הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 46, 2015-11-11 09:00

קארין אלהרר: בוקר טוב לכולם.

קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

קארין אלהרר: אנחנו נדון היום בדוח מבקר המדינה 65ב', תהליכי עבודה באגף שיקום נכים.

קארין אלהרר: אני אפתח ממש בקצרה.

קארין אלהרר: אני אומר שאגף שיקום נכים במשרד הביטחון, אני חושבת שהוא אחד הגופים החשובים ביותר במדינת ישראל.

קארין אלהרר: הוא אמון על השיקום של טובי בני ובנותיה של מדינת ישראל ואמור לדאוג לשירותים רפואיים, סוציאליים וכלכליים ראויים וטיפול נכון, מתחשב ומלא של צה"ל ושל משרד הביטחון.

קארין אלהרר: בעיני זה באמת אבן יסוד.

קארין אלהרר: אנחנו שולחים כמדינה צעירים וצעירות להגן על המולדת ולצערנו בשנים האחרונות, אפילו בתדירות גבוהה יותר, ואין ספק שהמטרה של האגף הזה היא חשובה והיא מביאה לידי ביטוי את ההערכה החוזרת שלנו כמדינה ואת הדאגה שלנו לאלה שאנחנו שלחנו והם באחריותנו.

קארין אלהרר: לצערי, ואני אומרת את זה בצער גדול, ממה שעולה מדוח מבקר המדינה בנושא וגם מתלונות שהגיעו אלי, ואת חלקן נשמע כאן, נראה שהגוף הזה לא עושה את עבודתו נאמנה ובוודאי לא בצורה המיטבית.

קארין אלהרר: הדוח והציבור מתריעים על כשלים רבים בהתנהלות פחות טובה של אגף השיקום, ואני אומרת את זה בלשון מאוד מאוד עדינה.

קארין אלהרר: אני באמת חושבת שמדובר בחיי אדם ואגף השיקום מחויב לקחת אחריות על ההתנהלות.

קארין אלהרר: אני אבקש בדיון כאן תשובות מאוד מאוד ברורות על איך אנחנו מתקנים את הכשלים האלה וחוזרים לדרך הישר וחוזרים לערכים החשובים על בסיסם הוקם האגף הזה.

קארין אלהרר: אני יודעת שהגיעו לדיון לא מעט נכי צה"ל שירצו לדבר ולכן אני באמת אקצר בדבריי.

קארין אלהרר: אני רק אומר שהנושא הזה חשוב לי ברמה האישית ולכן לא נצא מכאן בלי שיהיו תשובות ברורות.

קארין אלהרר: אני כן אומר שיש לנו לוח זמנים ובשעה 10:30 אני צריכה לסיים את הדיון, אבל בשעה 10:30 יהיה סיום הדיון הראשון ויהיו עוד דיונים כי אני לא אטאטא את הנושא הזה.

קארין אלהרר: הנושא הזה יקבל מענה מלא עד להגעה לשביעות רצונם של כל אותם אנשים שנפצעו בשליחות המדינה וחייהם כבר חיים אחרים.

קארין אלהרר: אני אבקש בתחילת הדיון ממר יוסי ביינהורן, מנהל חטיבת הביטחון במשרד מבקר המדינה, להציג את עיקרי הדברים בדוח.

קארין אלהרר: בבקשה.

<יוסי ביינהורן: גברתי היושבת ראש, תודה רבה.

<יוסי ביינהורן: נמצא כאן גם ראש האגף מר רון ישראל, נמצא כאן סגן ראש האגף מיכאל לויט, ועורכת הביקורת, הגברת אנטה גולומב.

<יוסי ביינהורן: נמצאת כאן גברת רחל אבני מנציב פניות הציבור שלנו שאמון על טיפול ותלונות שמגיעות למשרד מבקר המדינה ובהמשך היא תציג בקצרה את אופי התלונות.

<יוסי ביינהורן: הדוח שלנו – אומר בקצרה ומיד נציג אותו – עסק בכמה פנים של התפקוד של אגף השיקום ויש לאגף הזה פנים רבות.

<יוסי ביינהורן: הפן הראשון הוא הטיפול בנכים עצמם אבל הטיפול בנכים עצמם מתחיל מפניות להכרה בנכות והפניות האלה הן רבות ובהיקפים גדולים.

<יוסי ביינהורן: הם גם מפורטים בדוח.

<יוסי ביינהורן: הממצא שתכף נפרט אותו קצת יותר מראה שמשך הזמן של הטיפול, אמות המידה, התכנית איך לתקן את העיכובים שנעשים לוקים בחסר.

<יוסי ביינהורן: כאן אני בא לפן אחר של הנכים וכמו שגברתי היושבת ראש אמרה קודם לכן, מגיע להם הרבה.

<יוסי ביינהורן: מצד שני, הדברים שמגיעים להם הם מכספי המדינה וצריך לדאוג שאכן מי שראוי וצריך יקבל אבל מי שלא בהכרח צריך לקבל, לא יקבל.

<יוסי ביינהורן: אחד הדברים זה נושא של תגמול נצרך שאנחנו בדוח מזהים שלא נעשו פעולות מספיקות כדי לזהות אם אכן הוא נצרך ואנחנו אף מציגים מקרים אבסורדיים בהם אנשים עתירי ממון, אמנם בתלוש נראה שלכאורה הם זקוקים, ומקבלים תגמול נצרך מהמדינה, דבר שלא בהכרח מגיע להם.

<יוסי ביינהורן: עולים כאן נושאים של כוח אדם, של איוש משרות כאשר חלק מזה פוגע אחר כך בטיפול בנכים, ונציג את זה.

<יוסי ביינהורן: הדבר האחרון שבעיני הוא החשוב ביותר הוא שלמעשה חלק גדול מההחלטות לגבי הטיפול בנכים נמצא בתקנות פנימיות ולא מעוגן בחקיקה כפי שצריך.

<יוסי ביינהורן: אנחנו מזהים את זה כשורש הבעיה.

<יוסי ביינהורן: הדבר הזה נמשך שנים רבות והוא בדיון בין ארגון נכי צה"ל לבין משרד הביטחון ולא מגיע לכלל פתרון.

<יוסי ביינהורן: זה העניין, צריך לקדם את זה וזה יביא לחלק מהפתרונות.

<יוסי ביינהורן: אני אבקש מהגברת אנטה גולומב להציג בקצרה את הדוח.

<אנטה גולומב-עוז: שלום.

<אנטה גולומב-עוז: אגף שיקום נכים שבמשרד הביטחון מופקד על הטיפול במי שהפכו לנכים בתקופת שירותם ועקב שירותם בצה"ל או בכל שירות אחר שהוכרז עליו כעל שירות צבאי.

<אנטה גולומב-עוז: בשנת 2012 טיפל האגף בכ-56,400 נכים ובכל שנה מוגשות לאגף כ-6,000 בקשות חדשות להכרה כנכה צה"ל.

<אנטה גולומב-עוז: הביקורת שאנחנו עוסקים בה נערכה במהלך שנת 2013.

<אנטה גולומב-עוז: הנושא הראשון הוא בקרה לקויה על משך הטיפול בתביעות.

<אנטה גולומב-עוז: אדם המבקש הכרה כנכה צה"ל וזכויות לפי חוק הנכים, מגיש תביעה ליחידה לתביעות וקביעת זכאות.

