החנייה.

<יהודה בר אור: אף פעם לא קרה שפספסנו איזו שנה, תמיד שילמנו את מלוא המחיר, שמאז ומתמיד היה הגבוה ביותר.

<יהודה בר אור: בירושלים קרוב לחמישים שנים לא שילמו אגרות.

<יהודה בר אור: לפני כ-5 שנים עלו על הנושא הזה שהם לא משלמים ואז הטילו עליהם קנסות ונטל כבד יותר והגדירו להם את החניות.

דוד אמסלם: כלומר, עד לפני 5 שנים בעיריית ירושלים לא גבו עבור החנייה ברחוב.

<יהודה בר אור: יש לנו בחוץ את העמודים שאנחנו חונים לפניהם.

<יהודה בר אור: אם לדוגמה יש לי 100 מוניות ויש לי רק 8 מקומות חנייה, 100 מוניות צריכות להתפרש על פני 8 מקומות החנייה.

<יהודה בר אור: זה לא שיש לי 80 מקומות חנייה.

<יהודה בר אור: יש לי 8 מקומות חנייה.

<יהודה בר אור: גם אם יהיו לי 1,000 מוניות הן צריכות לעמוד באותם מקומות.

<יהודה בר אור: כמובן שכל תחנה ותחנה בפני עצמה שילמה על פי מספר המוניות והחברים שעובדים בה.

<יהודה בר אור: אנחנו שילמנו הכי הרבה אגרות, יותר מחצי מיליון שקל על קרוב ל-1,000 נהגי מוניות.

דוד אמסלם: על איזה מקום אתה מדבר?

<יהודה בר אור: אני מדבר על תל-אביב.

דוד אמסלם: אתה עובד בתל-אביב?

<יהודה בר אור: אני בתל-אביב.

דוד אמסלם: כשאתה אומר "אנחנו" אתה מתכוון לתל-אביב?

<יהודה בר אור: אני מתל-אביב.

<יהודה בר אור: אני במקרה נולדתי בתל-אביב.

<אשר בן שושן: למען הסדר הטוב, הוא מדבר בשם המוניות, לא בשם עיריית תל-אביב.

דוד אמסלם: ברור, לרגע לא חשבתי אחרת.

<יהודה בר אור: דיברתי קודם כול על תל-אביב.

<יהודה בר אור: בחיפה משלמים לפי 480 שקל, ובחולון משלמים לפי 400 שקל.

<יהודה בר אור: גם בראשון לציון, שאני מכיר את הנתונים שלה, משלמים לפי 480 שקל ומשהו.

<יהודה בר אור: יש עיריות שהגיעו להסכמות עם תחנות המוניות ומשלבים להם הכול ביחד בהסכמה, למשל באשקלון, באשדוד ויש עוד כמה עיריות כאלה, למשל בנתניה ובעוד כמה מקומות, שהגיעו להסכמה עם תחנות המוניות שנמצאות בקרבן מה המחיר שיהיה.

<יהודה בר אור: אני חושב שמה שאנחנו משלמים ומה ששילמנו משקף מאוד, לאור זה שאנחנו לא יכולים להעמיד שום מונית נוספת במקום מסוים.

<יהודה בר אור: הדגשתי את זה מאוד, שברגע שאנחנו נמצאים עם 100 מוניות ועם 8 מקומות חנייה אתה מתאר לעצמך שהרבה מוניות מסתובבות ללא חנייה ומקבלות דוחות, אבל זה כנראה תוצאה של ההתנהלות מאז קום המדינה, כך חולק העניין ולכן לא נכנסנו לעומק העניין והשארנו את זה כפי שקיים במציאות.

<יהודה בר אור: אבל למעשה בפועל אם כבודו ישקול את זה היטב, היום יש המון מוניות שנמצאות בתוך הרשת וכאשר הן רוצות לחנות, לא מקצים להן חנייה נוספת כי החנייה קבועה, יש 8 מקומות או 10 מקומות או 3 מקומות בהתאם לכל תחנה ולעמודים שיש בכל מקום ומקום.

<יהודה בר אור: לכן לפי הבנתנו המחיר שאנחנו משלמים היום בערים הגדולות, בירושלים, תל-אביב, חיפה ובאר-שבע, שם משלמים גם כ-480 שקל, אנחנו חושבים שהמצב הזה שלנו היום, במיוחד במצב הקשה שאנחנו נמצאים בו, אנחנו חושבים שהנטל הזה עלינו הוא די והותר ואין כוח למוניות, שעובדות מצאת החמה ועד צאת הנשמה, לשאת אפילו שקל אחד נוסף.

<יהודה בר אור: אני מבקש לדאוג לכך ואם אפשר אפילו להקל עלינו.

<יהודה בר אור: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<פריד אברהם: אני יושב-ראש ארגון מוניות השירות ומנכ"ל ארגון הגג.

<פריד אברהם: אנחנו עובדים כ-10 שנים ביחד, מקיפים את כל הארץ.

<פריד אברהם: חברי יהודה בר אור הדגיש מעומק לבו את העול הכבד הקיים על ענף המוניות.

<פריד אברהם: אני בא להוסיף עוד יותר, אולי הוא לא ביטא את הקושי במלואו.

<פריד אברהם: אני רוצה להוסיף מעומק לבי עכשיו ולדבר על העול הכבד הקיים על ענף המוניות בכלל, על כל המשתמע מכך.

<פריד אברהם: בענף המוניות יוצא נהג מונית לתת שירותים.

<פריד אברהם: אתם לא עושים לו טובה, סליחה על הביטוי.

