ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 81, 2015-11-10 10:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: היום ה-10 בנובמבר 2015, כ"ח בחשוון התשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא קידום אידיאולוגיית דאעש במערכת החינוך של חברי הכנסת מאיר כהן, מירב בן ארי, חיליק יחיאל בר, אורן אסף חזן.

יעקב מרגי: כדרכנו בקודש בנוהלי העבודה, חברי הכנסת המציעים לפי סדר הצגתם יפתחו ולאחר מכן נפתח את הדיון.

מאיר כהן: שלום לכולם.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, חברותיי וחבריי חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני רוצה להקדים ולומר שהדיון הזה, אני מאוד מקווה שהוא לא יתפתח לדיון מדיני, כאילו אנחנו נגד החברה הבדואית.

מאיר כהן: יש לי אך ורק דברים מאוד ברורים לומר על הפזורה הבדואית, על המצב הקשה שלה וברשותך בדקות שאתה נותן לי אני רוצה לפתוח במסקנה שעולה מהעובדה שאני חי בנגב כבר חמישים שנים.

מאיר כהן: עליתי בן שבע ממרוקו ב-1962 ומאז אני בנגב.

יעקב מרגי: אולי עלינו באותה אנייה.

יעקב מרגי: באיזה חודש?

מאיר כהן: פברואר.

יעקב מרגי: אני הייתי תינוק.

יעקב מרגי: גם אני עליתי בפברואר ויכול להיות שהיינו באותה אנייה.

מאיר כהן: מאז אני מכיר את הנגב ואני רוצה לפתוח ולהגיד שלבי לבי על המצב הקשה בו נתונה הפזורה הבדואית בנגב.

מאיר כהן: להערכתי, להוציא משרד החינוך – ואני קרוב לעשייה שלו בנגב בפזורה הבדואית – ולקשיים אתם המשרד מתמודד ובהצלחה והיות ואני בא ממשרד החינוך, מחוז דרום, אני יכול לציין בסיפוק גדול מאוד שיש לי שבחים לומר על משרד החינוך אבל לצערי אין לי את אותם שבחים לומר לשאר המשרדים.

איתן ברושי: מה עם משרד הרווחה?

מאיר כהן: משרד הרווחה לאורך כל השנים פעל שם ופועל אבל אין הנחתום מעיד על עיסתו.

מאיר כהן: הייתי שר הרווחה וכל דבר שאני אומר, יישמע בבחינת מישהו שרוצה להלל את עצמו.

מאיר כהן: לכן נשאיר את משרד הרווחה בצד.

מאיר כהן: ובכל זאת, בחודשים האחרונים בסיוריי בישובים הבדואים, ותבינו, אני מסוגל לנסוע לערוער ולשבת בבית קפה שם כי אני מרגיש שם מאוד בטוח ומרגיש טוב, ואני נוסע לרהט ויושב בבית קפה ברהט, ואני נוסע לחורה ויושב בבית קפה בחורה.

מאיר כהן: אני מרגיש שאלה שכניי ואלה חבריי.

יעקב מרגי: אחת התכניות שלי למושב הזה היא ישיבת הוועדה בעיר רהט.

מאיר כהן: רעיון מצוין.

מאיר כהן: ובכל זאת, ככל שאני נמצא שם, אני מגלה תופעה ואני שומע אותה מאנשים במקום, מראשי רשויות, מראשי משפחות, מראשי שבטים, ואני אצטט – בלי ציון שם כי בכל זאת יש שם התחזקות של התנועה האיסלאמית, יש חשש ויש פוליטיקה כמו בכל מקום – בכיר במגזר הבדואי בדרום.

אוסאמה סעדי: התנועה האיסלאמית או דאעש?

מאיר כהן: תכף אני אגיד הכול.

מאיר כהן: אני אגיד הכול.

יעקב מרגי: בואו נסכם שמרגע זה קריאות ביניים, גם לחברי כנסת.

יעקב מרגי: מי שאורח אצלי בוועדה ולא מתמיד, שידע זאת.

אורן אסף חזן: תזמין קבוע, אני אבוא קבוע.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין קריאות ביניים בוועדת החינוך, גם לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: אפשר להגיש תלונה נגדי ליושב ראש הכנסת.

יעקב מרגי: אני מודיע חגיגית שאין קריאות ביניים בוועדת החינוך גם לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: תודה.

אורן אסף חזן: אפשר לעשות ועדה לחינוך מיוחד.

יעקב מרגי: לא.

מאיר כהן: אני לא חושב שהפגישה הזאת צריכה להיות התנגחות.

מאיר כהן: אין שום עניין של התנגחות.

מאיר כהן: יש התחזקות של התנועה האיסלאמית בשטח ויש אנשים שחוששים להגיד את דברם ולכן הם פונים אלי ופונים לאנשים אחרים ומספרים על כך שצעירים בישוב, כולל צעירים שנמצאים במערכת החינוך, יושבים היום ומדברים בפרהסיה, ויכוחים שלמים, סביב האידיאולוגיה של דאעש.

מאיר כהן: יש שם אמירות שלהערכתי טפחו לנו על הפנים ותכף נשמע את אנשי משרד החינוך על לפני כשלושה-ארבעה חודשים, מורים בבית הספר בהם חשדו - נשמע מה התפתח מאז – בהפצה של האידיאולוגיה של דאעש.

מאיר כהן: אסור לנו לעצום עיניים.

מאיר כהן: המפגע יצא מחורה מאותו מקום שהמורים חינכו בבית הספר.

מאיר כהן: יש לנו שתי אפשרויות.

מאיר כהן: אפשרות אחת היא לבוא ולשים את כולם בצד אחד ולהפוך את האוכלוסייה הבדואית, שהיא אוכלוסייה של אזרחי מדינת ישראל והם מופלים לרעה ואני מתבייש בזה שהמדינה היהודית מרשה לעצמה שאנשים יגורו בפחונים בתת תנאים, אבל צריך לעשות הפרדה ברורה בין זה, בין החובה שלנו האזרחית, המוסרית והיהודית למגזר הבדואי לבין החובה שלנו כמדינה ריבונית לא לאפשר גידולי פרא כאלה בשום מקום.

מאיר כהן: במצב קשה, במצב סוציו אקונומי קשה, עוני ואבטלה, אין בזה דבר וחצי דבר לשמש כאליבי לאנשים שמצטרפים לדאעש והם אזרחי מדינת ישראל.

מאיר כהן: לכן ביקשתי את הדיון הזה אדוני היושב ראש ואני מודה לך מראש על כך שאתה נענית.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שאני לא חבר ועדת החינוך אבל אני מלא הערכה לדיונים שמתקיימים כאן, על המסקנות שיוצאות ועל הליווי והבקרה שאכן המסקנות מכאן יבוצעו.

איתן ברושי: מי שהיה ראש עיריית דימונה, הוא חבר כבוד כאן בכל מקרה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, המציעה הבאה.

מירב בן ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אורן אסף חזן: חזרה אלינו מהכפור.

מירב בן ארי: בוא נגיד שייצגנו את ישראל בצורה הכי טובה.

מירב בן ארי: ייצגנו את ישראל בצורה אחרת מחנין זועבי, זה בטוח.

אורן אסף חזן: חנין זועבי לא מייצגת את ישראל.

יעקב מרגי: אורן, אנחנו בוועדת החינוך.

מירב בן ארי: בואו נתקדם לטובת הדיון אליו התכנסנו.

מירב בן ארי: קודם כל, אני מודה לחבר הכנסת מאיר כהן שהעלה את הנושא החשוב הזה וכמובן על כך שהצטרפתי אליו לסיור של השדולה למען צמצום הפערים בחינוך שהוא מוביל אותה בכנסת וכך גם נחשפתי יותר לעומק למה שקורה במגזר הבדואי, וגם שלחתי אליך בקשה לקיים כאן דיון בנושא בהמשך לסיכום שלנו.

מירב בן ארי: דיברתי עם יהודית על הנושא הבדואי, אמרתי שנעלה את זה גם היום כדי שגם הוועדה הזאת תחשוב על איזשהו פתרון.

מירב בן ארי: אני שמה בצד לרגע את העניין הזה שאני בטוחה שכל מי שנמצא כאן קרא את הכתבה ב"ישראל היום, שמציגה את אותם חמישה מורים, את העונש שמשרד החינוך נתן להם, ובצדק.

מירב בן ארי: אגב, אם כבר מדברים על הכנס שבו הייתי, הנושא עליו דיברתי הוא הרשות הפלשתינאית במערכת החינוך.

מירב בן ארי: אני נותנת את זה כהערת אגב כי גם ישבתי וקראתי.

מירב בן ארי: בואו נדבר על הפזורה הבדואית.

מירב בן ארי: אתה נכנס לבית ספר בפזורה הבדואית - אגב, אני ממליצה לוועדת החינוך לצאת לסיור שם – ואתה מדבר עם תלמידים ואף אחד לא מבין עברית.

מירב בן ארי: אני מדברת על תלמידים בכיתה ח' בבית ספר ברהט.

מירב בן ארי: בית ספר מקסים, מדהים, יפה, מתוחזק יפה, הם עושים שם חווה אורגנית בה הם מגדלים עציצים, כמובן יש שיתוף פעולה עם הטכניון שהוא שיתוף פעולה מדהים.

אוסאמה סעדי: את יודעת למה הם לא מדברים עברית?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: שאלתי אותם.

אוסאמה סעדי: כי מלמדים דקדוק אבל לא מדברים עברית.

מאיר כהן: לא מלמדים מקצועות בעברית.

אוסאמה סעדי: לא.

אוסאמה סעדי: לא משתמשים בשפה.

אוסאמה סעדי: כשהיא אומרת שהיא הולכת לרהט ותלמידי כיתה ח' לא מדברים עברית, אני רוצה להתייחס.

אורן אסף חזן: לא מלמדים בעברית.

אורן אסף חזן: זה לא שלא מלמדים עברית.

יעקב מרגי: אני מבקש בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: הדיון הוא רציני מדי וכולנו כאן לא כדי לשחרר קיטור אלא כדי לעזר, לסייע, להביא תובנות מהדיון ואני אומר לכם שנביא אבל תנו לי.

יעקב מרגי: אני מאמין שיש לך תשובות ואני מאמין שאתה יודע אבל תן לה לסיים את הדברים שלה ואתה ברשות הדיבור שלך תתייחס, ואם תרצה להוסיף, תוסיף ואף אחד לא יפריע לך.

יעקב מרגי: אי אפשר על כל קריאת ביניים לפתח דיון משנה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה את זה.

יעקב מרגי: אמרתי שאין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: נקודה.

מירב בן ארי: ברשותכם, אני אסיים את הדברים שלי.

מירב בן ארי: למה הם לא יודעים עברית במדינת ישראל ב-2015, ילדים בכיתה ח' שגר בפזורה הבדואית, אני לא באתי לשאול את חברי הכנסת אלא את זה אני רוצה לשאול את משרד החינוך.

מירב בן ארי: הסיבות האידיאולוגיות, פוליטיות, לא מעניינות אותי.

מירב בן ארי: אני אגיד לכם את האמת, אני שומעת אתכם מספיק.

מירב בן ארי: אני רוצה לדעת איך ילד שלומד בבית ספר יסודי או בחטיבה במדינת ישראל לא יודע לתקשר אתי.

מירב בן ארי: עזבו לכתוב דקדוק אבל לדבר אתי בעברית הוא לא יודע.

מירב בן ארי: באמת, בעיני זה דבר שהוא לא מקובל ואני רוצה שוועדת החינוך תקבל תשובות שיסבירו איך זה קורה.

מירב בן ארי: בעניין הזה אני רוצה להסביר משהו שגם אני וגם חבר הכנסת כהן נתקלנו בו.

מירב בן ארי: ההשלכות הן הרות אסון, ולמה?

מירב בן ארי: כי בסף אנחנו מגיעים לכך – כך אמרו לנו - ש-3,000 סטודנטים לומדים את התואר הראשון שלהם ברשות הפלשתינית ואלף סטודנטים לומדים בירדן.