<אנטה גולומב-עוז: לצורך קבלת החלטה בתביעה, על היחידה לאסוף את כל החומר הרלוונטי.

<אנטה גולומב-עוז: במקרים רבים שלב איסוף החומר נמשך זמן רב ואלפי תיקים מצטברים וממתינים להשלמת מסמכים, לעתים כשנה ואף מעבר לכך.

<אנטה גולומב-עוז: האגף לא קבע לו זמנים לעבודת היחידה בשלב איסוף החומר והאגף אינו מרכז נתונים על תהליך הטיפול בתביעה בשלב איסוף החומר.

<אנטה גולומב-עוז: כתוצאה מכך, אין בידו מידע שהיה מאפשר מעקב ובקרה על משך הטיפול בתביעות לרבות איתור גורמים מעכבים.

<אנטה גולומב-עוז: הנושא השני.

<אנטה גולומב-עוז: האגף אינו יודע מהי מידת עמידתה של היחידה בפרקי הזמן שנקבעו לקבלת החלטה בתביעות בגין חבלה ובגין מחלה.

<אנטה גולומב-עוז: הנושא השלישי.

<אנטה גולומב-עוז: מערכת המידע שבשימוש היחידה לוקה בחסר בנוגע למעקב ולבקרה אחר הטיפול בתיקים.

<אנטה גולומב-עוז: הנושא הרביעי.

<אנטה גולומב-עוז: אף שהיחידה מזהה סיבות לעיכוב העלולות להביא לידי התמשכות הטיפול בתביעה, אין בידי האגף תכנית כיצד יש לפעול כדי לצמצם את העיכובים.

<אנטה גולומב-עוז: הנושא הבא.

<אנטה גולומב-עוז: אישור תגמול לנצרך ללא בחינה מספקת.

<אנטה גולומב-עוז: אחד התנאים לקבלת תגמול נצרך הוא היעדר הכנסה מספקת לשם מחיה.

<אנטה גולומב-עוז: אף על פי כן משרד הביטחון לא הסדיר את אופן השימוש במאגרי המידע של אגף מס הכנסה ואת היקפו ובפועל האגף אינו עושה בהם שימוש מספק לצורך בדיקת זכאותו של מבקש תגמול הנצרך.

<אנטה גולומב-עוז: יצוין כי ההוצאה בגין תגמול נצרך מסתכמת בכ-350 מיליון שקלים בשנה וכאשר מדובר בסכומים ניכרים כאלה, דרוש מידע מבוסס בנוגע להכנסותיו של הנכה המבקש להיות מוכר כנצרך.

<אנטה גולומב-עוז: האגף מאשר תגמול נצרך גם לנכים עתירי נכסים משום שהמבחן לזכאות לתגמול נצרך על פי החוק בנוסחו הקיים הוא מבחן הכנסותיו של הנכה בלבד.

<אנטה גולומב-עוז: הנושא הבא.

<אנטה גולומב-עוז: ליקויים בהליך למינוי רופאים בכירים באגף.

<אנטה גולומב-עוז: משנת 2007 ועד ספטמבר 2013 משרד הביטחון לא אייש בפועל את המשרה של סגן רופא ראשי.

<אנטה גולומב-עוז: נוכח לתפקידי סגן הרופא הראשי אי איוש המשרה בפועל, היה בו כדי לפגוע בניהול השירותים הרפואיים באגף ואף אינו עולה בקנה אחד עם כללי מינהל תקין.

<אנטה גולומב-עוז: משרד הביטחון פעל בניגוד לכללי התקשי"ר באיוש משרת רופאה מרחבית בדרך של מילוי מקום.

<אנטה גולומב-עוז: גם לאחר שנציבות שירות המדינה והמשנה ליועץ המשפטי למערכת הביטחון העירו על כך לאגף מינהל ומשאבי אנוש במשרד, כי יש לפעול על פי הוראות התקשי"ר, האגף לא נקט צעדים לתיקון המצב.

<אנטה גולומב-עוז: נושא אחרון.

<אנטה גולומב-עוז: עיכוב בעיגון בחקיקה של הטבות שמעניק האגף.

<אנטה גולומב-עוז: לחלק ניכר מההטבות ומהתשלומים שמעניק האגף לנכי צה"ל אין ביטוי בחוק או בתקנות והם ניתנים באמצעות הוראות פנימיות.

<אנטה גולומב-עוז: על פי חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה מיולי 2005 נדרש היה לקדם מהלך של הסדרה בחקיקה של כלל ההטבות הניתנות.

<אנטה גולומב-עוז: גם בעת דיון זה, למרות שחלף למעלה מעשור, הטיפול בנושא טרם הסתיים.

קארין אלהרר: אני אשמח לשמוע תמצית של התלונות שהוגשו לפניות הציבור במשרד מבקר המדינה.

<רחל אבני: בשנת 2013 בנציבות תלונות הציבור נתקבלו 14 אלף תלונות באופן כללי.

<רחל אבני: בשנת 2014 נתקבלו 15 אלף תלונות.

<רחל אבני: זאת אומרת, באופן כללי הייתה עלייה של כמות התלונות שהוגשו לנציבות תלונות הציבור.

<רחל אבני: על אגף שיקום נכים, בשנת 2013 היו תשעים תלונות ב96 נושאים.

<רחל אבני: לפעמים לתלונה יש כמה נושאים.

<רחל אבני: הוכרעו 47 תלונות, היו 15 תלונות מוצדקות, 32 תלונות לא היו מוצדקות.

<רחל אבני: הטיפול הופסק ב-34 תלונות ונדחו על הסף 11 תלונות.

קארין אלהרר: למה הטיפול הופסק?

<רחל אבני: הטיפול הופסק כי הם קיבלו תשובה, כי העניין הסתדר ואנחנו לא קבענו אם התלונה מוצדקת משום שלא היו לנו מספיק נתונים.

<רחל אבני: בשנת 2014 היו יותר תלונות.

<רחל אבני: היו 122 תלונות ב-131 נושאים.

<רחל אבני: הוכרעו 55 תלונות, שישה נושאים נמצאו מוצדקים, 49 נמצאו לא מוצדקים.

<רחל אבני: ב-52 תלונות הבירור הופסק ו-16 תלונות נדחו על הסף.

<רחל אבני: מכאן עולה שהתלונות המוצדקות הן לא רבות אבל מהתלונות עולים כל מיני נושאים אקוטיים.

<רחל אבני: אנחנו מטפלים בתלונות רק על ההליך המינהלי ולא על החלטות של ועדות.

<רחל אבני: הרבה מהתלונות הן על החלטות מקצועיות של הוועדות הרפואיות בהן אנחנו לא מטפלים.

קארין אלהרר: מה עלה בהליך המינהלי?

<רחל אבני: הדבר הראשון הוא באמת מה שגם הביקורת העלתה, שיש הרבה נהלים.

<רחל אבני: זאת אומרת, הקצבאות מעוגנות בתקנות, בחקיקת משנה, בחקיקה ראשית אבל ההטבות למיניהן מעוגנות רק בנהלים פנימיים וזאת בעיה.

<רחל אבני: אני לא יודעת אם כולם יודעים, אני לא יודעת אם כולם מבינים בדיוק מה סוג ההטבה - - -

קארין אלהרר: מה זה אומר?