<פריד אברהם: אם לא היו מוניות היה צריך לייצר אותן כדי שהנוסע ייסע על-ידי נהג המונית.

<פריד אברהם: עכשיו מטילים עליו כל מיני תשלומים.

<פריד אברהם: הוא משלם אגרה, הוא משלם למדינה כבר את האגרה.

דוד אמסלם: כמה אגרה הוא משלם?

דוד אמסלם: כאשר אדם קונה מונית, מה המסלול שהוא עובר?

<פריד אברהם: 245,000 ש"ח הוא משלם עבור הזכות להסיע נוסע, באמת.

<פריד אברהם: תרשה לי, אם אני כבר מדבר כך.

דוד אמסלם: אני מרשה לך הכול.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להבין, מה התשלומים שמושתים על נהג המונית, מעבר לזה שהוא קונה את האוטו?

<פריד אברהם: הכשרה, רכב מתאים.

דוד אמסלם: תגיד לי בשקלים.

<פריד אברהם: עשרות אלפי שקלים.

דוד אמסלם: כמה עולה המספר?

<פריד אברהם: המספר עולה 245,000 ש"ח.

<פריד אברהם: משלמים את הכסף למדינה.

<פריד אברהם: זה מתחיל בזה.

<פריד אברהם: אחר-כך הוא צריך לקנות רכב מתאים, שהמחיר נע בין 80-90 אלף לאוטו קטן ועד 280 אלף ש"ח לאוטו גדול, ואפילו יותר.

דוד אמסלם: עכשיו יש לו כבר את המונית עם הכובע.

דוד אמסלם: הלאה.

<פריד אברהם: הכובע זה הזכות הציבורית על מנת שהוא יסיע נוסעים.

<פריד אברהם: הוא צריך מונה, כי זה מחיר מפוקח על-ידי משרד התחבורה.

דוד אמסלם: כמה הוא משקיע באביזרים באוטו?

<פריד אברהם: באביזרים באוטו בערך 10,000 שקל.

<פריד אברהם: ביטוח, על כל המשתמע; אמורטיזציה, על כל המשתמע; סולר שהוא 35% מסל התשומות.

<פריד אברהם: אנחנו משלמים בלו על סולר שבעבר לא היינו משלמים אותו.

<פריד אברהם: זאת אומרת, מוסיפים עוד מיסים; ומיסים כמובן.

דוד אמסלם: אני מבין שהוא משלם גם לתחנה.

<פריד אברהם: תחנה זה תחזוקה.

דוד אמסלם: אני בא מהזווית של הנהג, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: אני רוצה לדעת, אם מחר אני קונה מונית מה הסיפור.

דוד אמסלם: ואז הוא משלם דמי חבר לתחנה.

דוד אמסלם: התחנה לוקחת את העלויות הבאות: את השכירות של המבנה, את מפעיל התחנה.

<פריד אברהם: סדרנים, קשר וארנונה.

דוד אמסלם: וגם את האגרה הזאת.

דוד אמסלם: נכון?

<יהודה בר אור: ברור.

דוד אמסלם: יש עוד אגרה שאני לא יודע עליה פרט לזאת?

<יהודה בר אור: כן.

<יהודה בר אור: יש קצין בטיחות שכל תחנה חייבת להחזיק, שזה בין 1,000-2,000 שקל בחודש.

<פריד אברהם: יש המון מטלות על נהג המונית.

<פריד אברהם: אני מודיע לך, אפילו משרד האוצר קבע מסל התשומות, ממאה אחוז, כמה היום הנהג מרוויח?

<יהודה בר אור: 30 אחוז מההוצאה זה לדלק, על-פי נתוני משרד התחבורה, 17 אחוז מע"מ, בלאי והוצאות.

<יהודה בר אור: בכול אנחנו מגיעים ל-70%.

<יהודה בר אור: זאת אומרת, נשאר לנהג המונית ב-12 שעות עבודה 30% בלבד, שזה בערך 25 שקל לשעה, גם אם הוא גובה 800 שקל.

<פריד אברהם: אני שואל אותך שאלה סופית בעניין הזה.

<פריד אברהם: אנחנו נאבקים- - -

דוד אמסלם: אתה יודע שבדרך כלל אני שואל פה את השאלות.

<פריד אברהם: ברור לי.

<פריד אברהם: אני מכבד אותך כיושב-ראש, אני שמח שאתה מוביל את זה כפי שצריך.

<פריד אברהם: באמת יש על כתפינו עול כבד, על 22,000 נהגים שאין להם זמן להתעניין אפילו מה קורה.

דוד אמסלם: כמה זמן אתם משלמים את האגרה הזאת?

<יהודה בר אור: מאז קום המדינה.

<פריד אברהם: אתה קונה אגרה לצמיתות.

דוד אמסלם: אני שואל על האגרה לעירייה.

<פריד אברהם: משלמים מאז קום המדינה בכל שנה מחדש.

<פריד אברהם: הנה, אני יושב פה, קיבלתי אס-אם-אס על כך שקבעו את האגרה בתל-אביב: 517 שקלים.

<פריד אברהם: משלמים כל הזמן.

<פריד אברהם: יש כל מיני עיריות.

<פריד אברהם: לדוגמה, בעיר בספר, נהריה, קרוב לגבול, משלמים 613 שקלים אגרה.

<פריד אברהם: לפעמים זה לא סביר ממש.

<פריד אברהם: למה לא תורידו את האגרות בכלל?

<פריד אברהם: סתם אני אומר את זה.

דוד אמסלם: למה אתה אומר "סתם"?

דוד אמסלם: זה דבר שזכותכם לדרוש.

<פריד אברהם: לא סתם אני אומר.