מירב בן ארי: זה בגלל שהם לא יודעים עברית ולכן אין מצב לעשות פסיכומטרי, עם תעודת הבגרות שלהם מראש הסיכוי שלהם להגיע ללימודים קטן.

מירב בן ארי: אין לך סיכוי ללמוד באוניברסיטה או במכללה במדינת ישראל ולכן הם לומדים באקדמיה אחרת ובאקדמיה האת מחנכים אותם, מה שנקרא, פחות לבן גוריון אלא יותר למנהיגים איסלאמיסטים אחרים.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, ואנחנו תמיד אומרים את זה בוועדה הזאת, שבסוף הכול מתחיל בחינוך.

מירב בן ארי: אם ילד לא יודע לדבר עברית – אני לא מדברת על לקרוא ולכתוב – הוא לא מסוגל להיכנס לאוניברסיטה כאן והוא לא מסוגל ללכת למכללה.

מירב בן ארי: אגב, שלא לדבר על אחוז נשירה גבוה.

מירב בן ארי: אני באמת מנסה להבין האם יש לנו איזשהו פתרון במערכת החינוך.

מירב בן ארי: סיפרתי גם למאיר ודיברנו על זה, יצאתי מהמקום ושני הדברים הכי מתסכלים בסיור הוא האחד, שהם לא מדברים אתך עברית, ודבר שני הוא שאנחנו מאבדים כל שנה 4,000 סטודנטים למערכת אחרת כאשר 3,000 הולכים ללמוד ברשות הפלשתינית ואלף הולכים ללמוד בירדן.

מירב בן ארי: אלה אזרחי מדינת ישראל.

מירב בן ארי: אני מדברת עכשיו על הבדואים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הפנו עכשיו את תשומת לבי לכך שחבר הכנסת עודד פורר הוא המציע החמישי.

יעקב מרגי: רשות הדיבור לך.

עודד פורר: אני הגשתי הצעה דומה ואז הצמדנו אותה להצעה הזאת.

עודד פורר: קצת צר לי על הנוכחות הדלה של המוזמנים.

יעקב מרגי: אבל האיכות קובעת.

עודד פורר: האיכות היא טובה.

איתן ברושי: יש כאן מישהו מהבדואים.

<קריאה: לא.

<קריאה: אין כאן בדואי אחד.

יעקב מרגי: הם לא צריכים להתנצל על זה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מאשימים אותם.

איתן ברושי: הם הוזמנו?

<קריאה: צריך לשמוע מה הם אומרים.

מירב בן ארי: אנחנו שמענו אותם.

מירב בן ארי: היינו שם יום שלם.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים את התגובה של משרד החינוך.

מירב בן ארי: אותם כבר ראינו.

<עמירה חיים: רהט זה ישוב אחד.

מירב בן ארי: הייתה שם גם המפקחת.

מירב בן ארי: נמצא כאן דוקטור אלהיב ממשרד החינוך והוא יכול לדבר גם בשם הבדואים.

עודד פורר: אני חושב שמדינת ישראל בשלושים השנים האחרונות ויתרה על הנגב באופן כללי ובתוך זה היא גם ויתרה על המגזר הבדואי כמגזר שהיה מגזר תורם, משרת, חלק שתמיד ראינו בו אחים לנשק בכל המובנים.

עודד פורר: כל הזמן אני מדבר על האמרה המוכרת של ז'בוטינסקי - גאון, נדיב ואכזר.

עודד פורר: כולם מתייחסים לאכזר, אבל בואו נדבר על הנדיב.

עודד פורר: הנדיב אומר שהידידים שלך, אתה צריך להיות נדיב אליהם והמדינה לא ידעה להיות נדיבה אליהם ולא ידעה להתייחס לידידים כאל הידידים.

עודד פורר: זה מצד אחד.

עודד פורר: מהצד השני היא ויתרה על שלטון החוק בישובים האלה.

עודד פורר: אין חוק בנגב.

עודד פורר: זה מערב פרוע.

עודד פורר: אין שם משטרה, אין חוק.

עודד פורר: אני לא אכנס עם הרכב שלי לחלק מהישובים שם כי אני גם לא יודע איך אני אצא משם.

עודד פורר: הוויתור הזה, ואולי חלק ממנו הוא הוויתור על מערכת החינוך בנגב, לצערי.

עודד פורר: זאת התחושה.

עודד פורר: כשאני מסתכל על הירידה באחוזי הגיוס במגזר הבדואי בעשרים השנים האחרונות, הירידה באחוזי הגיוס היא נגזרת ושואבת את הירידה הזאת ממצב החינוך או לאן מכוונת מערכת החינוך במגזר הבדואי.

עודד פורר: אני יודע שמשרד החינוך ומערכת החינוך סובלים ממחסור במורים דוברי ערבית, ותתקן אותי מנהלת המחוז אם אני טועה, אבל יש מחסור במורים דוברי ערבית.

עודד פורר: בשנים האחרונות יש יבוא של מורים דוברי ערבית מהצפון לנגב.

עודד פורר: אני שומע על הפלג הצפוני של התנועה האיסלאמית כמממן הסעות ונסיעות של מורים כדי שירדו ללמד בנגב.

עודד פורר: זה הוויתור שלנו.

עודד פורר: זה הוויתור שלנו על האוכלוסייה הזאת כי אם מגיע מורה מהפלג הצפוני של התנועה האיסלאמית, אז אני יכול לנחש מה הוא מלמד.

עודד פורר: אני לא יודע מה הוא מלמד ו אני גם לא אבין כי הכול בשפה הערבית, אבל אני יכול לנחש מה הוא מלמד.

עודד פורר: על אחת כמה וכמה כשאני מסתכל על מה קורה בבתי הספר התיכוניים.

עודד פורר: בתי הספר התיכוניים במדינת ישראל הם בתי ספר שהרשויות מפעילות באמצעות רשתות שהן רשתות עצמאיות.

עודד פורר: קשה לנו לדעת, או לפחות לי היה קשה גם לקבל ולנסות להבין, מה קורה בבתי הספר התיכוניים ואיך מפקחים על התכנים שנלמדים שם.

עודד פורר: יש אירועים שהם אירועי טרור או אירועי איבה או שיש אירועים שמצריכים כניסה, בכל מערכת החינוך במדינת ישראל נכנס המחנך ומדבר על משהו שקרה, כמו למשל על אירוע שאנחנו מציינים עשרים שנים לרצח רבין.

עודד פורר: אני לא יודע מה עשו בבתי הספר התיכונים במגזר הבדואי והאם דיברו על העניין הזה ואם אלה אזרחי מדינת ישראל, האירוע הזה הוא אירוע שרלוונטי גם אליהם.

יעקב מרגי: בדקנו שאצלנו כולם דיברו?

עודד פורר: גם לא.

יעקב מרגי: זאת שאלה רטורית.

אורן אסף חזן: לך מותר לתת קריאת ביניים אבל ההערה נכונה.

עודד פורר: ההבדל הוא שאצלנו אתה עוד יכול לבדוק ושם אני לא יכול לבדוק.

מירב בן ארי: יש לך טעות.

מירב בן ארי: לגבי יום רצח רבין, אני רוצה להגיד לך שגם אני הופתעתי אבל גם אצלנו במדינת ישראל, במוסדות מוכרים – עזוב את המוכר שאינו רשמי – זה לא היה.

יעקב מרגי: אני אומר לך שהוועדה קיימה דיון מיוחד ונשאלתי למה אני מקיים את הדיון.

עודד פורר: אני רוצה כאן להפנות שאלה למשרד החינוך והייתי רוצה לקבל את התשובות.

עודד פורר: איך המשרד מפקח על התכנים בבתי הספר בוודאי אבל עוד יותר בבתי הספר התיכוניים שם מלמדות הרשתות העצמאיות והאם יש איזושהי בדיקה מי הם המורים שמלמדים, מה ההכשרה שלהם, מה ההשכלה שלהם וגם מה הזיקה שלהם למדינת ישראל.

עודד פורר: האם מי מהם שירת שירות אזרחי לאומי או צבאי כי יש לזה השלכה.

עודד פורר: אני חושב שדווקא בהקשר הזה ובגלל זה היוזמה שלך, אני מברך עליה, לקיים ישיבה של ועדת החינוך ברהט ובכלל לעשות שם סיור ולראות את כל מה שקורה באזור הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: משפט אחד ואני נאלץ לצאת.

איתן ברושי: קודם כל, אני מוקיר את הבדואים אתם גדלתי ואני חבר שלהם גם היום, בעיקר בצפון.

איתן ברושי: אנחנו יודעים את תרומתם של הבדואים מאז הברית ההיסטורית ערב הקמת המדינה.

איתן ברושי: מצד שני, בלי להתייחס לשאלות שהועלו כאן, אני אומר משפט אחד.

איתן ברושי: יושב כאן איש הנגב וגם חבר בממשלה הקודמת.

איתן ברושי: חייבים להסדיר את שאלת הבדואים בנגב.

איתן ברושי: עד שלא יסדירו את שאלת הבדואים בנגב, יהיה קשה להסדיר דברים אחרים.

איתן ברושי: חלק גדול מהילדים, אין להם היכן לגור ואין להם היכן ללמוד.

איתן ברושי: אני הייתי בניחום אבלים אצל גששים שלא רצו לפרסם מודעת אבל על הרוגים בקרבות וכשבאתי לבתים שלהם, אני לא האמנתי.

איתן ברושי: מעולם לא ראיתי פחונים כאלה עלובים כמו שראיתי באותם מקומות ואלה לוחמי צה"ל שחירפו את נפשם וגם שילמו במחיר הכי יקר שיכול להיות.

איתן ברושי: יש לנו ברית דמים עם הבדואים אבל אין לנו ברית אחרת מספיק גדולה אתם.

איתן ברושי: הממשלה לא מסוגלת, כמו עוד הרבה דברים אחרים, לעשות את ההסדר הזה.

ענת ברקו: זה לא התחיל אתמול.

ענת ברקו: אל תגיד הממשלה.

איתן ברושי: גם הממשלות הקודמות, אמרתי שיושב לימיני מי שכיהן כשר בממשלה הקודמת.

איתן ברושי: אל תיקחי את כל האחריות עליך.

איתן ברושי: גם אני לא אבל צריך להגיד את האמת.

ענת ברקו: אבל קח גם אתה.

יעקב מרגי: אני ארגיע אתכם.

יעקב מרגי: שבעים שנים.

ענת ברקו: בדיוק.

איתן ברושי: בינתיים הייתה ועדת גולדברג, היו החלטות, הייתה ממשלה שכבר אישרה לא רצתה לעשות רצף החלטות.

איתן ברושי: אני לא רוצה להיכנס וגם ביקשתי את רשות הדיבור לדקה.

איתן ברושי: אני אומר שיש גבול ואני אומר לאנשי החינוך: אל תתנו להעמיס הכול על הכתפיים לכם.

איתן ברושי: אני בא מהתחום הזה ולכן אני אומר לאדוני היושב ראש ולחברי הקואליציה ששאלת הבדואים היא שאלה מורכבת, רגישה וגדולה ויש בה גם שאלת החינוך אבל יש בה שאלות נוספות.

איתן ברושי: חייבים לתת תמונה שלמה וכוללת ולכן אני קורא לממשלה, למרות הקושי להסדיר את שאלת הבדואים.

איתן ברושי: זה קשה.

איתן ברושי: יכול להיות שההחלטה לא תהיה מוסכמת במאה אחוזים אבל אין כאן שום דבר שמוסכם במאה אחוזים.

איתן ברושי: דבר אחד מוסכם במאה אחוזים והוא שהמצב הקיים לא יכול להימשך ואת זה צריך להפסיק.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו .

ענת ברקו: כל הדברים שנאמרו הם מאוד חשובים.