קארין אלהרר: זה מתקבל באופן שרירותי בסופו של דבר?

<רחל אבני: אני לא חושבת שבאופן שרירותי אבל עקרונית זה צריך להיות בחקיקת משנה.

קארין אלהרר: אבל מה ההשפעה של זה?

קארין אלהרר: את זה אני מנסה להבין.

<רחל אבני: אני חושבת אולי לא כולם יודעים.

קארין אלהרר: רק עניין של המודעות.

<רחל אבני: של המודעות.

<רחל אבני: כשאתה עושה את זה בחקיקה ולא בנוהל, אתה חושב יותר.

קארין אלהרר: השאלה היא אם מהתלונות שהגיעו אליכם ראיתם איזושהי מגמה שבעצם אנשים לא קיבלו את הזכאות כי זה היה באופן שרירותי.

<רחל אבני: לא.

<רחל אבני: אבל אנחנו חושבים שהנושא הזה הוא לא בסדר.

<רחל אבני: יש הרבה תלונות על עיכוב הליכים בוועדות שלא תמיד הן מוצדקות.

<רחל אבני: הרבה פעמים בא מישהו ועורך הדין שלו בעצם עיכב מתן מידע, מסמכים לוועדות הרפואיות, ולכן הבקשה נדחתה ולאו דווקא בגלל הוועדות.

<רחל אבני: היו כמה תלונות על מהירות הטיפול בבקשות לתרופות, שזה באמת אקוטי מאוד.

<רחל אבני: אם אתה לא מקבל תוך יום את התרופה שלך, יכול להיות שזה בסדר ויכול להיות שזה לא בסדר.

<רחל אבני: אנשים שצורכים תרופות עליהן הם חיים, קשה להם מאוד שהם לא מקבלים את התרופה בזמן.

<רחל אבני: הייתה לנו תלונה על הרופאים בוועדות הרפואיות שהם לא רופאים מקצועיים לפגימות בהן הם דנים.

<רחל אבני: זה נושא שהעלינו וזה לא נפתר.

קארין אלהרר: מיד נקבל תשובות בעניין.

<רחל אבני: הייתה לנו תלונה על סירוב מינהלי כולל להקלטות בוועדות רפואיות.

<רחל אבני: זאת אומרת, אנחנו חשבנו שכל ועדה צריכה לשבת ולהחליט לגופו של עניין, אם מגיע לאיש להקליט את הדיון או לא אבל שזה יהיה לגופו של עניין.

<רחל אבני: אנחנו מצאנו שהיה סירוב כוללני.

<רחל אבני: זאת אומרת, אמרו לאיש מראש שהוא לא יכול להקליט כשהוא מטעמיו רצה להקליט את הדיון אבל זה לא ניתן לו.

<רחל אבני: הייתה לנו תלונה שגם היא לא נפתרה.

<רחל אבני: נכות התשעה אחוזים, האיש מועבר לטיפול קופות החולים.

<רחל אבני: הייתה לנו תלונה של אדם שיש לו נכות של משקפיים, של עיניים, שהיה לו אחוז נמוך של נכות אבל קופת חולים גם לא מטפלת בענייני משקפיים והוא פשוט נפל בין הכיסאות ולא קיבל מענה לבעייתו.

<רחל אבני: היו לנו כמה תלונות על ממשקים בין הביטוח הלאומי לאגף השיקום.

<רחל אבני: הייתה תלונה שדווקא בביטוח הלאומי לא פירשו נכון החלטה והאדם נפל בין הכיסאות.

<רחל אבני: זה בורר על ידינו ונפתר.

<רחל אבני: אלה עיקרי התלונות.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לשמוע את התגובה.

קארין אלהרר: מר צין, אתה תענה?

<משה צין: כן.

קארין אלהרר: אם אתה רוצה לומר כמה משפטים, בסדר, אבל אחרי כן יש לי שאלות ספציפיות.

<משה צין: אין בעיה.

<משה צין: בוקר טוב.

<משה צין: אני אומר רק שני דברים קצרים.

<משה צין: אני אומר שאגף השיקום לוקח אחריות כל יום מבוקר ועד לילה ואנחנו לוקחים גם הביתה את הסבל הכאב של האנשים.

<משה צין: הבוקר בשעה 03:26 פנתה אלי נכה שהייתה צריכה טיפול ומטפלים בה בשעה 03:26 למרות שפורמלית אנחנו מסיימים את העבודה, לא יודע באיזו שעה.

<משה צין: לא מעט עובדים באגף עושים את זה בשליחות ולא מקבלים על זה שעות נוספות ולא כלום.

<משה צין: באגף שיקום יש ערכים.

<משה צין: אני חושב שלא אני המצאתי את זה.

<משה צין: אגף שיקום מתחילת שנות קום המדינה פועל קודם כל ועל בסיס ערכי ומוסרי.

<משה צין: כפי שציין תת-אלוף במילואים יוסי, אנחנו גם צריכים בסופו של דבר לפעול על פי חוק.

<משה צין: לא תמיד אנחנו יכולים לתת את כל המענה שבעצם מגשר בין הערכים והצרכים שהם נובעים מאותו היבט מוסרי שעליו אין חולק בחדר הזה, ואני מניח שגם בציבור הרחב.

<משה צין: מהצד השני לא אגף שיקום קובע את היקף המשאבים ואת הגישור של החוק והתקנות אלא זה בסופו של דבר נקבע בבית הזה.

<משה צין: אני אתייחס גם לעניין עיגון ההטבות בחקיקה.

<משה צין: אני אומר כבר בהתחלה ואני אומר גם בסוף שאם מישהו חושב שהכול בסדר באגף שיקום ואין דברים שצריך לתקן, אני אומר באחריות שיש ואנחנו כל יום עושים כדי לתקן.

<משה צין: לעצם הדוח.

<משה צין: אנחנו נענה על כל הליקויים ונגיד מה הסטטוס נכון להיום.

<משה צין: נתחיל עם נושא יחידת התביעות.

<משה צין: יהודית, בבקשה.

<יהודית דויטש: אם אפשר להגיד איזושהי הקדמה.

<יהודית דויטש: אנחנו מקבלים מדי חודש 500 בקשות חדשות.

<יהודית דויטש: על פי החוק חובת ההוכחה היא על מגיש הבקשה.

<יהודית דויטש: המוציא מחברו עליו הראיה.

<יהודית דויטש: אנחנו עושים בעצם את כל איסוף החומר שהתובע, מגיש הבקשה, היה צריך להגיש עת הוא מצרף את הבקשה שלו.

<יהודית דויטש: אנחנו מקבלים בקשות גם משנת 1947 וגם משנת 1950 ומשהו, ולא כולן מלחימה או מפעילות צבאית.

<יהודית דויטש: אני עובדת ארבעים שנים ביחידה הזאת ואני מאוד מסורה ויש לי המון מוטיבציה ואני מאוד אוהבת את העבודה שלי אבל היחידה שלנו עובדת בתנאים לא אנושיים וזה בלשון המעטה.

<יהודית דויטש: טוב שיש ביקורת וטוב שבודקים תהליכים, אבל כאשר ביחידה מטפלת בכל איסוף החומר ובמתן ההחלטה בשלב הראשוני שלוש עובדות שכל אחת מטפלת במעל 2,500 בקשות, אני חושבת שלא יכול להיות מצב שאפשר לטפל בזה בצורה הכי טובה.