<פריד אברהם: העול כבד מאוד.

<פריד אברהם: פנינו לא מזמן לשר האוצר שיבדוק את הקטע הזה.

<פריד אברהם: יש עלינו עול כבד.

<פריד אברהם: לכן אני אומר, מיותר היום לבדוק אם אפשר להעלות.

<פריד אברהם: תבדקו אם אפשר להוריד.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<יהודה בר אור: דבר אחד, אדוני, אני רוצה להוסיף.

<יהודה בר אור: באגרות יש פה אפליה גדולה מאוד בין 13,500 נהגי מוניות שעובדים בתחנות בכל הארץ לבין קרוב לעוד 8,000 חאפרים שאין עליהם שום נטל כזה, שהם עובדים ברחוב.

<יהודה בר אור: ככל שאתה מעלה את האגרה אתה מוסיף עלינו עול.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: עיריית ירושלים, יש לי רק שאלה אחת.

דוד אמסלם: אתם רואים את השונוּת – אני עוד לא נכנס למהות – בין 400-500 שקל לבין 2,000 עד 10,000 שקל.

דוד אמסלם: למה?

<חזי שורצמן: השיטה בירושלים אחרת.

דוד אמסלם: עזוב שיטה.

דוד אמסלם: בכספים.

<חזי שורצמן: כבוד היושב-ראש, השיטה בירושלים אחרת.

דוד אמסלם: אני לא מדבר על השיטה.

דוד אמסלם: אני שואל על השקלים.

<חזי שורצמן: הייתה רפורמה.

<חזי שורצמן: השיטה בירושלים אחרת, היא לא פר נהג אלא פר תחנה, מקומות חנייה לתחנה.

דוד אמסלם: כאן מדובר על מקומות חנייה לתחנות.

דוד אמסלם: אני קורא לך את מה שרשום לי בטבלה: "גביית אגרת חנייה, דמי שימוש שנתיים עבור מפרצי חנייה של מוניות".

<אשר בן שושן: יש פה שונוּת בין הרשויות השונוֹת.

<אשר בן שושן: האגרות שמשולמות, יש מקומות שהתשלום הוא על מקום החנייה.

<אשר בן שושן: אני מעיריית תל-אביב.

דוד אמסלם: בתל-אביב רשום לי 547 שקלים למונית.

<אשר בן שושן: אנסה להסביר לכבודו.

<אשר בן שושן: יש שונוּת בין הרשויות המקומיות.

<אשר בן שושן: בעיריית ירושלים התשלום הוא פר מקום חנייה לתחנת מוניות.

<אשר בן שושן: בעיריית תל-אביב, כמו בערים אחרות, התשלום הוא פר מונית, האגרה היא להיתר למונית הספציפית לחנות במקום המיועד.

דוד אמסלם: מה הממוצע של מוניות בתחנה?

<אשר בן שושן: בעיר תל-אביב יש סדר גודל של כ-35 תחנות מוניות מורשות עם סדר גודל של כ-1,000 פלוס מוניות רשומות, אבל זה משתנה בין כל תחנה ותחנה.

<מיטל להבי: ומינימום לתחנה זה 15 מוניות אז המינימום זה 500 כפול 15.

דוד אמסלם: תחנת אוטובוס משלמת?

<אשר בן שושן: לא.

דוד אמסלם: למה?

<אשר בן שושן: אתה רוצה שאני אפתח את זה?

דוד אמסלם: כן, בוודאי.

דוד אמסלם: אז מה, אני רוצה שתסגור את זה?

<אשר בן שושן: אני לא רוצה לסגור.

<אשר בן שושן: אני בוודאי מבחינתי- - -

<רעות פרקש צימרינג: אני ממשרד הפנים.

<רעות פרקש צימרינג: תחנת אוטובוס זה מקום ציבורי.

<רעות פרקש צימרינג: תחנת מוניות זה מקום פרטי.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת?

<רעות פרקש צימרינג: תחנת אוטובוס זה ציבורי.

<פריד אברהם: גם אנחנו ציבורי, סליחה.

דוד אמסלם: אני מבקש לא להתפרץ.

דוד אמסלם: לא הבנתי מה אמרת.

<רעות פרקש צימרינג: אני ממשרד הפנים.

<רעות פרקש צימרינג: ההבחנה היא שתחנת אוטובוס היא מקום ציבורי.

דוד אמסלם: ומה זה תחנת מוניות?

<רעות פרקש צימרינג: תחנות מוניות זה אזור מגודר שמיועד לאותן מוניות בלבד.

דוד אמסלם: תחנת אוטובוס לא מיועדת לאוטובוס?

דוד אמסלם: אם תחני בתחנת אוטובוס לא תקבלי רפורט?

דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין את ההבחנה.

דוד אמסלם: אעשה סדר בדיון.

דוד אמסלם: בגלל שפתחת בעניין, אתן לך ואחרי כן אעבור בסבב ונתקדם.

<אשר בן שושן: נדמה לי שבכמה וכמה דברים יש מכנה משותף בין כל הנוכחים פה, כולל ארגוני המוניות.

<אשר בן שושן: המוניות הן אחד הכלים והאמצעים החשובים לניוד של נוסעים במטרופולינים.

דוד אמסלם: תדלג על זה.

<אשר בן שושן: אענה לך.

דוד אמסלם: אשר בן שושן, תירגע.

<אשר בן שושן: אני רגוע.

דוד אמסלם: עזוב את כל עניין החשיבות.

דוד אמסלם: אנחנו מכירים הכול.

דוד אמסלם: לא צריך את הנאומים האלה.