ענת ברקו: אני יכולה להוסיף על האמירה שסטודנטים הולכים ללמוד בירדן ובמוסדות הרשות הפלשתינאית ועושים זאת במימון התנועה האיסלאמית.

ענת ברקו: במימון התנועה האיסלאמית כולל כבישים שהם סוללים מכל מיני מקומות, כולל כספים.

ענת ברקו: אין כאן בעיה של תקציבים.

ענת ברקו: התקציבים לא מגיעים ליעדם.

ענת ברקו: אני הייתי לפני חודשיים בחורה והראו לי גדר שנבנתה ב-300 אלף שקלים.

<קריאה: גדר מסביב לישוב?

ענת ברקו: לא מסביב לישוב.

ענת ברקו: חתיכת גדר שלתה 300 אלף שקלים.

מירב בן ארי: שמפרידה בין מה למה.

ענת ברקו: משהו בין חצר לחצר.

ענת ברקו: סתם, כדי להראות את המחיר המופקע, את השחיתות, את זה שהתקציבים לא הולכים לאן שצריכים ללכת.

ענת ברקו: האזורים הללו הפכו להיות אזורים אקס-טריטוריאליים, אין חוק וסדר, אין משטרה.

ענת ברקו: אני קיבלתי טלפון לפני זמן מה מפרופסור בדואי, פרופסור סלמן אל-בדור, שסיפר לי שהוא נמצא בלקיע, הוא בא לחופשת מולדת.

ענת ברקו: הוא פרופסור באוניברסיטה בארצות הברית ושם גם הכרתי אותו.

ענת ברקו: ציוני גדול.

ענת ברקו: ומה הוא אומר לי?

ענת ברקו: הוא אומר לי: אני פוחד שהבנות שלי יצאו החוצה, נוסעים כאן מאתיים קילומטרים לשעה, יורים ברחוב, מה אני אעשה?

ענת ברקו: זה המצב.

ענת ברקו: הירידה באחוזי גיוס, זה סימפטום.

ענת ברקו: אף פעם הבדואים לא זיהו את עצמם כפלשתינים והיום יותר ויותר הם מזהים את עצמם כפלשתינים.

ענת ברקו: זה לא היה בעבר.

ענת ברקו: יש גיוס של בערך מאתיים חיילים לשנה.

ענת ברקו: שירתי בפיקוד דרום מספר שנים ושם הייתה יחידת הגששים והיו הרבה מאוד יחידות כאשר האלוף תמיד היה מבקר את נכבדי העדה.

<קריאה: עמוס ירקוני.

ענת ברקו: עמוס ירקוני.

ענת ברקו: ברור.

ענת ברקו: אני חושבת שמה שצריך לעשות זה להילחם בבערות, בפוליגמיה 0 ויש לנו חבר כנסת שנשוי למספר נשים ומעלימים עין למרות שזה לא חוקי – ובנקמת הדם.

יעקב מרגי: איך הספקת לגלות את זה?

יעקב מרגי: חמש קדנציות לא הצלחתי לגלות את זה.

ענת ברקו: אני יודעת הכול.

ענת ברקו: לעשות את הסדרת הקרקעות בדיוק כפי שעשו בצפון.

ענת ברקו: בצפון השכילו לעשות את הדברים האלה ובדרום צריך לעשות את הדברים האלה כי זה משהו שהוא חשוב מאוד מאוד כדי לפתור את הבעיה.

ענת ברקו: לחבק את האוכלוסייה הזאת, להפסיק להפלות אותה לרעה ולנסות לראות איך אנחנו פותרים את העניין הזה שהכסף לא מגיע לאן שהוא צריך להגיע כי יש הרבה מאוד תקציבים אלא שהם פשוט לא מגיעים למקום הנכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורן אסף חזן.

אורן אסף חזן: אני נולדתי אסף אבל אחרי חצי שנה הוסיפו את השם אסף לאורן.

אורן אסף חזן: יש לי ארבעה שמות, אבל זה דיון בפני עצמו.

ענת ברקו: זה כמו אצל המוסלמים.

אורן אסף חזן: עכשיו אני גם מוסלמי.

אורן אסף חזן: אני נולדתי אסף אבל כמעט מתתי.

אורן אסף חזן: הייתי מורדם ומונשם עד גיל חצי שנה ורק אז עשו לי ברית מילה, אחרי ששיחררו אותי מהאינקובטור למרות שלא הייתי פג, ואז הוסיפו לי את השם אורן.

יעקב מרגי: אתה רק מחזק את דבריהם של אלה שאומרים שאתה חבר כנסת מורכב.

אורן אסף חזן: שלום.

אורן אסף חזן: מה שלומכם?

יעקב מרגי: לא צריך לתת תשובה.

יעקב מרגי: זאת שאלה רטורית.

אורן אסף חזן: יש דיון מאוד מאוד חשוב גם בוועדת הכנסת אבל הנושא הזה בו אנחנו דנים, כנראה אנשים לא מבינים עד כמה הוא חשוב.

אורן אסף חזן: השיח על הבדואים הוא אחד, השיח על התעצמות המשנה של דאעש בכל החברה הפלשתינית הוא שני.

אורן אסף חזן: השילוב בין השניים הוא קטלני למדינת ישראל.

אורן אסף חזן: אנחנו היום מאוד חוששים מהעובדה שבאמת בצפון ובדרום, כל מיני אזורים קרובים יותר ורחוקים פחות, דאעש וכל מיני ארגונים אחרים – והמומחית כאן לידי יכולה לפרט עליהם כי אני פשוט לא יודע מה מותר לי ומה אסור לי להגיד מתוך ועדת חוץ וביטחון – הם באמת מטרידים את כולנו אבל מה שבשקט בשקט קורה מתחת לאף שלנו זאת העובדה שהארגונים האלה מצליחים ליישם משנה אמיתית של איסלאם קיצוני שבמעטפת של דת רוצה להרוג, לאבד ולהשמיד את כולם כאילו היה הוא אחשוורוש.

אורן אסף חזן: לכן אני חושב שלנושא הזה יש חשיבות גדולה.

אורן אסף חזן: אי אפשר להתעלם מהעובדה שהיום בחברה הערבית – אגב, אחת הבעיות היא אנשים לא יודעים עברית וזה לא רק כי לא מלמדים אותם עברית אלא אני חושב שיש משגה ואני קורא ליושב ראש הוועדה לנסות להוביל שינוי.

אורן אסף חזן: הגיע הזמן שפשוט ילמדו בעברית בבתי הספר האלה.

אורן אסף חזן: הרי מלכתחילה לא מלמדים בשפה העברית.

אורן אסף חזן: ילד בכיתה א' שמגיע היום לבית ספר ישראלי במוסד רשמי או רשמי פחות, הוא לומד דרך השפה העברית את כל הליך הלימוד שלו ואת כל מסגרת הלימוד שלו שמתבצעת בשפה העברית כאשר במגזר הערבי הלימוד מתבצע בשפה הערבית.

אורן אסף חזן: לא רק שהוא מתבצע בשפה הערבית אלא הוא מתבצע תוך כדי הסתה ברורה ומושלמת נגד העם היהודי, נגד מדינת ישראל, תוך כדי חוסר הכרה.

אורן אסף חזן: כל עוד אנחנו מעלימים עין מהדבר הזה, בעצם אנחנו מגדלים כאן

אורן אסף חזן: מתחת לאף שלנו דור של טרוריסטים.

אורן אסף חזן: צריך להגיד את הדברים כפי שהם.

מירב בן ארי: אתה עושה הכללה.

אורן אסף חזן: לא כולם.

אורן אסף חזן: אי אפשר להתעלם מהעובדה שגל הטרור הנוכחי, מה שאני קורא לו אינתיפאדת הטרמפיאדות, הגיל הממוצע של המפגעים הוא גיל 16 ו זה לא בכדי.

אורן אסף חזן: כשאני אומר דור, כן, זה דור חדש שלא רק גדל על ברכי אביו ואמו תוך כדי שנאה מוחלטת לעם היהודי אלא גדל בתוך מערכת החינוך שמטיפה ומלמדת איך, כמה, איך ומה הצורה בה צריך להרוג, לאבד ולהשמיד את כל היהודים.

אורן אסף חזן: נקודה.

אורן אסף חזן: בין אם זה בא מתוך המסגרת החינוכית שמתווה דאעש ודומיה ובין אם זה בא מתוך המסגרת החינוכית שמתווה הרשות הפלשתינית שהיום באמת לאט לאט מאמצת את הדבר הזה.

אוסאמה סעדי: זה לא נכון.

אורן אסף חזן: אתה ישר אומר לא נכון.

אורן אסף חזן: אני אחזור ואומר - - -

יעקב מרגי: לא, אל תחזור כי אתה מיצית את הזמן.

יעקב מרגי: תסכם.

יעקב מרגי: יש כללים מיוחדים בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: סכם.

אורן אסף חזן: אני רוצה לסכם ולומר שאני חושב שבנושא הזה הוועדה צריכה למצוא את הדרך כדי להפעיל, בוא נגיד לנעוץ שיניים בנושא הזה כדי לעשות שינוי אמיתי כי לדבר כאן

אורן אסף חזן: כל פעם ולקרוא קריאות ביניים מחוץ לוועדה – כי כאן זה אסור - ולהציף את הנושא פעם אחר פעם - - - קשה לי אתך.

אורן אסף חזן: אתה יותר גרוע מגרמן.

יעקב מרגי: חברת הכנסת יעל גרמן, שרת הבריאות לשעבר, ידידתי משכבר הימים.

אורן אסף חזן: גם ידידתי.

אורן אסף חזן: היא מורתי.

אורן אסף חזן: אני אסכם ואומר שהגיע הזמן שנפסיק לעצום את עינינו לנוכח החינוך היום שמגדל דור חדש של טרוריסטים ונפעל לקידום דור חדש שיפעל לדרך של שלום, אהבה, אחדות וחיים משותפים כאן במדינת ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: תודה.

אוסאמה סעדי: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת.

אוסאמה סעדי: הנושא הוא חשוב מאוד אבל אני מבקש לשים את זה בפרופורציות הנכונות.

יעקב מרגי: ודאי.

אוסאמה סעדי: יש מקרים בודדים מאוד שאנשים באמת הצטרפו לארגון הרצחני הטרוריסטי דאעש.

אוסאמה סעדי: אנחנו הרוב המוחלט של הציבור הערבי מתנגדים לארגון הזה, לפרוגרמה שלו, לאידיאולוגיה שלו וכמובן שאנחנו אומרים את זה ומחנכים לזה.

אוסאמה סעדי: יש הבדל משמעותי בין דאעש לתנועה האיסלמית ולכן שאלתי את השאלה את חברי חבר הכנסת מאיר כהן.

אורן אסף חזן: דאעש הורג גם מוסלמים.

אוסאמה סעדי: התנועה האיסלאמית לא הורגת.

אורן אסף חזן: אבל מחפשת להרוג.

אוסאמה סעדי: לא מחפשת להרוג.

יעקב מרגי: אורן, עזוב.

ענת ברקו: היא מסיתה.

אוסאמה סעדי: לא מסיתה.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע מדברים על אותם ניצנים שהתגלו, אנשים שמאמינים באידיאולוגיה של דאעש.

אוסאמה סעדי: הדיון הוא על דאעש ועל חדירת דאעש.

אוסאמה סעדי: אני חושב שאם יש עשבים כאלה, זרעים כאלה, צריך באמת לעקור אותם.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו.

אוסאמה סעדי: כי זה איום על כל העולם ועל כל התרבות ההומנית העולמית.

אוסאמה סעדי: בנגב יש מצוקה אמיתית של הציבור שלנו בנגב.

אוסאמה סעדי: יש עשרות כפרים שהם עדיין כפרים לא מוכרים ואין להם מים, אין להם חשמל ואין להם כלום.

אוסאמה סעדי: הם חיים בתת תנאים.

אוסאמה סעדי: לכן כאשר המדינה לא נמצאת שם, מישהו אחר נכנס.

יעקב מרגי: נכנסים אחרים.