<יהודית דויטש: לא יכול להיות דבר כזה.

<יהודית דויטש: משנת 2008 קיצצו ביחידה שלושה תקנים.

<יהודית דויטש: קיצצו עובדי כוח אדם.

<יהודית דויטש: לאחרונה גם השעות קוצצו.

קארין אלהרר: אני עוצרת אותך בעניין הזה ואני אגיד לך למה.

<יהודית דויטש: היה חשוב לי להגיד את זה.

קארין אלהרר: הטיעונים שלך, יכול להיות שצריך לקיים בהם דיון בנפרד.

קארין אלהרר: זאת בוודאי לא יכולה להיות עילה למה אותם אנשים לא יקבלו את מלוא הזכויות המגיעות להם.

קארין אלהרר: אם אגף השיקום צריך סיוע כדי לקבל עוד תקציבים ועוד משאבים, אנחנו נקיים על זה דיון נפרד.

קארין אלהרר: זה לא העניין היום.

<יהודית דויטש: אני אתייחס עניינית אבל היה לי חשוב לומר את הדברים כדי שידעו אותם.

<יהודית דויטש: אגף השיקום התחייב באמנת השירות לטפל בבקשות המופנות על פי תקני זמן ברורים.

<יהודית דויטש: מסלול ירוק, תוך 14 ימים.

<יהודית דויטש: במסלול הירוק אנחנו עומדים ברוב הפעמים במאת האחוזים ובחלק ב-99 אחוזים.

קארין אלהרר: באיזה חלק אתם לא עומדים?

<יהודית דויטש: במסלול הירוק, עומדים.

קארין אלהרר: מה צריך לקרות כדי שזה לא יהיה?

<משה צין: אין הגדרה בחוק למסלול ירוק.

<משה צין: יש לנו אמנת שירות שנעביר לך אותה.

<משה צין: התחייבו כל עובדי אגף שיקום ועשינו את זה במשותף עם ארגון נכי צה"ל על מדדי זמן שירות שהחוק לא קבע.

<משה צין: לא החוק, לא התקנות, לא הוראות.

<משה צין: אנחנו לקחנו על עצמנו וקבענו מדדי זמן שירות שאנחנו רואים את עצמנו מחויבים לתת אותם לזכאים.

<משה צין: כן היה לנו כוח אדם מספיק או לא, אבל לקחנו איזושהי נורמה או רף שאנחנו רוצים להגיע אליו ואפילו לשפר אותו בכמה דברים, ואת זה אנחנו עושים.

<משה צין: אגב, כל ארבעה חודשים אנחנו מפיצים באתר האינטרנט את התוצאות, גם הטובות וגם הלא טובות.

<משה צין: זה לידיעת כולם ובשקיפות מלאה.

<משה צין: לגבי הנושא של מסלול ירוק, זה מסלול שאנשים נפצעים בזמן פעילות מבצעית וצריך להגיע אליהם לבתי החולים.

<משה צין: זה באופן מוחלט, כמעט במאה אחוזים או ב-99 אחוזים אם לא מספיקים להגיע למישהו, ב-14 ימים אנחנו עומדים באופן מלא.

<משה צין: לקחנו את זה עלינו.

<משה צין: לקחנו על עצמנו עוד שני מדדי זמן.

<משה צין: האחד הוא התביעות של החבלות והשני הוא של המחלות.

<משה צין: על פי התקנות אנחנו רצינו לקחת ולעשות את זה יותר מיטבי ממה שהתקנות קובעות ולעשות את זה בחבלות בארבעה חודשים ובמחלות בתשעה חודשים ולתת תשובה מיום הגשת כל המסמכים.

<משה צין: אני מזכיר שעל פי חוק חל על התובע להגיש את כל המסמכים בעצמו.

<משה צין: ביחידה של התביעות אצל יהודית, הרבה מאוד עומס נופל על העזרה לתובעים בעצמם כי הם לא יודעים לגשת ולהביא לצורך העניין מגורמי הביטחון השונים, צה"ל, שב"כ, לא משנה מי, כל מי שמקבל את השירות אצלנו.

<משה צין: אנחנו עושים את האיסוף עבורם.

<משה צין: זה לוקח זמן.

<משה צין: אנחנו לא חייבים לעשות את זה על פי התקנה אבל לקחנו את זה על עצמנו.

קארין אלהרר: ברור שבן אדם שמאושפז בבית חולים, לא יכול לעשות זאת.

<משה צין: לא.

<משה צין: אני מדבר על אלה שלא מאושפזים.

<משה צין: מכיוון שלקחנו על עצמנו, היה עומס ואכן הביקורת האירה את עינינו.

<משה צין: לגבי זה שאנחנו בתוך מערכות המחשוב לא יודעים להפיק את המידע הנכון מהנתונים.

<משה צין: זאת הייתה הערה נכונה ובונה ואנחנו נציג מה עשינו מאז.

<יהודית דויטש: במסלול הירוק, כפי שאמרתי, אנחנו עומדים באופן מלא.

<משה צין: יש כאן חמישה סעיפים שהם מפורקים לסעיף אחד.

<משה צין: לכי ישר לתשובות.

<יהודית דויטש: היום יש לנו דוח אירועים.

<יהודית דויטש: בעת הביקורת עוד לא היה לנו את הדוח הזה אבל היום יש לנו אותו.

<יהודית דויטש: בדוח האירועים יש פניות פתוחות לתובעים וזה אומר שאנחנו פנינו תובעים ולא קיבלנו מהם מענה.

<יהודית דויטש: אלה התיקים שאנחנו לא יכולים להתקדם אתם.

<יהודית דויטש: יש לנו פניות פתוחות לגורמים חיצוניים וכאן שיפרנו את התהליכים בצורה מאוד משמעותית.

<יהודית דויטש: בכל הנוגע לחומר מצה"ל, היום אנחנו יכולים להפיק את התיק הרפואי ישירות מהמערכות שלנו.

<יהודית דויטש: זה משהו שלא היה קיים.

<יהודית דויטש: התחברנו למספר מערכות צבאיות ואנחנו היום יכולים להפיק חומר רב מהמערכות הצבאיות.

<יהודית דויטש: בתקופת הביקורת זה לא היה.

<יהודית דויטש: אנחנו יכולים לקבל תיקי מצ"ח דרך המערכות הממוחשבות.

<יהודית דויטש: קיימנו דיונים רבים עם צה"ל והיום הנושא הזה התקדם בצורה משמעותית.

<יהודית דויטש: הייתה בעיה עם תיקים רפואיים.

<יהודית דויטש: ה-CPR זה התיק הרפואי הצה"לי.

<יהודית דויטש: היום החיילת ביחידה מוציאה את זה דרך המערכת הממוחשבת.

<יהודית דויטש: בצד השמאלי אתם יכולים לראות גישה למערכות בצה"ל, תאונות דרכים, תיקי מצ"ח – אלה דברים שלקח הרבה מאוד זמן.

<יהודית דויטש: אנחנו פונים ליחידות, היינו פונים לצה"ל, למשטרה הצבאית, לפרקליטות ולקח הרבה מאוד זמן עד שהחומר התקבל.

<יהודית דויטש: אין לנו איזשהו שוט במירכאות כלפי הגורמים האלה.