דוד אמסלם: תגיד לי למה אתה חושב שתחנת מוניות צריכה לשלם ואילו תחנת אוטובוסים לא צריכה לשלם.

<אשר בן שושן: אם נבין את השיטה נראה את הרציונל שלה.

דוד אמסלם: תסביר לי בשתי דקות את השיטה ואחרי כן תסביר לי למה השיטה הזאת לא טובה גם באוטובוסים.

<אשר בן שושן: תחנת אוטובוס היא על בסיס מסלולי הנסיעה של קווי האוטובוס.

<אשר בן שושן: איסוף הנוסעים מתבצע בתוך תחנות האוטובוס, להבדיל אלף אלפי הבדלות מכל מה שקשור בסגנון ותפעול העבודה של מונית.

<אשר בן שושן: המקומות שמוקצים לתחנות המוניות אינם לאיסוף, העלאה והורדה של נוסעים, ממש לא.

<אשר בן שושן: הם יותר תחנות תפעוליות של המוניות.

<אשר בן שושן: כל בסיס העבודה של תחנות המוניות המיוחדות מתבצע במרחב הציבורי על בסיס לא של תחנות מוסדרות.

<אשר בן שושן: זה דבר אחד.

<אשר בן שושן: דבר שני, המקומות שמוקצים לתחנות המוניות- - -

דוד אמסלם: בכל קו בירושלים או בכלל בארץ יש בסוף קצה.

דוד אמסלם: אני שואל, האוטובוס משלם על תחנת הקצה?

דוד אמסלם: או שמשרד התחבורה גם בונה לו את המסוף על חשבונו?

<אשר בן שושן: משרד התחבורה צריך לשאת גם בעלויות של מסופי התחבורה הציבורית באשר הם, אבל אני לא חושב שהדיון, אם יורשה לי, עושה איזו השוואה בין תחנות אוטובוס לתחנות מוניות.

דוד אמסלם: הדיון הוא מה שאני קובע.

דוד אמסלם: תענה לי כן או לא, ואם אין לך עמדה ואתה לא רוצה – גם בסדר.

<אשר בן שושן: אענה לך, אני לא בורח מן ההתמודדות, כבודו.

<אשר בן שושן: יש מאפיינים ייחודיים של האוטובוסים ויש מאפיינים ייחודיים של תחנות מוניות.

<אשר בן שושן: המרחב הציבורי – כידוע לך, ואתה הגעת מעיריית ירושלים – הוא מרחב חשוב מאוד והוא מצומצם מאוד.

<אשר בן שושן: היקף החניות שמוקצות היום בעיר תל-אביב, רק לשם הדוגמה, הוא מאות רבות של חניות.

<אשר בן שושן: המשאב הזה לא נמצא בעודף ולכן צריך לנהל אותו בחוכמה ובשום-שכל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ניסים חנגל: אני מנהל הכנסות בעיריית פתח-תקווה.

דוד אמסלם: כמה אתם מכניסים בנושא הזה?

<ניסים חנגל: אנחנו גובים רק עבור המבנים.

<ניסים חנגל: עבור מפרצי חנייה לא גובים.

דוד אמסלם: למה?

<ניסים חנגל: היסטורית לא גובים.

<ניסים חנגל: אני לא יודע למה.

<ניסים חנגל: אוטובוסים בחניונים שלהם, בתחנת הקצה שלהם כן משלמים דמי שימוש.

<ניסים חנגל: לצורך השוואה, אוטובוסים משמשים בתוך העיר להעלאת נוסעים והורדתם אבל היכן שהם חונים בסוף יום או היכן שהם ממתינים, שם הם כן משלמים דמי שימוש.

<ניסים חנגל: זו ההבחנה העיקרית.

<ניסים חנגל: תחנת מוניות לדעתי כן צריכה לשלם במקומות שבהם מוקצית חנייה, כשהחניות עומדות שם וממתינות.

<ניסים חנגל: אצלנו הם לא משלמים.

<ניסים חנגל: למה?

<ניסים חנגל: בשל קביעה היסטורית.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: שלום מיטל להבי.

דוד אמסלם: מה שלומך?

<מיטל להבי: שלומי טוב.

<מיטל להבי: אני עדיין מודה לך על הסיור בשכונת הארגזים.

<מיטל להבי: מוניות זה נורא חשוב.

<מיטל להבי: השוני בין העיריות, פעם ראשונה שאני נחשפת אליו, להבדל שבין גבייה על מפרץ חנייה לבין גבייה פר מונית.

<מיטל להבי: אין לי ספק שמי שמחזיק עסק – לא בוטקה אלא חנות – צריך לשלם ארנונה כמו כל אחד אחר.

<מיטל להבי: הם מצביעים על העובדה שגובים מהם בכלל כסף.

<מיטל להבי: אני רוצה להצביע על העובדה שנותנים להם בכלל חנייה.

<מיטל להבי: למען ההגינות, מי שהם לא חברת מוניות, למשל Get Taxi, מה שהוא הצביע על 8,000 "חאפרים", כך הוא קרא להם, אין להם חנייה מוסדרת.

<מיטל להבי: יש מי שיש לו חנייה ויש מי שאין לו חנייה.

<מיטל להבי: אני חושבת שאי אפשר להקצות חנייה במרחב הציבורי בלי שיהיה לזה מחיר.

<מיטל להבי: אני חושבת שיש מחיר לחנייה במרחב הציבורי.

<מיטל להבי: לצערי החנייה מצטמצמת יותר ויותר והצרכים הולכים וגדלים.

<מיטל להבי: הייתי רוצה שבשיחה הזאת נכלול גם את השיח על מוניות השירות.