אורן אסף חזן: אתה מוכן להגיד שאתה לא מסכים עם הדברים של אבו מערוף במליאה?

אורן אסף חזן: זה משהו גדול מה שהוא אומר.

אורן אסף חזן: צריך לפרגן לו.

אוסאמה סעדי: נותנים עזרה וסיוע כלכלי, ואת זה אמרתי לאחראים ולרשויות.

אוסאמה סעדי: נפגשתי עם שרים ואמרתי שברגע שאתם לא שם, מישהו אחר נכנס ונותן עזרה.

אוסאמה סעדי: אני מדגיש שאין שם משהו לא חוקי.

אוסאמה סעדי: אין.

אוסאמה סעדי: לי אישית יש ויכוח עם התנועה האיסלאמית, עם האידיאולוגיה שלה, אבל אין דבר כזה שתנועה איסלאמית כולה, צריך להוציא מחוץ לחוק.

אורן אסף חזן: הפלג הצפוני.

אוסאמה סעדי: גם לא את הפלג הצפוני.

ענת ברקו: גם דרומי כבר.

אוסאמה סעדי: העובדה היא שהשב"כ ורשויות הביטחון מתנגדים לדברים האלה.

אורן אסף חזן: לא.

אורן אסף חזן: זה לא נכון.

יעקב מרגי: אורן, זאת לא ועדת חוץ וביטחון.

אורן אסף חזן: הוא מטעה את האנשים.

אוסאמה סעדי: אני לא מטעה.

אוסאמה סעדי: אני אומר את העובדות.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר שמלמדים בבתי הספר עברית.

אוסאמה סעדי: הילד שלי לומד עברית מכיתה ב'.

מירב בן ארי: איפה אתה גר?

אוסאמה סעדי: בבית צפפא.

אוסאמה סעדי: בירושלים.

אורן אסף חזן: בירושלים בירתנו הנצחית.

אוסאמה סעדי: בירושלים המערבית.

מירב בן ארי: אל תשווה את ירושלים למה שקורה בצפון.

אוסאמה סעדי: גם בצפון וגם בדרום, כולם לומדים.

אוסאמה סעדי: הבעיה היא בתכנים.

אורן אסף חזן: בתכנים מלמדים איך לפגוע ביהודים.

יעקב מרגי: אורן, אני אקרא לך לסדר פעם ראשונה.

אוסאמה סעדי: קיימנו דיון בנושא הזה וחברת הכנסת ברקו הביאה מומחים במירכאות או שלא במירכאות.

אוסאמה סעדי: השמענו את הנושא הזה.

אוסאמה סעדי: אני אומר לך שאין הסתה במערכת החינוך.

ענת ברקו: אין.

ענת ברקו: אין.

ענת ברקו: זה גובל בחוצפה.

ענת ברקו: אין הסתה.

יעקב מרגי: אני אקרא לכם לסדר.

יעקב מרגי: ענת, את מפריעה לדיון.

יעקב מרגי: זה לא מוסיף לרמת הדיון.

ענת ברקו: הוא הזכיר אותי.

יעקב מרגי: אני אתן לך אבל לא בקריאת ביניים.

יעקב מרגי: זה לא מוסיף לרמת הדיון.

יעקב מרגי: תוכלי לקבל את רשות הדיבור לאחר מכן.

ענת ברקו: אתה לא נותן לי לדבר.

ענת ברקו: אני צריכה למחות.

יעקב מרגי: שמענו את המחאה שלך.

אוסאמה סעדי: מכיוון שהנושא הזה עלה אגב אורחא, התייחסתי אליו.

יעקב מרגי: אל תחזור עליו.

אורן אסף חזן: הוא לא עלה אגב.

אורן אסף חזן: אומרים לך בפנים.

מירב בן ארי: בואו נתקדם ונשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מרגע זה אין רשות דיבור.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים על ניצנים של דאעש בציבור הערבי, בואו נדבר גם על כך שיש דאעש - - -

יעקב מרגי: תיזום דיון מהיר.

אוסאמה סעדי: אין דאעש בציבור היהודי?

אוסאמה סעדי: מי שרצח את משפחת דוואבשה הוא לא דאעש?

אורן אסף חזן: עד היום לא יודעים מי רצח את משפחת דוואבשה.

אורן אסף חזן: עד היום לא יודעים.

אורן אסף חזן: עדיף שתשב בשקט.

יעקב מרגי: אוסאמה, סיימת את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: ענת, אני לא אהסס ואני אומר לכם שאקרא לכם לסדר, אחת, שתיים ושלוש.

יעקב מרגי: סכם, משפט סיכום.

אוסאמה סעדי: כוועדת החינוך חשוב לדון בנושא הזה, חשוב למצוא דרכים לטפל בנושא הזה אבל לא רק במגזר שלנו אלא גם במגזר היהודי שגם בו יש ניצנים.

אורן אסף חזן: תכף תגיד שאני דאעש.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: סיימנו.

יעקב מרגי: תקשיבו, רבותיי, הדיון הזה, כבר בפתחו חבר הכנסת כהן שם דגש.

יעקב מרגי: אנחנו לא עושים הכללה.

יעקב מרגי: אל תענו לי.

יעקב מרגי: אני רוצה לקיים דיון.

יעקב מרגי: יש לי עוד עשרים אלף נושאים בתכנית העבודה אבל אני דן בנושא הזה.

יעקב מרגי: אין לי עניין סתם לכלות את זמני.

יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה להכליל ולא להדביק תווית לשום אוכלוסייה.

יעקב מרגי: אין ואקום ונאמרו הדברים.

יעקב מרגי: כאשר הריבון לא שם, מישהו אחר יהיה שם.

יעקב מרגי: חינוך צריך לבוא מסביבה של חינוך וכשאין תשתיות, תלמיד צועד ברגל עם התיק על גבו בקיץ, בחורף, בסתיו ובאביב מאות מטרים עד לנקודת הסעה שאי אפשר אפילו לקרוא לה תחנה, זה אומר דרשני.

יעקב מרגי: יש נקודות שהוצפו כאן שנצטרך לשים עליהם דגש בדיון.

יעקב מרגי: אנחנו מחזקים ומחבקים את האוכלוסייה הבדואית ולא מתוך התנצלות.

יעקב מרגי: הם אזרחים שווי זכויות.

יעקב מרגי: אני מצטרף למה שנאמר כאן ואומר שהמדינה כשלה ואפילו פשעה בהתייחסות ובטיפול באוכלוסייה הבדואית.

יעקב מרגי: אנחנו נשים את זה בדברי הסיכום שלנו.

יעקב מרגי: אני הייתי חבר הממשלה עת דוח ועדת פראוור הגיע אליה והוחלט ליישם אותו אבל בגלל חוסר אומץ של האנשים להתמודד, נכנעו לגורמים קיצוניים שהפריעו ליישום ההחלטה.

יעקב מרגי: אני חושב שהמדינה על טעויותיה צריכה לשלם.

יעקב מרגי: כעושים טעויות, לא מטפלים באמצעות מחלקת רכש, לפי שווי.

יעקב מרגי: המדינה טעתה, היא צריכה לשלם הרבה.

יעקב מרגי: היא צריכה להיות נדיבה ולשלם הרבה כדי ליישב ולפתור את סוגיית הבדואים אבל כאן זה לא הנושא אלא הנושא הוא התכנים במערכת החינוך במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: אני מבקש את התייחסותו של מחמוד אלהיב ממשרד החינוך.

<מחמוד אלהיב: עמירה תתחיל ואני אמשיך.

<עמירה חיים: אני רוצה לומר שמערכת החינוך חשופה לתופעות חיצוניות והיא בבואה של החברה.

<עמירה חיים: אני לא מדברת רק על מערכת החינוך במגזר הבדואי או במגזר הערבי אלא באופן כללי.

<עמירה חיים: מערכת החינוך בעולם חשופה היום לעולם אחר של ערעור סמכויות, ערעור בעולם הידע, היררכיות השתנו, הכול חשוף יותר, הכול נמצא אחרת ומערכת החינוך היא בהחלט בבואה.

<עמירה חיים: כאשר יש תופעות חיצוניות שקשורות למגזר הבדואי בדרום כמו למשל הסדרת הקרקעות, זה משפיע גם על המורים ועל מערכת החינוך.

<עמירה חיים: זה משפיע על מספר ההשבתות שהם משביתים על כל הריסה של צריף כאשר הילדים לא לומדים במשך שבועות.

<עמירה חיים: יש לזה השפעות רוחב.

<עמירה חיים: אבל אני רוצה להניח את הדברים האלה רגע בצד ולתת תשובה לכמה דברים ומיד לגשת לנושא לשמו התכנסנו כאן היום.

<עמירה חיים: לגבי מערכת החינוך במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: אני מתנצלת שלא הגעתי לסיור אבל הייתי חולה.

מירב בן ארי: כן, אבל דיברו עליך טובות.

<עמירה חיים: תודה.

<עמירה חיים: בעשור האחרון השתנתה לגמרי מערכת החינוך במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: היא השתנתה לחלוטין ממצב שרוב המורים לא היו מוסמכים, מנהלים לא עברו הכשרות, התשתיות היו במצב קשה, היום אנחנו נמצאים במצב אחד ואומר למה.

<עמירה חיים: לא היה לנו מדריך אחד בדואי וכל המדריכים היו יהודים חיצוניים.

<עמירה חיים: מורים לא מוסמכים, אלפי מורים מגיעים מהצפון.

יעקב מרגי: תופעת הנאפוטיזם הסתיימה בבתי הספר?

<עמירה חיים: כן.

<עמירה חיים: אעשה את זה בקיצור.

<עמירה חיים: אני שמחה מאוד שאני הובלתי את העניין יחד עם האנשים.

<עמירה חיים: לעצור ולומר, רגע, בואו נחזק את התשתית הפדגוגית.

<עמירה חיים: אם לא נחזק תשתית פדגוגית, אי אפשר לדבר על הישגים לימודיים ואני אמרתי שזה ייקח לפחות 15 שנים.

<עמירה חיים: היום כל המורים מוסמכים.

<עמירה חיים: אין אף מורה לא מוסמך.

<עמירה חיים: אתם יודעים מה זה?

מירב בן ארי: נכון.

<עמירה חיים: לפני עשר שנים לא הייתה גננת מוסמכת אחת בכל המגזר הבדואי.

<עמירה חיים: עקרות בית שם הסתובבו.

<עמירה חיים: היום כולן מוסמכות.

<עמירה חיים: אני לא נותנת למי שלא מוסמך להיכנס לתוך המערכת.

<עמירה חיים: יותר מזה, יש לי עודף של גננות מוסמכות.

<עמירה חיים: כל זה בהשקעה מאוד גדולה וקניית קורסים שלמים בתוך המכללות.

מירב בן ארי: זאת גם תכנית החומש שהייתה?

<עמירה חיים: ליד זה.

<עמירה חיים: תכף אני אגע בהחלטת הממשלה ואומר כמה מלים.

<עמירה חיים: התשתית הפדגוגית היום יושבת יותר חזק.

<עמירה חיים: הילדים שהיום בכיתה י"ב, לא הייתה להם גננת 12 שנים אחורה.

<עמירה חיים: הילדים שלומדים היום בכיתה י"ב, נס שאנחנו מצליחים להגיע מ-12 אחוזי בגרות ל-50 אחוזים.

<עמירה חיים: זה יותר מאשר ברשויות – לא רוצה להגיד את השמות שלהן – במגזר היהודי.

<עמירה חיים: חמישים אחוזים מהילדים שלומדים היום במגזר הבדואי מגיעים לבגרות מלאה ולא סתם בגרות.

יעקב מרגי: חמישים אחוזים מהם ניגשים או חמישים אחוזים מצליחים?

<עמירה חיים: מהלומדים.

יעקב מרגי: אני חייב את ההדגשה.

<עמירה חיים: כן.

באסל גטאס: כמה אחוזי נשירה?