<יהודית דויטש: אנחנו יכולים רק לפנות ושוב לפנות, אבל אנחנו בעצם לא יכולים לגרום להם לשלוח את החומר יותר מהר.

<יהודית דויטש: יש לנו היום הסדרים עם כל קופות החולים.

<יהודית דויטש: יש לנו חברה לאיסוף חומר לה אנחנו משלמים והחברה הזאת הולכת לבתי החולים, הולכת לביטוח לאומי, הולכת לכל מיני מוסדות רווחה ובעצם מתחייבת להמציא את החומר תוך שבועיים.

<יהודית דויטש: זה משהו ששיפרנו בתקופה האחרונה.

<משה צין: עד סוף חודש נובמבר, דוח אחד של היקף התיקים שהם באחריות התובע והיקף התיקים שאנחנו צריכים לטפל בהם, אנחנו כבר קיבלנו את הדוח הזה כאשר בתחילת נובמבר הוא הופק פעם ראשונה.

<משה צין: יש עוד שיפורים.

<משה צין: הדוח השני נגזר מהדוח הראשון ונוכל לקבל את המדד של חבלות במחלות על פי התקנה, אם אנחנו עומדים על תשעה חודשים או לא עומדים על תשעה חודשים וכמה.

<משה צין: מסוף חודש נובמבר אגף התקשוב, בעקבות הערת מבקר המדינה פתחו ואני חושב שנהיה יותר חכמים בשליטה, בניהול ובהיקף על מה שהעירו לנו.

<משה צין: הדבר השני הוא השיפור, לפחות במערכת הצה"לית, ואנחנו נמשיך לסייע ככל שאנחנו יכולים באיזון.

<משה צין: מצד אחד אנחנו חייבים לעמוד במדדי הזמן שהחוק קבע ומהצד השני נסייע לנכים התובעים להשיג את כל החומר כי הם הולכים לאיבוד.

<משה צין: לפני שנתיים בציון אירוע יום הכיפורים, הרבה אנשים הגיעו אלינו וחוו חוויות מאוד קשות ועכשיו לכו להוציא חומר ביום כיפור ולאסוף מפקדים שיעידו.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין.

קארין אלהרר: מה משך הטיפול היום בתביעה ממוצעת?

קארין אלהרר: לא במסלול הירוק.

<יהודית דויטש: אם זאת פציעה ברורה וכל החומר מוגש, מספר ימים ביחידת התביעות.

<יהודית דויטש: אם זאת מחלה, זה לוקח זמן.

קארין אלהרר: כמה זמן?

<יהודית דויטש: שוב, זה תלוי.

<יהודית דויטש: אם הוא לא מגיש שום דבר, הוא לא מגיש סיכום מחלה - - -

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: בואי נלך למצב הקיצון בו הוא הגיש את הכול והכול בסדר.

<יהודית דויטש: זה יכול לקחת גם מעבר לשנה.

קארין אלהרר: מה הממוצע?

<יהודית דויטש: שנה וקצת.

נורית קורן: זה בתנאי שמכירים במחלה.

קארין אלהרר: צריכים להתקיים הרבה תנאים.

<יהודית דויטש: זה לא התנאי כי אנחנו מוציאים את זה למומחים.

קארין אלהרר: אני מצטערת שאני מתעקשת.

קארין אלהרר: שנה וכמה?

קארין אלהרר: שנה וחודש או שנה ועשרה חודשים?

<יהודית דויטש: אני אמורה לעמוד בתשעה חודשים מהיום שהומצא כל החומר והוא התייצב לבדיקה.

<יהודית דויטש: זה על פי התקנה.

קארין אלהרר: אבל זה מתרחש?

<יהודית דויטש: לפי הדוח האחרון שקיבלנו, אנחנו עומדים בשבעים אחוזים מהמקרים.

<יהודית דויטש: זה הדוח שקיבלנו ממש בימיםה אחרונות.

קארין אלהרר: עכשיו כאשר נפתח לכם השירות הזה לקבל מידע ממקורות אחרים, היו 300 אלף תיקים שהם ב-הולד, המקרים האלה נפתרו?

<יהודית דויטש: עם השלישות?

<יהודית דויטש: כן.

<יהודית דויטש: זה כן.

<משה צין: אלה המערכות שעשינו אתם.

<יהודית דויטש: החיילת שלנו היום מפיקה את התיקים האלה.

קארין אלהרר: לגבי קבלת תגמול נצרך.

<פזית ענבל אשל: אני אחראית על תגמולים והטבות.

<פזית ענבל אשל: כל הבקשות שמוגשות אלינו בנושא תגמול נצרך, כל בקשה ובקשה נבדקת לגופה.

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: יש לי שאלה נוספת לגבי משך הזמן.

קארין אלהרר: פצועי צוק איתן, כולם מטופלים?

<יהודית דויטש: את זה אני אומרת באחריות מלאה.

<יהודית דויטש: פצועי צוק איתן, כל פציעה – ואני מדגישה פציעה - שהתקבלה דרך הפקס, אושרה.

<יהודית דויטש: היו כמאה וכמה שהגישו על מחלות – בגלל שגויסו אנשי מילואים, צה"ל לא ידע איך להתמודד אתם בשטח והיו הרבה שהיו להם זיהומי מעיים, עקיצות וכל מיני מחלות אתן הם הגיעו שהוחמרו בגלל השהות בשטח.

<יהודית דויטש: צה"ל הגיש אלינו את הבקשות האלה.

<יהודית דויטש: בזמן רגיל זה לא מוגש אלינו.

<יהודית דויטש: לכן המקרים האלה, לקח יותר זמן הטיפול בהם.

<יהודית דויטש: לגבי הפציעות, כולן, מהרגע שקיבלנו את הבקשות באמצעות הפקס, באותו יום שהבקשה הגיעה – ואני אומרת הרבה באותו יום – הבקשה אושרה ואת זה אפשר לבדוק.

<יהודית דויטש: באותו יום שהבקשה התקבלה בפקס, הבקשה אושרה.

קארין אלהרר: סיגלית ברזילי.

קארין אלהרר: הבן שלך נפצע בצוק איתן.

<סיגלית ברזילי: כן.

קארין אלהרר: קיבלתם את מלוא הטיפול?

קארין אלהרר: הכול אושר?

קארין אלהרר: אנחנו אחרי זה?

<סיגלית ברזילי: רק עכשיו אפרופו השכר שהוא צריך לקבל.

<סיגלית ברזילי: אושר לו גמול קיום לחודשיים ואתמול הוא נכנס על שלושת-רבעי חודש בלבד.

<סיגלית ברזילי: זה משהו קטן מהמסכת של לרוץ עכשיו אליהם כדי לברר למה הוא נכנס כך ואיך הוא נכנס כך.

<סיגלית ברזילי: במלאת שנה לצוק איתן קיבלנו טלפון מעובדת השיקום שאמרה שהבן שלי מתחיל תהליך שיקום ואי לכך ובהתאם לזאת מופסקים לו התשלומים והוא מוזמן לעבור את כל האבחונים של תהליך השיקום.

<סיגלית ברזילי: אמרתי לה שהיא בטח לא יודעת שבעוד שלושה שבועות הוא נכנס לניתוח והיא אמרה שהיא לא יודעת וכי זה לא שייך ולא רלוונטי.