<מיטל להבי: זה תהליכים לא רק של תמרור אלא גם של רישיון עסק, שגם לו יש עלות גבוהה.

<מיטל להבי: צריך להסתכל על שני הדברים ביחד.

<מיטל להבי: מה שקורה היום בתחנת מוניות, וגם במוניות שירות – יושב פה מר פריד אברהם שאמר שהם לא גומרים עם הסיפור של מפרץ חנייה אלא הם משלמים על מפרץ החנייה הזה אבל גם צריך להוציא עליו רישיון עסק, שזה גם עלות נוספת.

<מיטל להבי: צריך להסתכל על כל המכלול.

<מיטל להבי: מצד אחד, לא יכולים ליצור איפה ואיפה בין מי שעובד דרך תחנה ובין מי שעובד דרך Get Taxi.

<מיטל להבי: אנחנו צריכים להיות מודעים לכך שיש עוד 8,000 מוניות.

<מיטל להבי: פנו אלינו מ-Get Taxi וביקשו מאתנו מקומות חנייה.

<מיטל להבי: אמרנו להם: אתם לא תחנה, אתם לא מקבלים מקום חנייה.

<מיטל להבי: לדעתי קודם כול צריך להיות חיוב על מי שמקבל מקום חנייה, זה לא צריך להיות Free of charge.

<מיטל להבי: זה יקר המציאות בכל עיר, וכמובן שיש עיר כמו תל-אביב שחנייה בה יקרה יותר בה לעומת עיר כמו שדרות, שם אולי משלמים למונית כדי שתבוא לעבוד בעיר, אני לא יודעת איך זה עובד.

<מיטל להבי: צריך לעשות בזה סדר וצריך לקחת בחשבון שחנייה היא מצרך יקר.

דוד אמסלם: למה תחנות אוטובוס זה לא מצרך יקר?

<מיטל להבי: גם מסופים זה מצרך יקר.

<מיטל להבי: לא תחנה, כי בתחנה אני מרימה את היד ועולה.

<מיטל להבי: איפה שמונית עוצרת זה לא תחנה.

<מיטל להבי: התחנה זה למעשה נקודת הקצה.

<מיטל להבי: זה כמו מסוף אוטובוס.

<מיטל להבי: אני לא יודעת להגיד לך בתנאים של מסוף אוטובוס.

<מיטל להבי: אני מתייחסת לתחנה כנקודה אחת שממנה הנהגים יוצאים להתרענן והיא תחנת קצה.

<יהודה בר אור: אנחנו עומדים שם גם בשביל לקבל נוסעים, ברור חד-משמעית.

<יהודה בר אור: אני עומד שם כדי לקבל נוסעים וזה רוב העבודה שלי.

<מיטל להבי: אין דין ה"כרמלית" ודין מסוף רידינג או מסוף סבידור כדין תחנת אוטובוס ברחוב אבן גבירול.

<מיטל להבי: זה דבר אחר.

דוד אמסלם: נציג עיריית ירושלים, אתה רוצה לומר עוד משהו?

<חזי שורצמן: אני מצטרף לעמיתיי.

<מיטל להבי: אגיד רק שמוניות השירות למשל, הנוכחות שלהן בתחנות קצה, במסופים, לא מובנת מאליה.

<מיטל להבי: זה לא משהו שמשרד התחבורה מאשר אוטומטית או עירייה מאשרת אוטומטית וזה כן משהו שצריך אותו.

דוד אמסלם: משרד הפנים, הייתי מבקש לדעת קודם כול מה השונוּת ובכלל מה הנחיצות באגרה הזאת, אם בכלל היא לפי חוק.

דוד אמסלם: אנא תספרו לנו.

<רעות פרקש צימרינג: בואו נבחין בין אגרה לבין ארנונה.

דוד אמסלם: עזבי ארנונה.

דוד אמסלם: אני מדבר על האגרה.

<רעות פרקש צימרינג: לגבי אגרה, יש רשויות מקומיות שמחייבות במסגרת חוק עזר ויש שלא.

<רעות פרקש צימרינג: משרד הפנים נתן כהמלצה חוק עזר לדוגמה.

דוד אמסלם: אתם רק ממליצים?

דוד אמסלם: אתם לא רגולטור בעניין?

<רעות פרקש צימרינג: רשות מקומית שמגיעה אלינו ומבקשת לחוקק חוק עזר- - -

דוד אמסלם: אתם מאפשרים לה.

<רעות פרקש צימרינג: בגבולות מסוימים.

דוד אמסלם: מה הגבולות?

<רעות פרקש צימרינג: הדרישה היא שזה יהיה משק סגור, כלומר שזה יממן את הפיקוח.

דוד אמסלם: איזה פיקוח?

<רעות פרקש צימרינג: שולחים לשם מפקחים לראות שהכול מתנהל כשורה.

<יהודה בר אור: לא מפקחים על שום דבר.

<רעות פרקש צימרינג: יש טווח מסוים- - -

דוד אמסלם: פעם ראית פקח ייעודי לנושא מוניות?

<רעות פרקש צימרינג: יש פקח עירוני שמגיע.

דוד אמסלם: הוא נותן דוחות על החניות ובמקרה הוא גם עובר דרך התחנה, על הדרך.

<יהודה בר אור: אם הוא רואה שאין תו חנייה הוא כותב לו רפורט.

<רעות פרקש צימרינג: בעיקרון התחשיב אמור לכסות את עלויות הפיקוח.

<רעות פרקש צימרינג: זה מה שנאמר לנו.

<רעות פרקש צימרינג: יש רשויות מקומיות שגובות ויש שלא, ומי שגובה אמורה לגבות את זה במסגרת חוק עזר בצורה מסודרת.