<עמירה חיים: אני אגע גם באחוזי הנשירה.

יעקב מרגי: היא תיגע.

יעקב מרגי: היא התחילה את הסקירה.

<עמירה חיים: בסוגריים אני אומר שאחוז הנשירה השתנה בצורה דרסטית מכיוון שמושקעים בזה מיליוני שקלים.

<עמירה חיים: אני אפילו לוקחת חמישה ילדים מהגדר.

<עמירה חיים: אין נשירת בנות כמעט אלא יותר נשירת בנים שבכיתה י' רוצים לעשות רישיון נהיגה וללכת להביא פרנסה למשפחה ולעצמם.

<עמירה חיים: לא אמרתי כולם אבל כל הכיתות המדעיות היום מובלות על ידי בנות.

<עמירה חיים: זה עולם אחר לגמרי.

<עמירה חיים: ביקרתם בבית ספר אל פרדוס וראיתם את התשתית שלו.

<עמירה חיים: אלה התשתיות שאנחנו הולכים עליהן ברמה יותר ויותר גבוהה.

<עמירה חיים: התשתית של הסביבה החינוכית אבל התשתית הפדגוגית החזקה ומנהלים.

<עמירה חיים: אנחנו השנה עשינו 101 מכרזים של מכרזי ניהול.

<עמירה חיים: יש לי בסך הכול 400 מוסדות חינוך.

<עמירה חיים: בשנה שעברה שמונים, לפני שנה עוד שבעים.

<עמירה חיים: כמעט כל המנהלים במחוז דרום התחלפו ובמגזר הבדואי תשעים אחוזים מהמנהלים התחלפו.

<עמירה חיים: לא שובץ מנהל אחד היום שלא עבר הכשרה של קורס מנהלים.

<עמירה חיים: אלה מנהלים מעולם אחר, מכיוונים אחרים, ברמה אחרת לגמרי.

<עמירה חיים: צריך לתת להם את הזמן כדי שהדברים האלה יתבססו.

<עמירה חיים: אני רוצה ללכת הלאה כי לא הנושא המרכזי.

<עמירה חיים: מורים מהצפון.

<עמירה חיים: רוב המורים הגיעו מהצפון והיום מגיעים באחוזים בודדים.

<עמירה חיים: השנה שיבצנו 157 מורים מהצפון.

<עמירה חיים: כל שנה שיבצנו אלף ואלפיים מורים מהצפון והשנה שיבצנו 157 וקיבלתי התקפה רצינית מאוד בעניין הזה כי למה את לא משבצת מהצפון.

<עמירה חיים: אחד אחד עבר דרכי.

<עמירה חיים: אם אני לא חתמתי שזה מורה לאנגלית או מורה למתמטיקה או חינוך מיוחד פרה-רפואי בתחומים שאנחנו ממש צריכים.

<עמירה חיים: שיבצתי השנה בתוך המערכת לא מוסמכים שנה ד' ממכללת קיי ומכללת אחווה כי אמרתי שעדיף לי מקומי שבשנת ההכשרה האחרונה שלו כי אנחנו רוצים תשתית פדגוגית שלנו.

<עמירה חיים: זה שינוי מאוד מאוד משמעותי.

<עמירה חיים: התקיפו אותי אפילו בכנסת על שאני לא נותנת למורים מהצפון לבוא.

<עמירה חיים: נכון, יש עדיפות לדרום.

<עמירה חיים: חד משמעית.

באסל גטאס: אבל אתם מחזיקים אותם.

<עמירה חיים: מחזיקים ואומרים להם תודה.

<עמירה חיים: עושים עבודה טובה.

<עמירה חיים: רובם, אני כבר רוצה לומר, הם לא צפוניים.

<עמירה חיים: הם התחתנו וגרים בדרום עשרים ושלושים שנים.

<עמירה חיים: הם כבר לא צפוניים.

<עמירה חיים: יש להם קביעות, הם גרים בדרום.

באסל גטאס: רוצים לחזור ולא נותנים להם.

<עמירה חיים: הם מרוצים וטוב להם.

<עמירה חיים: אני לא אזרוק אותם, חלילה.

באסל גטאס: לא על זה אני מדבר.

<עמירה חיים: אני אסיים את הסקירה ואם יהיו שאלות, אני אשמח לענות.

<עמירה חיים: לגבי עברית.

<עמירה חיים: תראו, הבעיה הרצינית במגזר הבדואי היא ערבית.

<עמירה חיים: הילדים לומדים שפה זרה.

<עמירה חיים: ילד מגיע לגן הילדים והוא לא יודע ערבית.

<עמירה חיים: מאיפה הוא יודע ערבית?

<עמירה חיים: הוא יודע לדבר בערבית בדואית, מה שאימא שלו דיברה אתו בבית.

<עמירה חיים: הוא נכנס לגן והוא לא יודע ערבית אתה הוא גם יצטרך להיבחן בבחינת הבגרות.

<עמירה חיים: לפעמים זאת שפה זרה.

עודד פורר: למה לא ללמד אותו עברית?

<עמירה חיים: בעבר הגננות לא ידעו ערבית ודיברו בשפת אם, בשפה המדוברת.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אנחנו לא נדע לגעת בנקודות אם לא נלמד את המורכבות של הנושא.

יעקב מרגי: בשבילי כיושב ראש ועדת חינוך שיודע הרבה דברים, בדואי מדבר בערבית, בשבילי זאת ערבית.

<עמירה חיים: לא.

<עמירה חיים: זאת לא השפה בה הם נבחנים, לא במבחני המיצב ולא במבחני הבגרות.

<עמירה חיים: אנחנו רואים פער גדול בין ההצלחה שלהם במיצב לבין הבגרות.

<עמירה חיים: למה?

<עמירה חיים: כי ילד בכיתה ד'-ה' שמתמודד עם מבחן בשפה ערבית ספרותית, עדיין לא קלט אותה.

מאיר כהן: את בעצם אומרת שהם מתמודדים עם שלוש שפות זרות.

מירב בן ארי: ואפילו ארבע.

<עמירה חיים: הם מתמודדים עם ערבית כשפה כמעט זרה.

<עמירה חיים: אומרת לי מורה שאין קשה בין המלים.

<עמירה חיים: הם מתמודדים עם ערבית, אנגלית ועברית כשפה זרה נוספת שמתחילים ללמוד אותה בכיתה ג'.

<עמירה חיים: אני לא רוצה לומר לכם איזה מהלכים עשינו עם המורים להעביר את כל המורים בחינה על מהי השפה הערבית וללמד אותם ערבית.

<עמירה חיים: דיברתם על ה-ות"ת.

<עמירה חיים: שנים פניתי כדי לפתוח מחלקה לערבית באוניברסיטת בן גוריון.

<עמירה חיים: אין באוניברסיטת בן גוריון לימודי ערבית.

<עמירה חיים: אין.

<עמירה חיים: המורים שלומדים במכללת קיי, לומדים בערבית אבל מה עם לצאת עם תואר?

<עמירה חיים: אני רוצה אנשים עם תואר בערבית, בשפה הספרותית.

<עמירה חיים: אנחנו הכנסנו לכל גני הילדים ספרי ילדים בשפה הערבית.

<עמירה חיים: הגננת לא ידעה מה כתוב שם.

<עמירה חיים: קודם כל, לימדנו את הגננת מה כתוב שם ואחר כך היא מלמדת את הילדים ומתחילה להיפגש עם ההורים.

<עמירה חיים: התשתית מאוד מאוד לא יציבה בנושא הזה והמאבק הוא מאוד גדול להביא את הילדים האלה לבגרות.

<עמירה חיים: בחינת הבגרות היא בערבית וזה בחוק.

<עמירה חיים: רוצים לשנות את החוק שילמדו בעברית, אבל יש חוק שהשפה הערבית היא שפה רשמית והילדים לומדים בשפה הערבית.

מירב בן ארי: הבגרות היא בערבית ספרותית.

<עמירה חיים: בטח.

<עמירה חיים: ערבית ספרותית.

<עמירה חיים: בגיאוגרפיה, בהיסטוריה, במתמטיקה.

מירב בן ארי: ידעתי שזה בערבית אבל לא ידעתי אם זאת ערבית ספרותית.

<עמירה חיים: ילד צריך להבין במתמטיקה קודם כל ערבית ואחר כך לדעת מתמטיקה.

<עמירה חיים: בואו נניח רגע לערבית שזה סיפור בפני עצמו וניגע רגע בעברית.

<עמירה חיים: אנחנו עשינו תכנית שאני שמחה מאוד שגם שר החינוך היום לקח אותה ואמר מכיתה א'.

<עמירה חיים: זאת תכנית שיושבת במחוז דרום.

מאיר כהן: שעתיים עברית.

<עמירה חיים: אנחנו הכנסנו מכיתה א' לשמוע סיפורים, שירים, ולאט לאט להתקדם עם השפה.

<עמירה חיים: בתיכון הילדים כבר יודעים שפה עברית טובה יותר.

<עמירה חיים: אני אומר לכם משהו, הכול יושב על משהו לא כל כך פשוט אתו אנחנו מתמודדים כאן במדינת ישראל ובלי פוליטיקה.

<עמירה חיים: אני רוצה רגע אחד לבקש להישאר בגזרת החינוך.

<עמירה חיים: אני לא רוצה להרחיב את הגזרה שלי.

יעקב מרגי: אני לא מרשה לך ללכת למקום אחר.

<עמירה חיים: אני גם לא אלך.

<עמירה חיים: אני רוצה שכך ייתפסו הדברים.

יעקב מרגי: אני אמרתי את זה כדי שלא ישתמע שאנחנו רוצים ללכת לשם.

<עמירה חיים: חד משמעית אני רוצה לומר שזאת הגזרה שלנו ואני אגע בה עת אני אגע בתכנית של חורה שהיא תכנית מאוד רצינית שהכנו בעקבות מה שקרה עם המורים של דאעש.

<עמירה חיים: אני רוצה לדבר על משהו שאנחנו מתמודדים אתו כאן במדינת ישראל ובחינוך כי זאת בבואה.

<עמירה חיים: תחושת השייכות של הילדים שלנו במגזר הבדואי לכפר שלהם, לבית שלהם, למדינת ישראל.

<עמירה חיים: בנושא של תחושת השייכות, שם אנחנו עובדים מאוד מאוד קשה בתכניות רבות מאוד כדי לחזק את תחושת השייכות של הילדים למדינת ישראל.

<עמירה חיים: אני לא אגיד שלא קרה משבר.

<עמירה חיים: בלי פוליטיקה.

<עמירה חיים: אני שמה עובדות על השולחן.

<עמירה חיים: ברגע שהתחילה ההסדרה שלה קרקעות, חלה איזושהי נסיגה בתחושת הילדים.

<עמירה חיים: הרגשנו את זה בתגובות שהמורים הביאו אלינו והיינו צריכים לבנות תכניות בהתאם.

<עמירה חיים: אני שמה ליד זה את תכנית 546, החלטת ממשלה.

<עמירה חיים: החלטת ממשלה לפני שלוש שנים, לחמש שנים 125 מיליון שקלים למחוז דרום בנושא חינוך.

<עמירה חיים: שמנו את זה על שולחננו, מה אתם רוצים.

<עמירה חיים: הגשנו תכנית.

<עמירה חיים: אני אומרת את האמת.

<עמירה חיים: אני לא שמתי את כל הכסף בגזרה הטבעית של החינוך.

<עמירה חיים: לא.

<עמירה חיים: ארבעים מיליון שקלים מתוך זה שמתי בחינוך הבלתי פורמלי שלא בודקים אותו.

<עמירה חיים: אתם לא בודקים אותי מה עשיתי בחינוך הבלתי פורמלי.

<עמירה חיים: אתם בודקים לי הישגים לימודיים, כמה ילדים עברו בגרות.

<עמירה חיים: זה לא מעניין אותי, זאת לא חזות הכול.

<עמירה חיים: ארבעים מיליון שקלים.