<סיגלית ברזילי: שוב, זה לרוץ עם הילד ואני אומרת ילד מכיוון שכשהוא נפצע הוא היה בן עשרים וחצי וכל ההתנהלות מול המערכת מחייבת את הגב ואת התמיכה שלנו ואת הבדיקות שלנו, לקחת דוח מהרופא לפני שהוא מגיע למשרד הביטחון ולהקפיד על קוצו של יוד כדי שהכול יהיה כתוב כי אם משרד הביטחון שלח אותו לפני הוועדה לעשות צילומים בידיים בגין שברים שקרו במהלך המלחמה, משרד הביטחון בשקיפות מלאה קיבל ממני את כל התיקים והיו שלושה שברים בידיים אבל הוא יצא עם הכרעה מהוועדה שהיו לו ספק שברים.

<סיגלית ברזילי: אני צריכה להגיש ערעור, לשלם לעורך דין.

<סיגלית ברזילי: יש CT, הכול ברור והכול כתוב.

<סיגלית ברזילי: בואי נגיד מה קרה בצורה מסוימת מאז הפציעה של הילד ואני לא מדברת על השיקום הנפשי שלי ושל הבית.

<סיגלית ברזילי: אני עובדת במשרד הביטחון במשרה מלאה ואני עכשיו צריכה להתחיל לרוץ ולהוציא את האישורים ולבדוק למה הילד קיבל רק שלושת-רבעי משכורת על משהו שאושר.

<סיגלית ברזילי: הילד אומר שאין לו כוח אבל נוח לו שאין לו כוח כי הוא מאושפז אצלי בבית ואני מממנת אותו כבר יותר משנה ואני לא מדברת על ימי עבודה שאני מפסידה ואני לא מעזה להתחיל בתהליך של לדרוש את הימים האלה שאני מלווה אותו לבית החולים.

<סיגלית ברזילי: אני אפילו לא מבקשת מהם החזר על מוניות.

<סיגלית ברזילי: היה צריך להרים פעמיים טלפון ולזמן מוניות עשרה ימים לפני הביקורות שלו וזה כשהוא פגוע רב מערכתית וצריך להגיע לארבע מחלקות בבית החולים במשך שנה שלמה לטיפולים בממוצע ארבע פעמים בשבוע.

<סיגלית ברזילי: הוא לא מוכן להתעסק עם המוניות ובצדק.

<סיגלית ברזילי: אני לא מדברת על הצד הנפשי.

נורית קורן: שלחו אותו לנסוע באוטובוס?

<סיגלית ברזילי: אותו לא שלחו לנסוע באוטובוס כי אימא ואבא לקחו אחריות והם עושים את זה בשבילו.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: מר צין, אתה מרוצה מהתפקוד של הוועדות הרפואיות?

<משה צין: קודם כל, גם היחידה של התביעות וגם הוועדות הרפואיות, יש להן מעמד בו אתה לא יכול להתערב בסוגיה של ההכרה.

<משה צין: לפי הבנתי, על פי חוק אף גורם למעט מי שהוסמך בחוק יכול להחליט מי יוכר וכמה אחוזי נכות יקבל.

<משה צין: רק מי שהוסמך לכך על פי חוק יכול להחליט.

<משה צין: הדבר שאנחנו יכולים לעשות, ואנחנו עושים כל הזמן, זה להקפיד על התהליכים, לראות שעומדים במדדי הזמן, ואם יש דברים שמדברים על יחס של רופאים בוועדות, שמדברים לא כמו שצריך אל אנשים אל שהתנהגו לא כמו שצריך – בזה אנחנו בהחלט מטפלים כל הזמן.

<משה צין: כאשר עומד הזכאי עצמו בפני הוועדה והרופאים בודקים אותו, אף אחד לא יכול להתערב וגם לא אני.

קארין אלהרר: יש הליך של ערעור בתוך הוועדה לפני שפונים לבית המשפט?

<משה צין: יושב כאן יושב ראש הוועדות הרפואיות.

קארין אלהרר: איך יכול להיות מצב שהבדיקות האובייקטיביות מראות שברים והבחור יצא עם החלטה של ספק שבר?

<אורי זנדבנק: אני לא מכיר את המקרה ואני לא יכול לענות לך, אבל אני יכול להגיד לכם באחריות מלאה שבעיקר לגבי פצועי צוק איתן, אנחנו הפעלנו מערך מסיבי שטיפל מיד בפצועים האלה.

<אורי זנדבנק: אנחנו הגענו עד בתי החולים ועשינו ועדות ליד המיטה והדרכנו את כל הרופאים שלנו להיות קלים ככל האפשר.

<אורי זנדבנק: בנושא של פציעות, אני לא חושב שהיה איזה רופא אחד שהיה לו איזה עניין להסס ולקבוע דרגות נכות ככל שניתן.

<אורי זנדבנק: אני לא יודע לומר לגבי המקרה הזה.

<אורי זנדבנק: גם אם כתוב בפרוטוקול שיש ספק, יכול להיות שבצילומים שהיום הוא רואה, הם כבר זמן אחרי מה שקרה ואני גם לא יודע אם זה משמעותי להערכת דרגת הנכות.

<אורי זנדבנק: אני מוכן לבדוק את המקרה באופן ספציפי.

קארין אלהרר: אני אבקש לקבל עדכון לוועדה.

<אורי זנדבנק: אני אבדוק.

<אורי זנדבנק: אני רק רוצה להגיד שאי אפשר להתערב.

<אורי זנדבנק: אנחנו עשינו מהלך ייחודי ואפשרנו לנכי צה"ל לפנות אלינו מתי שהם רוצים.

<אורי זנדבנק: ניהלנו אתם קשר ישיר טלפוני, כל אחד קיבל טלפון מאתנו כשהוא נפצע, שלחנו להם מכתב, הכרזנו על תיק פתוח וזה אומר, בניגוד לכל הוועדות האחרות שיש בארץ, שכל אחד שימצא שלא בדקו משהו, יכול לחזור אלינו אישית ולבקש להיבדק בנושא הזה בנפרד.

קארין אלהרר: מי זה אלינו?

<אורי זנדבנק: ליחידת הוועדות.

<אורי זנדבנק: לא צריך להגיש ערעור, ולא צריך לעשות שום דבר.

<אורי זנדבנק: אנחנו ממש עזרנו להרבה מאוד אנשים לנהל את כל הבדיקות האלה.

<קריאה: זה לא נכון.

קארין אלהרר: אני מיד אתן לך לדבר.

קארין אלהרר: אני מבקשת לדעת.

קארין אלהרר: אתה חושב שכל הרופאים שם מתאימים?

<אורי זנדבנק: אני חושב שכל הרופאים שעובדים מתאימים ומי שלא מתאים, אנחנו פשוט לא קוראים לו לוועדות.

<אורי זנדבנק: לגבי ההערות על רופאים שהם לא מקצועיים בשטח.

<אורי זנדבנק: צריך להבין שזאת מדינה קטנה ואנשים שבודקים שם אלה אנשים שיש להם הכשרה מלאה וממש בתחום המקצוע שלהם.

נורית קורן: יכול להיות שיש להם הכשרה מלאה אבל הם מתייחסים מאוד לא יפה.

<אורי זנדבנק: תכף נגיע ליחס.