<גלעד קרן: חוק העזר מגיע לאישור שר הפנים.

<גלעד קרן: השאלה אם מוצג בפניכם תחשיב.

<גלעד קרן: מה התחשיב הזה כולל?

דוד אמסלם: מה הוא כולל?

דוד אמסלם: את הצבע – הבנתי, את התמרור – הבנתי.

<גלעד קרן: אם עיריית תל-אביב רוצה לגבות סתם 500 שקל למקום חנייה, מה התחשיב שהיא מציגה?

דוד אמסלם: תמרור אנחנו יודעים כמה עולה, וצבע גם אספר לך כמה עולה.

דוד אמסלם: זה לא עולה 500 שקל למונית.

<רעות פרקש צימרינג: יש רשויות מקומיות, אגב, שגובות פחות.

דוד אמסלם: ויש רשויות מקומיות שלא גובות בכלל.

<רעות פרקש צימרינג: נכון.

<רעות פרקש צימרינג: מוזר לי איך דיברתם, וגם מרכז המחקר והמידע של הכנסת דיבר על 500 ומשהו שקלים.

<רעות פרקש צימרינג: יש לי פה חוק עזר של תל-אביב שמדבר על 335 שקלים.

<יהודה בר אור: אנחנו משלמים 547 שקלים.

דוד אמסלם: מאז זה עלה.

<רינת בניטה: תשאלי אותם.

<רינת בניטה: אם אתם הגוף שמאסדר את כל חקיקת העזר, איך אין לכם מידע לגבי אילו רשויות חוקק בהן חוק עזר ואילו רשויות לא חוקק בהן חוק עזר?

<רעות פרקש צימרינג: מכיוון שאני לא הגוף שאחראי על הנושא אני לא יודעת להשיב.

דוד אמסלם: אז למה באת?

<רעות פרקש צימרינג: אני מטפלת בארנונה וחשבתי שהדיון הוא על זה.

דוד אמסלם: מי מטפל בנושא של חוקי העזר למוניות?

<רעות פרקש צימרינג: גוף אחר אצלנו.

דוד אמסלם: אולי יש יותר מדי גופים, בגלל זה אנחנו לא מקבלים את האינפורמציה.

דוד אמסלם: רבותי, כמה מרוויח נהג מונית שכיר בממוצע?

<יהודה בר אור: ב-12 שעות עבודה ביממה הוא לא מגיע ל-6,000 שקל נטו.

<יהודה בר אור: זה בדוק.

<יהודה בר אור: אני יכול לפרט את זה על-פי נתונים של משרד התחבורה ומשרד האוצר.

דוד אמסלם: לא צריך.

<אבשלום שמחי: אני מנהל מחלקת תחבורה ציבורית בעיריית פתח-תקווה.

<אבשלום שמחי: אני רוצה להתייחס לעניין החנייה.

<אבשלום שמחי: במרכז העיר ברדיוס של קילומטר מספר רב של מוניות מקבלות שטח, למעשה במקום חנייה ציבורית.

<אבשלום שמחי: מדוע?

<אבשלום שמחי: מכיוון שהוקצה שטח גדול כי 50 מוניות עומדות במרכז העיר ורוב שעות היום הן עובדות והשטח ריק.

<אבשלום שמחי: אילו היו גובים מהן כסף היה אפשר לקצר את הזמן בכדי לתת לציבור חנייה.

<אבשלום שמחי: זה דבר אחד.

<אבשלום שמחי: דבר שני, יש תנודה בין נהגי המוניות.

<אבשלום שמחי: את זה אתם לא יודעים.

<אבשלום שמחי: חברים בתחנות מוניות מסוימות שמקבלים שטח מתנה מן העירייה ומקבלים מבנה עובדים 5-6 שנים, הם מוכרים את המניה, עוברים לתחנה אחרת ובאים לראש העירייה ומבקשים עוד פעם תחנה.

<אבשלום שמחי: כיום הפסיקו עם זה כי יש מכרז בעניין הזה אבל אני יליד העיר ומכיר הרבה נהגים שעברו תחנות לאורך כל הדרך.

דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים על התחנה.

<יהודה בר אור: מה שייך התחנה לעניין הזה?

<אבשלום שמחי: אני מדבר על השטח.

<אבשלום שמחי: על מפרץ החנייה צריך לגבות כסף.

דוד אמסלם: למה אתם לא גובים?

<אבשלום שמחי: זה החלטה של ראש העירייה.

דוד אמסלם: למה לדעתך צריך לגבות?

דוד אמסלם: תסביר לי למה צריך לגבות כסף.

<אבשלום שמחי: בפתח-תקווה במרכז העיר יש 8 תחנות, בכל תחנה יש 50, 30 ו-20 חניות, קרוב ל-100 חניות במרכז העיר ברדיוס של קילומטר.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: מי שמגדיר את מפרצי החנייה זה העירייה.

דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע לשיקול הדעת העירוני.

דוד אמסלם: אם בתחנה יש 20 מוניות העירייה לא נותנת לו 20 חניות.

דוד אמסלם: אני מדבר על המפרץ, שנע בין 2-4 מקומות חנייה.

<אבשלום שמחי: לא.

<פריד אברהם: לפעמים אפילו אחד.

דוד אמסלם: ברוב התחנות שאני מכיר מספר מקומות החנייה נע בין 2-5.

דוד אמסלם: אבל בואו נעזוב את זה.

דוד אמסלם: נניח שתבוא העירייה ותגיד: רבותי, אני לא באה משיקולים כספיים אלא משיקולים תנועתיים-אורבניים, לכן החלטתי כעירייה להקצות לכל תחנה בין 2-4 חניות במפרץ.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: ככה.