יעקב מרגי: כמה כמוך יש במשרד החינוך שיכולים להצהיר את ההצהרה הזאת?

<עמירה חיים: אני הצהרתי אותה תמיד ואין לי בעיה עם זה.

<עמירה חיים: למה הכסף הלך לשם?

<עמירה חיים: בגלל תחושת השייכות של הילדים למדינת ישראל, בגלל תחושת המשילות שהיא לא מספיק חזקה ושם שמנו כסף.

<עמירה חיים: למשל, מה עשינו בכסף הזה?

<עמירה חיים: אני לא אפרט את הכול אבל רק דבר אחד.

<עמירה חיים: לפני שנתיים פתחנו 12 סניפים של תנועות נוער במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: מאז קום מדינת ישראל, בפעם הראשונה נפתחו 12 סניפים של תנועות נוער כמו הנוער העובד, הצופים וכולי במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: צופי בוקר היו תמיד, אבל זה לא משהו.

<עמירה חיים: זה בא יחד עם פיתוח של מנהיגות צעירה, לפתח מנהיגות אחרת שבאה ואומרת שאנחנו רוצים לטפח את האוכלוסייה שלנו כאן

<עמירה חיים: במדינת ישראל ולא רק לחשוב על כל מה שקורה במקומות אחרים.

מירב בן ארי: ראינו גם את הפעילות של אחריי במגזר הבדואי עם מוחמד כבייה.

מירב בן ארי: הוא הציג לנו את זה בוועדת חוץ וביטחון.

מירב בן ארי: ראינו גם את הפעילות של ה-ג'יפ.

<עמירה חיים: נכון.

<עמירה חיים: לקחתי את תנועות הנוער.

<עמירה חיים: אם ישאלו אותי פעם מה עשיתי בחיי, אני אגיד שפתחתי 12 סניפים של תנועות נוער במגזר הבדואי כי זה משהו שיש לו פוטנציאל לעשות שינוי במסה קריטית בתוך החברה הזאת.

<עמירה חיים: לקחנו נושא של חינוך לקריירה.

<עמירה חיים: כל ילד בכיתה י"א-י"ב עובר הכשרה לחינוך לקריירה, מה אני הו לך לעשות בחיי כאן במדינת ישראל.

<עמירה חיים: זה גם כן לא טבעי לתוך הישגים לימודיים והרבה כסף הושקע שם.

<עמירה חיים: תחום נוסף הוא חינוך מבוגרים.

<עמירה חיים: מישהו סופר כמה אימהות יודעות קרוא וכתוב?

<עמירה חיים: לא.

<עמירה חיים: אבל בחינוך מבוגרים החלטנו להשקיע בתכנית הזאת כדי לתמוך.

<עמירה חיים: האימא באה לתוך בית הספר או האבא בא והם לומדים יותר מה קורה בתוך המערכת וגם זה מחזק בהחלט את המשילות.

<עמירה חיים: תחום נוסף הוא הנושא של הטכנולוגיה בו הכנסנו הרבה כדי לתמוך בתעסוקה.

<עמירה חיים: כל הנושא של החלטת הממשלה, ראינו אותו בהיבט הכלכלי של החיזוק של האוכלוסייה.

<עמירה חיים: אני לא רואה את עצמי כמנהלת מחוז דרום של החינוך בגזרת החינוך.

<עמירה חיים: הגזרה אני רואה אותה היא גזרה הרבה יותר רחבה.

<עמירה חיים: היא גזרה של מיתוג הנגב, היא גזרה של לשבור את הקשר בין מצב סוציו אקונומי להישגים לימודיים, היא גזרה של שייכות כל התושבים למדינת ישראל כולל האוכלוסייה הבדואית.

<עמירה חיים: אני עוזבת את תכנית 546, החלטת ממשלה.

<עמירה חיים: נשאלתי שאלה לגבי הפיקוח.

<עמירה חיים: אצלנו אין בתי ספר פרטיים.

מירב בן ארי: אין מוכר שאינו רשמי.

<עמירה חיים: יש לנו גנים מוכרים שאינם רשמיים שהיום הם נמצאים בשוליים והם מעטים מאוד.

עודד פורר: לא דיברתי על מוכר שאינו רשמי.

עודד פורר: דיברתי על רשתות החינוך העצמאיות שזוכות במכרז של הרשות המקומית שמנהלות עבורה.

<עמירה חיים: אין.

עודד פורר: זה לא קיים?

<עמירה חיים: יש עמל, יש אורט.

עודד פורר: על אלה אני מדבר.

מירב בן ארי: אבל הם כפופים למשרד החינוך.

<קריאה: יש תיכון סחנין.

<עמירה חיים: סחנין זאת בעלות שזכתה במכרז לאחרונה אבל זאת רשת מוכרת ומפוקחת על ידי משרד החינוך.

<עמירה חיים: אנחנו עכשיו הוספנו מפקח נוסף לעל יסודי וקיבלנו תקן כדי להגביר את הפיקוח.

<עמירה חיים: אנחנו מפקחים על התכנים.

<עמירה חיים: אנחנו מאוד מפקחים על התכנים.

<עמירה חיים: כל מי שסוטה מהתוכן מגיע לשימוע.

<עמירה חיים: אני לא מוותרת על זה.

<עמירה חיים: אנחנו בקטע הזה מאוד מאוד קשים.

<עמירה חיים: אני אומרת את האמת, יש לנו גם קשר עם שירותי הביטחון, מקבלים פרה פראזות.

<עמירה חיים: אני לא אומרת שלא.

<עמירה חיים: כן, אנחנו עם יד על הדופק בהרבה דברים.

באסל גטאס: שירות הביטחון מתערב במינוי מנהלים?

<עמירה חיים: ממש לא.

<עמירה חיים: כל מנהל שעובר קורס מנהלים, ניגש למכרז.

<עמירה חיים: אני בוחרת בטוב ביותר אבל הוא צריך לדעת שמחובתו ללמד את הילדים, לפתח אצל הילדים ולתת להם תחושה של שייכות כי אדם שגדל ללא תחושת שייכות למדינתו, הוא אומלל.

<עמירה חיים: זה מה שקורה עם ילדים שמחפשים דברים במקומות אחרים.

<עמירה חיים: כל התכנית שבנינו על חורה, גם היא בנויה על העניין הזה.

<עמירה חיים: אם כן, פיקוח על התכניות ממש ממש קיים.

<עמירה חיים: אני לא אומר שאין דברים בשוליים אבל אנחנו הרחקנו מורה – אני לא רוצה להגיד שמות ולא רוצה להגיד רשויות – לפני שנתיים, אז היה סיפור דומה.

<עמירה חיים: לא דאעש אלא משהו אחר.

<עמירה חיים: השעינו את המורה והוא לא חזר לעבודה.

<עמירה חיים: אם אתה מורה, אתה לא יכול לנצל את המצב.

ענת ברקו: השעיתם או פיטרתם?

<עמירה חיים: בסופו של דבר הרשות פיטרה מכיוון שהוא עבד בבעלות.

<עמירה חיים: אני לא רוצה עכשיו להיכנס למושגים המשפטיים אבל בסופו של דבר הוא לא חזר למערכת.

<עמירה חיים: אתה לא יכול להיות מורה ולנצל את המערכת והילדים הרכים שנמצאים מולך לדברים שליליים.

<עמירה חיים: בסך הכול אנחנו נוגעים בנפש האדם ויש בזה סכנה.

<עמירה חיים: לגבי חורה.

<עמירה חיים: אנחנו קיבלנו הודעה שנעצרו מורים.

<עמירה חיים: המורים עצורים.

<עמירה חיים: הם צמחו בתוך בתי הספר והם הסתובבו בחדר מורים ופגשו ילדים.

<עמירה חיים: אנחנו קראנו לאל נבארי ולכל המנהלים וישבנו אתם בשולחן עגול.

<עמירה חיים: בנינו תכנית יוצאת מן הכלל שקיבלה המון שבחים וכבר התחילה להיות מופעלת כאשר הסוגיה המרכזית שמנחה את צוותי החינוך ביישום תכנית ההתערבות, מעגלי השייכות שלי כאזרח מדינת ישראל.

<עמירה חיים: כל בית ספר יודע.

<עמירה חיים: יש לי כאן סטטוס לגבי כל בית ספר, מה הוא הספיק לעשות עם תאריכים.

<עמירה חיים: ב-22 לחודש יש לי עוד פעם פגישה עם כל מנהלי חורה וכל אחד צריך לעשות מפגש.

<עמירה חיים: כבר היה מפגש מורים, מפגש יועצים והחומר כבר נמצא בשיעורי חברה מול התלמידים יחד עם הרשות המקומית.

<עמירה חיים: אני חייבת להגיד שיש כאן שיתוף פעולה.

<עמירה חיים: לא אלאה אתכם בתכנית מפורטת.

<עמירה חיים: לתכנית קוראים "לוקחים אחריות".

<עמירה חיים: כולנו יחד לוקחים אחריות, כולל הרשות המקומית.

<עמירה חיים: לנו מאוד מאוד חשובה האמירה של ראש הרשות, האמירה של מנהל אגף החינוך, האמירה של המנהלים.

<עמירה חיים: תכנית התערבות להתמודדות של מערכת החינוך עם התופעה של השתייכות אנשי צוות חינוכי לארגונים קיצוניים ביישוב חורה, ממש ספציפי לעניין הזה שכמובן יש לה השלכות.

באסל גטאס: כל מה שאמרת מכסה גם את הפזורה או רק את הכפרים המוכרים?

<עמירה חיים: תמיד יחד.

<עמירה חיים: אין אצלי מילה פזורה.

<עמירה חיים: יש לנו שתי מועצות אזוריות, אל קאסום ונווה מדבר, הן למעשה פעילות בכל בתי הספר של הפזורה והן מטפלות בבתי הספר באזורים שכבר מוכרים.

<עמירה חיים: מי שלא מוכר באזור שלהן, משרד החינוך קונה מהרשות שירותים כדי לטפל בהם וגם הם מטופלים דרך כל מה שצריך.

<עמירה חיים: אין לנו הבחנה.

<עמירה חיים: עבורי ילד הוא ילד הוא ילד.

באסל גטאס: אבל יש לכם שם בתי ספר.

<עמירה חיים: נכון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מחמוד, אתה רוצה להוסיף?

<מחמוד אלהיב: ברשותך.

<מחמוד אלהיב: אני ממונה ארצי על החינוך הבדואי במשרד החינוך.

<עמירה חיים: סליחה.

<עמירה חיים: זאת החלטת הממשלה מספר 3708.

יעקב מרגי: מה כותרתה?

<עמירה חיים: הטיפול במגזר הבדואי.

<עמירה חיים: אני אמרתי 546 אבל זאת טעות.

<עמירה חיים: דיברתי על החלטה מספר 3707.

<מחמוד אלהיב: אני ממונה ארצי על החינוך הבדואי במשרד החינוך.

<מחמוד אלהיב: כאשר הגעתי לוועדה, הייתי בשוק כי למה להגיע לכאן?

<מחמוד אלהיב: זאת אומרת, למה לא להתעסק בפן אחר, בפן הפדגוגי, החינוכי?

יעקב מרגי: חשבת שאני הולך להתעסק עם דאעש?

<מחמוד אלהיב: למה דאעש?

<מחמוד אלהיב: למה אנחנו כחברה בדואית או ערבית צריכים להתעסק בדברים כאלה?

יעקב מרגי: אני אסביר לך.

<מחמוד אלהיב: אני מבין.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה לא מבין.

יעקב מרגי: יש כללי עבודה של הכנסת.

יעקב מרגי: חברי כנסת ביקשו דיון מהיר בעקבות תופעה עליה קראו ושמעו והובאה לידיעתם.

יעקב מרגי: לכן זאת הכותרת.

יעקב מרגי: אתה שמת לב שנתנו את הבמה המתאימה לערך הפדגוגי.

<מחמוד אלהיב: מצוין.

<מחמוד אלהיב: אני אומר למה הבעיה הזאת נוצרה בכלל על מנת לדון בה.