<אורי זנדבנק: אני רוצה להתייחס להערות מבקר המדינה.

<אורי זנדבנק: את אמרת שקיבלת תלונה שאני לא יודע אם בדקתם אותה או לא לגבי רופא שהתחום הוא לא בתחום מקצועו.

<אורי זנדבנק: אני מוחה על זה.

<אורי זנדבנק: אנשים בקהל הרחב לא מבינים שאם נגיד אחד עבר השתלת לב, מי שצריך לבדוק אותו בוועדה זה לא משתיל הלב אלא זה קרדיולוג שאין לו כל יכולת בהשתלת לב אבל הוא מבין מה נשאר אחרי השתלת לב.

<אורי זנדבנק: אחד שיש לו דליות ברגליים, לא צריך לבדוק אותו מנתח שמחליף שם את העורק הראשי בחזה.

<אורי זנדבנק: זה מקצוע שמתאים לכל כירורג וגם בקופות החולים וגם בבתי החולים לא נכנס לשם מנתח כלי דם מיוחד.

<אורי זנדבנק: בסוכרת, על זה יש הרבה תלונות - - -

קארין אלהרר: בסדר.

קארין אלהרר: הנקודה ברורה.

קארין אלהרר: הבנתי.

<אורי זנדבנק: לכן לא היה מקרה שנכנס לוועדה רופא שלא בתחום המקצוע הנבדק.

<אורי זנדבנק: הוועדות עושות כמיטב יכולתן ואנחנו בהוראה ברורה של ראש האגף שיושב כאן הפעלנו את הנושא של היחס בצורה מסיבית.

<אורי זנדבנק: דבר ראשון , לא הכנסנו רופאים שלא מתאימים לדעתנו ושהם יותר קשוחים.

<אורי זנדבנק: שהם אמינים ברפואה אבל לא מוכנים לשמוע - - -

נורית קורן: יכול להיות שיש הוראות מסוימות שאתם נותנים להם, לא לקבל א' ו לא לקבל ב'.

<אורי זנדבנק: אנחנו לא נותנים.

<אורי זנדבנק: אף אחד לא מומחה.

<אורי זנדבנק: רופאי הוועדות הם רופאים שעובדים חצי בהתנדבות.

<אורי זנדבנק: אם מישהו יודע מה השכר שלהם - - -

נורית קורן: אנחנו לא רוצים שהם יעבדו בהתנדבות.

קארין אלהרר: אני מוכנה לשלם להם יותר.

קארין אלהרר: איזה מין טיעון זה?

<אורי זנדבנק: תגידו לחשב הכללי שישלם יותר.

קארין אלהרר: עם כל הכבוד, הטיעונים האלה של מתנדבים, משלמים להם יותר או פחות, לא מעניינים בדיון הזה.

<אורי זנדבנק: לכן הם גם הוגנים.

<אורי זנדבנק: אני רוצה להדגיש.

נורית קורן: הם לא הוגנים.

קארין אלהרר: אדוני, עולות כאן טענות חמורות ביותר והן שאנשים לא מקבלים את הדבר הבסיסי שמגיע להם.

קארין אלהרר: תראה, אתה יכול לבוא ולומר שמדובר ברופאים הוגנים ויכול להיות שליבם במקום הנכון, אבל במבחן התוצאה האיש נכשל.

קארין אלהרר: נשאלת השאלה האם אתם לוקחים אחריות על כל אותם מקרים שמגיעים לכאן ו אומרים לא קיבלנו יחס ראוי או שאתם אומרים שזה המצב ועם זה נחיה.

<אורי זנדבנק: אנחנו לוקחים אחריות וגם הרחקנו רופאים.

<אורי זנדבנק: אנחנו בודקים כל מקרה.

<אורי זנדבנק: אין אצלנו רחמים.

<אורי זנדבנק: זה הנושא הכי חשוב לנו, היחס, יותר מהתוצאות הרפואיות.

<קריאה: זה לא נכון.

<אורי זנדבנק: אני רוצה להעיר עוד הערה לשאלתך.

<אורי זנדבנק: על כל החלטה ניתן לערער.

קארין אלהרר: איפה מערערים עליה?

<אורי זנדבנק: יש ועדה עליונה.

<אורי זנדבנק: אני רוצה שתבינו פעם אחת ולתמיד שהוועדה העליונה, זה לא ערעור כמו בבית המשפט.

<אורי זנדבנק: בבית המשפט ובדרגה יותר נמוכה הם דנים רק על מה שהצגת בוועדה הראשונה.

<אורי זנדבנק: כאן אפשר לבוא תמיד עם כל חומר נוסף ואף אחד לא אומר לו, סליחה, את זה אתה לא יכול להציג כי לא הצגת בוועדה הקודמת.

<אורי זנדבנק: לכן, מטבע הדברים הם באים עם יותר דברים כי הבן אדם לא נשאר סטטי.

<אורי זנדבנק: ברגע שרואים אותו, ואנחנו עושים כל מאמץ להעניק לו את השיקום המיידי, אנחנו עושים את הוועדות מיידית.

<אורי זנדבנק: נכנסים לבתי החולים.

<אורי זנדבנק: ביום הזה יש הרבה דברים שאנחנו עוד לא יודעים עליהם ואחר כך, אחרי מספר חודשים, מתגלה בוועדה העליונה שיש לו דברים אחרים אבל הוועדה לא אומרת לו שבזה היא לא רוצה לעסוק ושילך לוועדה מדרג ראשון.

<אורי זנדבנק: אנחנו עושים כל מאמץ לקצר את התהליך.

קארין אלהרר: חברת הכנסת קורן, בבקשה.

נורית קורן: הדיון הזה הוא דיון מאוד כואב.

נורית קורן: אני ממש מברכת אותך על הדיון הזה שהוא חשוב מאוד.

נורית קורן: אני נוכחתי לדעת שיש כמה משפחות שלא קיבלו טיפול כמו שצריך והן המטפלות של הילדים שלהן.

נורית קורן: חוסר רגישות משווע.

נורית קורן: אני שמעתי את הסיפורים ופשוט הזדעזעתי והתביישתי שהמדינה שלנו כך מתנהגת לפצועים.

נורית קורן: כאן, לאורך הזמן שאני נמצאת, אני חברת כנסת חדשה, מה שאני שמעתי לאורך הזמן בכמה סיטואציות זה איך מתנהגים לנכי צה"ל, מה קורה עם הבדיקות, איך הוועדות פועלות ואני חושבת שזאת בושה וחרפה.

נורית קורן: יש פצוע אחד, אני לא יודעת מה שמו, שהגיע אליכם.

נורית קורן: הוא נפצע והיו חסרים עשרה סנטימטרים של עצם.

נורית קורן: השתילו לו מהרגל.

נורית קורן: כשהוא בא אחרי זמן לביקורת, הוא התלונן על כאבים ברגל.

נורית קורן: אמרו לו, לא, זה לא מזה, זה משברים שהיו לך פעם.

נורית קורן: חוסר ההתחשבות הזה, זה משווע.

נורית קורן: לקחו לו את המוניות, אמרו לו לנסוע באוטובוס.

נורית קורן: למה באוטובוס כשהוא צריך לחזור לחיים ולהשתקם מחדש?

נורית קורן: מה זה חוסר הרגישות הזאת?

נורית קורן: חוסר רגישות.