דוד אמסלם: זה הדיון פה.

דוד אמסלם: אני סומך על העירייה שהיא יודעת מה היא עושה.

דוד אמסלם: אני לא אומר לתת להם "מחסנית" של 50 חניות בגלל שיש להם בתחנה 50 מוניות.

דוד אמסלם: לא, שיחנו באיזה מקום ויזמינו אותם לנסיעות.

דוד אמסלם: בשביל זה יש להם סדרן שיגיד לנהג: נא תבוא, יש נוסע פה ושם.

דוד אמסלם: אני שואל לגבי מפרץ החנייה, שם יש בין 2-4 מקומות.

דוד אמסלם: למה אתה חושב שצריך לגבות שם כסף?

<אבשלום שמחי: אענה לך.

<אבשלום שמחי: פתח-תקווה שונה.

<אבשלום שמחי: יש 8 תחנות ספישל בתוך העיר.

<אבשלום שמחי: 50 מוניות יש ל"מקדים", ב"בלינסון" יש עוד 30, ב"שרון" יש עוד 30 וכן הלאה.

<אבשלום שמחי: זה לא מפרץ של שתיים.

<אבשלום שמחי: למוניות השירות משרד התחבורה הכריח אותנו לתת שתי חניות בלבד, אבל במוניות ספישל זה לא שתיים אלא 50-30 מקומות.

דוד אמסלם: העירייה מחליטה כמה.

דוד אמסלם: אתה לא מקשיב למה שאני אומר.

<אבשלום שמחי: הקשבתי היטב.

דוד אמסלם: ממניעים אחרים, לא כספיים.

דוד אמסלם: זה כסף קטן, דרך אגב.

דוד אמסלם: ממניעים תכנוניים-תנועתיים העירייה יכולה להחליט איפה היא נותנת בכלל.

דוד אמסלם: היא יכולה להחליט שבמרכז העיר היא רוצה רק שתי תחנות מוניות, לא עשרים, שתיים.

דוד אמסלם: העירייה מחליטה.

דוד אמסלם: מי שאחראי על התחבורה בעיר עושה את הניתוח ומחליט.

דוד אמסלם: לכן אני לא בא מהזווית הזאת.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: נניח, בשביל ההמחשה, שמדובר בתחנת מוניות אחת בכל פתח-תקווה שנותנים לאותה תחנה 3 מקומות חנייה במפרץ.

דוד אמסלם: נראה לך סביר שצריך לבקש שם כסף?

<אבשלום שמחי: אני אומר שוב, תחנות המוניות, רובן ככולן, אצל חלק מהן זה כבר ממלחמת השחרור ואחרי המלחמה.

<אבשלום שמחי: היום קשה מאוד לשנות.

<אבשלום שמחי: אם היום תיקח מהן את החנייה אתה יכול להפסיד בבית-המשפט.

<ניסים חנגל: אענה לך לעניין.

<ניסים חנגל: אני מקצה חנייה.

<ניסים חנגל: אני צובע מדרכות בכחול-לבן.

<ניסים חנגל: על כל חנייה אני גובה.

דוד אמסלם: דרך אגב, תמחק את המילה "לעניין", אחרת אבין שעד עכשיו הוא לא ענה לעניין, בגלל זה אתה עונה לעניין.

דוד אמסלם: בוא תענה לשאלה.

<ניסים חנגל: ממש לא.

<ניסים חנגל: בהקשר הזה אענה לך, אנחנו מסמנים מדרכות וגובים כסף מהאזרחים עבור חנייה.

<ניסים חנגל: אם אני מקצה חנייה אני מאבד הכנסה מהקצאת חנייה.

<ניסים חנגל: אותו מחיר גם מונית צריכה לשלם.

<ניסים חנגל: התעריף יכול להיות די דומה למה שאני גובה במשך יום שלם מן האזרחים.

דוד אמסלם: בגלל זה שאלתי אם אתה גובה מתחנות אוטובוס.

דוד אמסלם: אתה לא משית את זה על "אגד".

<ניסים חנגל: קודם כול, בתחנת אוטובוס אנחנו כן גובים דמי שימוש, מן התחנה הסופית שם האוטובוסים חונים.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם תחנות המוניות יבקשו מכם מפרצי חנייה להעלאת נוסעים אתם תסכימו לעשות להם את זה חינם?

<אשר בן שושן: אבל כל הסגנון של העבודה שונה.

דוד אמסלם: אני יודע איך הייתה האבולוציה של ההתפתחות.

<מיטל להבי: אני חושבת שצריך לחייב את זה בתוכניות בניין עיר, ממש כך, כפי שמחייבים תחבורה ציבורית.

<מיטל להבי: מפרצי העלאת נוסעים והורדתם זה חובה.

דוד אמסלם: אחזור לנציגי משרדי הממשלה.

<מירב ביטון: אני מעיריית אשדוד.

<מירב ביטון: לגבי הסוגיה שהעלית בעניין תחנות אוטובוס, תחנות אוטובוס משמשות להעלאת נוסעים והורדתם.

<מירב ביטון: במפרצים לתחנות מוניות ברשויות אנחנו מדברים על חנייה שחונים בה 24/7, משם הם יוצאים.

<מירב ביטון: כל רשות עם ההסדרים שלה.

<מירב ביטון: אצלנו למשל ראש העירייה גיבש החלטה לערוך הסדרה של כל התחנות שהיו קיימות עשרות שנים, עם גביית דמי שימוש ולא לפי מספר מקומות החנייה של חברי התחנה אלא לפי מספר קבוע, למשל בין 2-4 מקומות חנייה לכל תחנה.