<מחמוד אלהיב: זה מה שמפריע לי.

<מחמוד אלהיב: זה מה שמציק לי.

<מחמוד אלהיב: אני אומר את זה גם כבדואי וגם כאיש משרד החינוך.

<מחמוד אלהיב: החברה הבדואית סולדת ומתנערת מכל התנהגות בלתי הולמת ובלתי נורמטיבית.

<מחמוד אלהיב: אנחנו כחברה בדואית במדינת ישראל, אנחנו חשים כאזרחים מן השורה, על אף שיש תקלות, על אף מה שהציגו כאן חברי הכנסת המכובדים ובאמת, בכנות, אני מאוד מכבד כל מילה שאמרתם, חשפתם ודיברתם כמו בדואים ואפילו קצת יותר, על המצוקות שחשה בהן החברה הבדואית וכל הישובים הלא מוכרים וכל התהליך ההכרה.

<מחמוד אלהיב: גם אתה הזכרת בפתח דבריך, מערכת החינוך - מחוז דרום - ומשרד החינוך הוא אולי המשרד היחידי שנותן היום את המענה הכי יעיל ביחס לכל המשרדים האחרים וזה מגן הילדים ועד כיתה י"ב.

<מחמוד אלהיב: אנחנו היום אוכפים את כל נושא הפדגוגיה, את כל נושא החינוך בזכות תכניות החומש שממשלת ישראל ניתנה לנו.

<מחמוד אלהיב: בתכנית החומש החדשה של הכשרת מורים, אנחנו מתכוונים עכשיו להכפיל את מספר המתקשרים להוראה מ-350 מתקשרים בכל מוסדות החינוך האקדמיים בדרום – אחווה, קיי, באר שבע – ל-700 מתקשרים.

<מחמוד אלהיב: כמובן אנחנו חייבים לחזק את כל התשתית הפדגוגית במערכת החינוך שלנו העל יסודית והיסודית.

<מחמוד אלהיב: יש לנו כבר תקציבים לכך ואנחנו בשיח חזק מאוד עם מוסדות החינוך וזה גם על מנת למזער את מספר האקדמאים שלומדים בחברון.

<מחמוד אלהיב: למה הלכו לחברון?

<מחמוד אלהיב: ראשית, הנתונים שאתם קיבלתם והצגתם, לא נכונים.

<מחמוד אלהיב: לא מדובר על 3,000 אנשים אלא מדובר בפחות מ-1,200 אבל זה המון.

<מחמוד אלהיב: זה מספר גדול.

<מחמוד אלהיב: הייתי מעדיף שכל הסטודנטים שלנו ילמדו במוסדות חינוך מוכרים במערכת החינוך הישראלית ולא בחברון כי אנחנו לא יודעים מה הם לומדים שם, מעבר לתוכן ומעבר למסרים.

מאיר כהן: נאמר לנו על ידי ראשי הרשויות כולם, אלא אם כן כולם הטעו אותנו, שסך כל הסטודנטים שלא לומדים במוסדות הישראלים מהפזורה הבדואית בדרום הוא 3,000.

יעקב מרגי: יש נטייה לנפח.

<מחמוד אלהיב: זה כולל את ירדן, מזרח אירופה, גרמניה.

<מחמוד אלהיב: ברור שיש בעיה.

<מחמוד אלהיב: לכן יש עכשיו החלטת ממשלה, יש תכנית חומש שמשרד החינוך עכשיו מוביל ומקדם.

מאיר כהן: לדעתך יש מקום למכללה?

<מחמוד אלהיב: לדעתי, לא.

<מחמוד אלהיב: צריך לחזק את המכללות הקיימות.

<מחמוד אלהיב: יש תשתית פדגוגית מצוינת.

<מחמוד אלהיב: לא צריך משהו נבדל.

<מחמוד אלהיב: אני אזרח מדינת ישראל ואני רוצה להיות חלק אינטגרלי מהחברה הישראלית.

<מחמוד אלהיב: אני לא רוצה לבוא וללמוד גיאוגרפיה בערבית אלא אני רוצה ללמוד גיאוגרפיה בעברית.

<מחמוד אלהיב: שוב, לא נחזור לגלגל בקדמותו ונאמר שהמורים לא יודעים עברית.

<מחמוד אלהיב: לכן היום גם בתשתית הפדגוגית אנחנו מגן הילדים - - -

מאיר כהן: איך מביאים את ה-1,200 – נלך לשיטתך – סטודנטים שלומדים ?

יעקב מרגי: אני אענה לך.

יעקב מרגי: ישבת כאן בדיון הקודם.

יעקב מרגי: לצערי הרב ב-ות"ת וב-מל"ג אנשים מנותקים מהמציאות הישראלית.

יעקב מרגי: הקשיים שהם מערימים בשנים האחרונות על המכללות לחינוך, הם בניתוק מוחלט מהמציאות.

יעקב מרגי: אני אחזור על הפתגם שאמר נציג עיריית אילת כי הוא כל הכך מוצלח.

יעקב מרגי: הוא אמר שאין יותר דבר לא שוויוני מאשר לתקצב באופן שוויוני אנשים לא שוויוניים.

יעקב מרגי: אני אומר לך שאם לא יבינו – כדי להגיע לנתון מסוים וליישר קו - מישהו צריך לעשות מעבר למשבצת, ואני חוזר על זה, לא יהיה.

יעקב מרגי: הם ילכו.

יעקב מרגי: הם ילכו לרשות הפלשתינית.

יעקב מרגי: אתה יודע למה הם ילכו לרשות?

יעקב מרגי: כי הוא לא צריך עכשיו לעבור מבחן באנגלית ברמה של שמונה יחידות, לא חמש יחידות, וללכת לקורס מיוחד של ה-ות"ת שיכשיר אותו.

יעקב מרגי: תיעוש של כל תנאי הקבלה.

יעקב מרגי: אם יותר קל לו, הוא ילך למקום שיותר קל לו.

<מחמוד אלהיב: אדוני, אתה צודק, החסם המרכזי הוא לא איכות תעודת הבגרות.

<מחמוד אלהיב: אנחנו נוכל להציג לכם בפן אחר, עת תקיימו דיון - - -

מאיר כהן: מה החסם המרכזי?

<מחמוד אלהיב: החסם המרכזי הוא הפסיכומטרי.

יעקב מרגי: מה אתה מצפה מתלמיד במגזר הבדואי שיתכן שלא מדבר עברית כי הוא מכונס בתוך קהילה מסוימת?

יעקב מרגי: שיעבור את עולם המושגים שיש בפסיכומטרי?

<מחמוד אלהיב: הפסיכומטרי הוא תרבות אחרת לחלוטין.

יעקב מרגי: אנחנו כחרדים שחיים בתוך החברה היהודית צריכים להתאמץ לעבור קורס של שנה כדי להתחיל להגיע לעולם המושגים של החברה הישראלית.

<מחמוד אלהיב: נכון.

יעקב מרגי: מערכות צריכות להבין, צריכות להתייחס לשוני, צריכות לתת העדפה, צריכות לתת דחיפה.

יעקב מרגי: אנחנו רק בולמים ובולמים.

<מחמוד אלהיב: אדוני, מבחינת הניקוד, הרי ממוצע של פסיכומטרי במגזר היהודי ובמגזר הערבי.

<מחמוד אלהיב: יש פער של מאה נקודות.

<מחמוד אלהיב: מאה נקודות בין הילד הערבי לבין הילד היהודי.

ענת ברקו: גם עם הקהילה האתיופית יש בעיה.

<מחמוד אלהיב: ברור.

<מחמוד אלהיב: אני מדבר מבחינת תרבות הבחינה שהיא מדברת במושגים שונים לחלוטין.

<מחמוד אלהיב: מבחינת הפוטנציאל, האם הפוטנציאל של התלמיד הבדואי שונה מהפוטנציאל של התלמיד היהודי?

<מחמוד אלהיב: אני אומר לכם בוודאות לא.

יעקב מרגי: ודאי שלא.

<מחמוד אלהיב: יש לו פוטנציאל, יש לו יכולות, יש לו אינטליגנציה רגשית, יש לו את כל האינטליגנציה שבעולם, אבל מבחינת המימוש שלהם, האם אנחנו כמורים, כאנשי חינוך, מצליחים לממש באופן אופטימלי?

<מחמוד אלהיב: אני אומר לכם לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: מאיפה להתחיל?

יעקב מרגי: מהפדגוגיה.

מאיר כהן: תגיד פעם מילה טובה למשרד החינוך.

באסל גטאס: תתפלא כמה שנים אני עבדתי עם רשויות הממשלה.

באסל גטאס: בשנת 1992 התחלנו תכנית בריאות בכל הפזורה הבדואית לכיסוי חיסונים.

באסל גטאס: הפכנו אותה למרפאה ניידת יחידה בעולם כדי להגיע ל-15-20 שבטים באזור ערד ודימונה.

באסל גטאס: לא יודע אם אתה זוכר את המרפאה הניידת.

באסל גטאס: מיקמנו את המרפאה הניידת, ואחר כך דרך בג"ץ, תשע תחנות קבועות, איפה?

באסל גטאס: במבנים של משרד החינוך כי לא היה מקום אחר בו יש חשמל.

יעקב מרגי: אל תדאג.

יעקב מרגי: גם במגזר היהודי טיפות החלב נמצאות בבניינים של העיריות.

באסל גטאס: אני יודע שמשרד החינוך, היכן שיש ילדים, כפי שאמרה עמירה, צריך ללמד.

באסל גטאס: שם שמנו אלת המרפאות אבל היה צריך את התערבות בג"ץ כי בג"ץ אמר שכאשר יש ילד, לא באשמתו הוא יושב שם וצריך לתת לו את הטיפול.

באסל גטאס: לפני שנה עשיתי סיור ויש הידרדרות בתשתית הבריאות המונעת בכפרים הבלתי מוכרים.

באסל גטאס: יש הידרדרות.

באסל גטאס: לפני כמה שנים, כאשר המרפאה הניידת פעלה, המצב היה יותר טוב ולצערי הרב המרפאה הניידת לא עובדת יותר.

באסל גטאס: זה היה בסיוע משרד הבריאות.

מאיר כהן: בזמנו קניתי ארבע משאיות ארבע על ארבע והן מסתובבות בתוך הכפרים הלא מוכרים.

מאיר כהן: יש ניידות בריאות.

באסל גטאס: יש הבדל.

באסל גטאס: זאת הייתה מרפאה.

באסל גטאס: אני חושב שעניין השייכות הוא לא דבר שאפשר ללמד.

באסל גטאס: את לא יכולה ללמד מישהו להשתייך.

באסל גטאס: אם אתה בונה על כך שהתכנית שאת עושה בחורה תעבוד, תעשי לתלמידים שטיפת מוח?

ענת ברקו: לא.

ענת ברקו: התנועה האיסלאמית תעשה.

באסל גטאס: תלמדי מה שאת רוצה והילד הזה יוצא ורואה שהבית של המשפחה שלו נהרס למחרת או מעבירים כפרים בלתי מוכרים – לפי החוק כארבעים אלף עומדים להיות מועברים - - -

עודד פורר: חלקם יושבים על קרקעות פרטיות של יהודים.

עודד פורר: יש גם כפרים שיושבים על קרקע פרטית.

יעקב מרגי: זה לא הדיון.

באסל גטאס: זה לא נכון.

באסל גטאס: אני אומר לך שזה לא נכון.

יעקב מרגי: אל תענה לו.

יעקב מרגי: אני לא פותח דיון.

באסל גטאס: העניין של השייכות לדעתי לא רלוונטי, אם יש תופעות של קיצוניות שמביאה מורים או ילדים מתבגרים לחיק ארגונים כמו דאעש וכולי.

באסל גטאס: זה לא העניין.

<קריאה: יש ניכור.

באסל גטאס: הניכור נובע ממדיניות, נובע ממציאות.

באסל גטאס: אני לא מרגיש שייכות.

באסל גטאס: כל הגליל, תשעים אחוזים לא מרגישים שייכים אבל הם לא הולכים לדאעש.

באסל גטאס: הם יודעים מה זאת אזרחות, וכאן החשיבות.

באסל גטאס: להכיר בגבולות של האזרחות.

באסל גטאס: יש אזרחות משותפת, מה זה להיות אזרח, מה זה להיות שוויוני, מה זה להיאבק על הזכויות שלך, גם בדרכים הכי קיצוניות במסגרת הדמוקרטית ובמסגרת החוקית.

באסל גטאס: זה מה שצריך לעשות.

באסל גטאס: צריך לדעת מה בדואי שגר בתנאים המחפירים ביותר, ולא אני אומר אלא הדוחות הרשמיים אומרים זאת.

באסל גטאס: אני חושבת שמערכת החינוך, עם כל המאמצים שאתם עושים לשדרג אותה, ואני רואה שיש הישגים, יש שינוי ויש דור חדש במיוחד בקרב הבנות שבאמת שובר תקרות של זכוכית ולא תקרה אחת, צריכים לפעול יותר בכיוון של דמוקרטיזציה של הנחלת ערכים, זכויות האישה.

באסל גטאס: אלה דברים שבסופו של דבר מביאים לעמוד על קרקע אמיתית של ערכים ושל מחשבה.

ענת ברקו: אתה אומר ששייכות זה בכלל לא רלוונטי.

באסל גטאס: לא שייך.

יעקב מרגי: אין דיון.

יעקב מרגי: אין דיון משנה.

יעקב מרגי: זאת דעתו ודעתך היא שונה.

יעקב מרגי: אנחנו לא נגשר על הדעות כאן בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: ד"ר שלי אלקיים.

<שלי רחל שנדור אלקיים: תודה.

<שלי רחל שנדור אלקיים: אני רוצה לומר בצד המקצועי של הייעוץ החינוכי מה פני הדברים.

<שלי רחל שנדור אלקיים: צודק חבר הכנסת.

<שלי רחל שנדור אלקיים: נושא השייכות הוא באמת לא שייך.

<שלי רחל שנדור אלקיים: זאת אומרת, זה שמישהו לא חש שייך, זה לא נותן לגיטימציה להרוג את הזולת אליו הוא לא שייך או להסית נגד הזולת.

<שלי רחל שנדור אלקיים: התופעה של חינוך לאלימות או חינוך לאי אלימות, היא הדבר שצריך לתת עליו את הדעת.

<שלי רחל שנדור אלקיים: מדובר על אלימות, וכאן הוא צודק, גם נגד נשים בבית, מדובר על בולינג, על בריונות שיש בבית הספר או במסגרות אחרות ועל הדברים האלה צריך לעבוד בתוך מערכת החינוך.

<שלי רחל שנדור אלקיים: כמו שהיושב ראש אמר, גם במגזר החרדי, גם במגזר הבדואי, גם במגזר היהודי החילוני, גם בגזר הערבי הלא בדואי.

<שלי רחל שנדור אלקיים: כל המגזרים לעבור בתוך מדינת ישראל וזה לא משנה מה הסיטואציה הגלובלית ושום תירוץ לא צריך להיות כאן.

<שלי רחל שנדור אלקיים: צריך בכל כיתה לעבוד על חינוך למניעת אלימות.

<שלי רחל שנדור אלקיים: יש תכניות כאלה ופשוט צריך ליישם אותן.

<שלי רחל שנדור אלקיים: אגב, בחוק הליבה יש תכנית שכל הכיתה צריכה לעבור ואין שום סיבה שהיא לא תיושם גם בבתי הספר במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, חנה חורי.

<חנה חורי: אני מתנועת אם תרצו, מרכזת את המשמר הציוני דמוקרטי.

<חנה חורי: כתנועה אנחנו עובדים עם המגזר הבדואי בצפון.

<חנה חורי: הם מתגייסים לצבא.

<חנה חורי: אלה חבר'ה ציונים, נלהבים שבאמת חוברים לתנועה ויוצאים משם דברים נהדרים.

<חנה חורי: מלבד זה אנחנו רוצים לדבר על האקדמיה.

<חנה חורי: אני כסטודנטית בבר אילן, זה פחות קורץ לנו, אבל בבאר שבע מגיעים סטודנטים בדואים.

<חנה חורי: כאשר יש תסיסה ויש בלגן במדינה ומתחים, כן יוצאים קולות של ציונים החוצה ושלא תהיה מדינת ישראל מנהר הירדן ועד הים.

יעקב מרגי: חופש הביטוי.

<חנה חורי: חופש הביטוי עם קצת הסתה מוגזמת.

<חנה חורי: כמו שנאמר כאן, דאעש זאת קרקע פורייה לאקדמיה.

<חנה חורי: כשיש סטודנט שמתחיל להסית ומתחיל להשמיע קולות כאלה, האקדמיה לא מטפלת בזה ואנחנו חושבים שמן הראוי שמערכת החינוך והמועצה להשכלה גבוהה כן תיתן על זה את הדעת כי זה ממש אש בשדה קוצים.

יעקב מרגי: תודה.

מאיר כהן: ברשותך אדוני, משפט אחד.

מאיר כהן: אני מלא הערכה ואמרתי את זה מראש, לא הייתי צריך לשמוע את עמירה ואת האנשים שלה.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, הלוואי מה שמנחילים בדרום היה נחלתם של כל המחוזות בארץ כי גם בצפון יש שאלות של זהות מאוד חדות במגזר הערבי ובמגזר הבדואי.

מאיר כהן: ובכל זאת, אני חייב להגיד שאם אני מבודד אם הפעילות היוצאת דופן של משרד החינוך ואת ההצלחות הכבירות של המשרד, אני מאוד פסימי.

מאיר כהן: שלרגע לא נשלה את עצמנו.

מאיר כהן: אמרה הגברת מ"אם תרצו", השתמשה במושג של אש בשדה קוצים.

מאיר כהן: אני לא יושב בבתי הספר התיכוניים - ניקח בחשבון שיש עוד ארבעים אחוזים או שלושים אחוזים שלא מגיעים למערכת החינוך – אבל אני יושב בבית קפה.

מאיר כהן: אני יושב בבית קפה בערוער, אני יושב בבית קפה ברהט, אני יושב בבית קפה ובבתים של אנשים בכפרים הלא מוכרים ואני שומע מוזיקה אחרת לגמרי ממה שנשמעת כאן.

מאיר כהן: אני שומע מוזיקה שנפתחת בתחושת ניכור, בתחושה שהמדינה דוחקת אותם, אתם דוחקים אותנו לפינה, בתחושה של אובדן כל קשר עם המדינה ועם מוסדותיה, בתחושה שיש מקומות בנגב שהם אקס טריטוריאליים ואף אחד לא נכנס לשם.

מאיר כהן: בלי להיכנס עכשיו לשאלת ההסדרה שזה באמת אחד מהדברים העצובים, ואתה הגדרת את זה הכי טוב, לא היה מספיק אומץ לאנשים לפתור את שאלת ההסדרה ושאלת ההסדרה היא נדיבות ולא אכזריות.

מאיר כהן: צריך להכניס את היד לכיס עמוק ולשלם.

מאיר כהן: אני תמיד אומר, חבר הכנסת פורר, שאי אפשר לתת לבדואי על דונם 7,000 שקלים כאשר שני קילומטרים משם בדימונה דונם עולה כבר 800 אלף שקלים.

מאיר כהן: זה לא ילך.

מאיר כהן: זה לא יעבוד.

מאיר כהן: לא ייתנו לנו.

מאיר כהן: אני מבקש מכל אנשי החינוך, יש זרעים ראשונים ואני לא מסכים עם חב הכנסת גטאס בשאלה שמה שלא תעשה, אתה לא תגביר את הזהות.

מאיר כהן: זה לא נכון.

מאיר כהן: זה ממש לא נכון.

יעקב מרגי: בתפיסת עולמו הוא לא רוצה.

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: תכנית כזאת שמדברת על אחריות קולקטיבית, שמדברת על חיזוק השייכות, שמחברת אותם למוסדות החינוך היהודיים, הנסיעות של הילדים הבדואים ללוכסמבורג למשחקי כדורגל משותפים יחד עם החבר'ה מהפזורה, אלה הדברים שבסופו של דבר יחרגו.

מאיר כהן: אבל ככל שנצא מכאן בתחושה שיש על מי לסמוך ואתם עם יד על הדופק, לתחלואי החברה השלטונית ולמה שהם מובילים, כלומר, זה לא שאנחנו שמים על הכתפיים הדלות שלכם את הכול אבל מראש אנחנו אומרים שההתנהגות של הממשלה והתנהגות מקבלי ההחלטות היא מוטעית מיסודה והיא מביאה לפתחכם בעיות שאתם צריכים לטפל בהן, ובכל זאת אנחנו מבקשים מכם להיות מאוד מאוד ערניים.

מאיר כהן: אדוני, אפשר תמיד לשבת ולהגיד שהכול בסדר אבל זה הדבר הכי מסוכן.

מאיר כהן: צריכים להיות עם סנסורים בתוך בתי הספר כי אני אומר לך שהמצב שם הוא מצב לא טוב.

מאיר כהן: אנחנו ניתן לכם את העזרה.

מאיר כהן: אני לא האמנתי שיהיה דיון כזה.

מאיר כהן: אגב, יש כל כך הרבה נושאים ומהרגע שאני שמתי את זה בנשיאות הכנסת, אמר היושב ראש שהוא לוקח את זה.

מאיר כהן: תודה רבה אדוני.

מאיר כהן: יישר כוח.

יעקב מרגי: תודה לחברי הכנסת המציעים, תודה לכל מי שהשתתף בדיון.

יעקב מרגי: בתום הישיבה הגיעה הוועדה למסקנות הבאות: הוועדה שמעה בדאגה על קיומה של אידיאולוגיית דאעש.

מאיר כהן: אתם יודעים שזה לא קורה בשום ועדה?

מאיר כהן: אני רוצה להחמיא ליושב ראש.

מאיר כהן: מה שהוא מקריא, זה מודפס.

יעקב מרגי: הועדה שמעה בדאגה על קיומה של אידיאולוגיית דאעש בחברה הבדואית, זאת מבלי לעשות הכללה ובידיעה שזאת תופעה ברמה של ניצנים בודדים שצריך לטפל בה בעודה באיבה.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחיבור בין המצב הכלכלי-חברתי של המגזר הבדואי לבין רמת החינוך, התכנים של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לממשלה על החלטתה מספר 3708 לטיפול במגזר הבדואי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לממשלה לקדם את החלטתה להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב.

יעקב מרגי: הועדה קוראת למשרדי הממשלה, בייחוד משרד החינוך, לחזק את תחושת השייכות בקרב החברה הבדואית בישראל.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד החינוך על מהפך שעשה במשרד בקידום החינוך הבדואי בנגב בעשור האחרון, מורים וגננות מוסמכים, המנהלים עוברים קורסים להכשרה, יש מדריכים, תשתיות התקדמו ועדיין יש לחזק מגמות אלו.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להדק את הפיקוח על התכנים הנלמדים בבתי הספר התיכונים המופעלים על ידי רשויות החינוך וכן את פרופיל המורים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת את משרד החינוך לחזק את לימודי השפה הערבית והעברית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת ל-מל"ג לפתח לימודים ולפתח חוגים מתאימים באוניברסיטת בן גוריון ובמכללות לחינוך בנגב ובמכללות הדרום ללימודים לסטודנטים בדואים.

יעקב מרגי: במהלך כנס החורף תקיים הוועדה סיור ודיון מעמיק בעיר רהט כדי לעמוד מקרוב על בעיות הפזורה הבדואית ומציאת דרכים לפתרון.

יעקב מרגי: כמו כן הוועדה מבקשת מהמשרדים הנוגעים בדבר לדווח לה על ביצוע מסקנות תוך שישה חודשים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.