<מירב ביטון: זה יותר עניין תכנוני.

<מירב ביטון: זה באמת החלטה של כל רשות מקומית.

<מירב ביטון: אבל לדעתי יש הבדל בין העלאת נוסעים והורדתם, שזה לרוב בחוקי עזר, לבין שכירות או ארנונה על מפרץ שמשמש כחנייה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: מישהו רוצה עוד להוסיף?

<אבשלום שמחי: לגבי חברות האוטובוסים, המכרזים שיוצאים ממשרד התחבורה, היום כל הכנסה מחברות התחבורה הולכת לממשלה ומשלמים פר קילומטר.

<אבשלום שמחי: זאת אומרת שההחלטה היא במכרז עצמו שיוצא מטעם המדינה, מטעם משרד התחבורה.

<אבשלום שמחי: במכרז עצמו היום החברה מספקת תחבורה תמורת תשלום ממשרד התחבורה.

<אבשלום שמחי: כל ההכנסה נכנסת למשרד התחבורה.

<אבשלום שמחי: אתה לא יכול לגבות ממנו עבור החנייה.

<אבשלום שמחי: אם אתה לא כולל את זה במכרז אז אתה לא יכול לומר לו "מעתה נגבה ממך עבור מפרצי החנייה".

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אתה בעצם אומר: הוא ממילא משלם למשרד התחבורה ולכן העירייה פוטרת.

דוד אמסלם: הוא הרי משלם אגרה למשרד התחבורה והכול בסדר.

דוד אמסלם: למי אתה דואג עכשיו?

דוד אמסלם: למדינה או לעירייה?

<אבשלום שמחי: אני דואג למדינה, כן.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: מישהו רוצה להוסיף עוד משהו?

<מיטל להבי: אני רוצה לעשות הבחנה, לפי מה שנאמר פה, בין העובדה שמוניות חונות במקומות הכי אטרקטיביים בעיר לבין העובדה שהאוטובוסים רק עוברים בתחנות והם לא חונים שם, זה לא חניית הקבע שלהם.

<מיטל להבי: את חניית האוטובוסים, חניית הלילה, חניית המסוף עושים בקצוות של העיר, במקומות שהם פחות אטרקטיביים ופחות נדרשים לחנייה היוממית של תושבי העיר עצמה.

<מיטל להבי: למעשה החנייה פה מתחרה.

<מיטל להבי: יש עוד דבר שלגביו צריך לעשות הבחנה, בין תחנת מוניות לבין Get Taxi.

<מיטל להבי: לתחנות יש את החניות האלה, והמוניות שמסתובבות פר הזמנת אפליקציה אין להן את התחנות האלה.

<יהודה בר אור: זה לא תחנת מוניות.

<מיטל להבי: ועוד דבר שהייתי רוצה לעשות לגביו הבחנה, היה ותישאר הסיסטמה של חיוב מוניות באגרה, ישנו המשפט המפורסם "המזהם משלם".

<מיטל להבי: הייתי רוצה מאוד שזה יהיה גם על-פי סוג המונית.

<מיטל להבי: אנחנו רוצים להעביר היום את המוניות להיברידיות, שישלמו פחות לעומת מוניות רגילות שפועלות בדיזל.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותי, אני מבקש לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: אני באופן אישי יוצא כאן משתי נקודות הנחה, שבגללן גם ערכתי את הדיון.

דוד אמסלם: אחת, אני יודע שנהגי המוניות עובדים קשה מאוד בשעות-לא-שעות על מנת להביא משכורת הביתה.

דוד אמסלם: אם הם היו מרוויחים 15,000 או 20,000 שקל כמו שכירים לא הייתי עורך את הדיון פה בכלל.

דוד אמסלם: הנושא השני, כשאני מסתכל על המכלול ומשווה בינם לבין האוטובוסים, כשאני מסתכל על השטח התפוס לטובת העניין, לא משנה אם הוא חונה שם בלילה או ביום ואם הוא עוצר, השאלה מה בעצם השטח המוקצה לאותו נושא.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שאין פרופורציות בין האוטובוסים לבין המוניות.

דוד אמסלם: בחלקם המדינה אפילו מממנת את בניית המסוף, כולל המשרדים.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש ממשרד הפנים להיכנס לנושא, לזמן דיון מקצועי.

דוד אמסלם: ראשית, לבחון מדוע בכלל צריך את האגרה.

דוד אמסלם: לא כל דבר במדינת ישראל מצריך אגרה, לא כל מי שזז צריך לשלם.

דוד אמסלם: דבר שני, לעשות ניתוח מחירים, עבור מה בכלל משלמים.

דוד אמסלם: לא יכולה להיות שונוּת כזאת בארץ.

דוד אמסלם: בסופו של דבר צריך להכריע בסוגיה ולהסדיר אותה, אם בכלל צריך אגרה, כפי שאמרתי, ואם כן כמה, ואז בכל מדינת ישראל פחות או יותר צריך להיות אותו תעריף, שתהיה איזו אחידות הגיונית, לא שכל ראש עירייה יקום בבוקר ויחליט: זה 500, זה 700, זה 60, זה בכלל כלום.

<יהודה בר אור: זה 10,000.

דוד אמסלם: אקיים דיון נוסף בעוד חודש וחצי כדי שתגידו לי מה התקדם בעניין.

דוד אמסלם: אני כבר מודיע לכם, במידה וזה לא יהיה מוסדר אוביל חקיקה לבטל את האגרה הזאת באופן מיידי כי אני חושב שהיא מיותרת.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.

דוד אמסלם: יום טוב.