נורית קורן: ילד בן עשרים, כמעט כל מי שנפצע אלה הם ילדים קרביים בני עשרים.

נורית קורן: לצערי הרב נהרגו חברים של הבת שלי.

נורית קורן: זה לא יכול להיות הדבר הזה שיתעלמו מהמצוקה שלהם.

נורית קורן: הם נפצעו.

נורית קורן: אין להם שערות, אין להם רגל, הם הולכים בצורה לא נורמלית, היום אנחנו מקדשים את המראה שלנו.

נורית קורן: איך אנחנו מצפים מהם שהם ייסעו באוטובוס?

נורית קורן: זה נראה לכם הגיוני?

נורית קורן: זה נראה לכם הגיוני שהמשפחה צריכה לשלם את המחיר ולא לצאת לעבודה, להיות כל הזמן בקשר עם הילד ואנחנו אטומים?

נורית קורן: אלה התקנות?

נורית קורן: אלה הדברים?

נורית קורן: או שאישיות בכירה אמרה לי במשרד הביטחון שמי שמגיע עם עורך דין, אנחנו לא ניתן לו את מלוא הזכויות.

נורית קורן: אני מוחה על זה.

נורית קורן: לפעמים אנשים לא יודעים מה מגיע להם וכשאני נתקלת בהלומי קרב, אני מצטערת שאני יוצאת עליכם אבל פשוט לא הייתה לי הזדמנות.

נורית קורן: ב-6 ביוני, במושב הקודם, היה יום העיוור ואנחנו ביקשנו מהשיקום תשובות אבל לא קיבלנו אותן.

<משה צין: אני לא יודע ממי ביקשת.

נורית קורן: לא קיבלנו תשובות מאגף השיקום, ממי שהיה ביום העיוור בכנסת.

<משה צין: אני לא יודע מי היה מאגף השיקום.

<משה צין: אגף השיקום הוא דבר גדול.

נורית קורן: אני לא יודעת מי היה אבל היה מישהו.

נורית קורן: אני אוציא את הפרוטוקול של ועדת החינוך ואנחנו נראה.

נורית קורן: אתם לא נותנים לנו תשובות.

נורית קורן: אני מצטערת, אבל אתם תשמעו את זה והגיע הזמן שאתם תשמעו שעיוורים צריכים לקבל רק שבעים אחוזים ממקל נחיה או ממשקפי סינוור לעומת נכים של ביטוח לאומי.

נורית קורן: זה לא נשמע לי.

נורית קורן: זה לא הגיוני.

נורית קורן: אומרים לאנשים שזאת לא פציעה אלא זה בא אחר כך.

נורית קורן: סליחה, עם כל הכבוד, יש דברים שהם נגררים.

נורית קורן: אני מצטערת, אבל זה הזמן להביע את זה.

נורית קורן: אנשי מבקר המדינה, התלונות האלה הן לא סתם.

נורית קורן: אני חושבת שהגיע הזמן שאגף השיקום צריך אולי לפרק אותי ואולי צריך להפריט אותו, גברתי היושבת ראש.

נורית קורן: מפריטים הרבה דברים ואולי נפריט גם את אגף השיקום?

קארין אלהרר: אני לא בטוחה שזה הכיוון אליו הולכים.

נורית קורן: אני רק שואלת.

קארין אלהרר: אנחנו פשוט נעדכן ונשפר.

קארין אלהרר: ליאור נחשון, בבקשה.

<נחשון ליאור: נפצעתי במילואים בצוק איתן.

<נחשון ליאור: אני בעצם הפצוע הכי טרי כאן.

<נחשון ליאור: נפצעתי בברך שלי ונפגעתי גם נפשית במידה מסוימת.

<נחשון ליאור: כרגע אני עומד על 28 אחוזי נכות כללית עבור שני הדברים האלה ביחד.

<נחשון ליאור: הייתה לי תקופה ארוכה שעמדתי על עשרה אחוזים כי עוד לא קיבלתי תוצאות לגבי התביעה הנפשית וחוויתי התעלמות גורפת.

<נחשון ליאור: מי שיש לו פחות מעשרים אחוזי נכות, לא קיים מבחינת המערכת.

<נחשון ליאור: הייתי אמור לעבור ניתוח כלשהו ברגל ו לא עברתי או תו.

קארין אלהרר: למה לא עברת אותו?

<נחשון ליאור: כי לא יכולתי לממן את ההחלמה ממנו.

<נחשון ליאור: מדובר בחצי שנה מנוחה אחרי הניתוח ואתה לא יכול לעבוד.

<נחשון ליאור: לא היה לי כסף לזה ולכן לא עשיתי את הניתוח עד שיכירו בי.

קארין אלהרר: אני מנסה להבין.

<משה צין: אני רוצה לענות על זה.

קארין אלהרר: רגע.

קארין אלהרר: יש לי שאלה מקדימה.

קארין אלהרר: אני רוצה להבין.

קארין אלהרר: בן אדם שנפצע, עד לתקופה הוא מוכר, הרי יש טיפולים שהוא צריך לעבור.

<משה צין: נכון.

קארין אלהרר: מי מקבל אחריות על הדבר הזה?

<משה צין: אגף שיקום אבל אנחנו עובדים על פי חוק.

<משה צין: אני לא רוצה להיכנס לסוגיה של פירוק אגף השיקום או לא.

קארין אלהרר: אנחנו לא דנים בפירוק אגף השיקום.

<משה צין: אני רוצה לענות.

<משה צין: עד 19 אחוזי נכות, החוק קובע שמי שמוכר עד 19 אחוזים, מקבל את הטיפול אחרי ההכרה בקופות החולים, בביטוח הלאומי, ולא באגף השיקום.

<משה צין: לא אני קבעתי את זה.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: אני רק שואלת.

קארין אלהרר: אני עדיין לא באה בטענות.

<משה צין: אני נותן תשובה.

קארין אלהרר: אני שואלת מי לוקח אחריות על אלה שטרם הוכרו.

<משה צין: על פי חוק, מהרגע שהוא מוכר עד 19 אחוזים, הטיפול הרפואי נעשה בקופות החולים ולא באגף שיקום.

קארין אלהרר: ועד שהוא מוכר, בהנחה שהוא צריך ניתוחים?

<משה צין: אם הוא מוכר על הפגיעה והתהליך לא נסגר, הוא מקבל מאתנו אישור טיפול רפואי על מה שהוא מוכר.

<קריאה: גם על זה לא מקבלים.

נורית קורן: הוא לא הציג את עצמו.

נורית קורן: הוא היה כאן ביום צוק איתן.

נורית קורן: יש לך גם ארבעה ילדים בבית.

נורית קורן: נכון?

<נחשון ליאור: כן.

<נחשון ליאור: אשתי הייתה בהריון בצוק איתן והרביעי נולד אחרי.

נורית קורן: מה הוא אמור לעשות במשך חצי שנה כשהוא לא יכול לעבוד?

קארין אלהרר: עדיין לא קיבלתי תשובה שהניחה את דעתי.

קארין אלהרר: מה צין, יש הרי תהליך של הכרה.

קארין אלהרר: \

<משה צין: נכון.

קארין אלהרר: בתהליך יש דרישה לטיפולים רפואיים.

<משה צין: כל עוד התהליך נמשך, הוא מקבל על הפגימה – אני חוזר, על הפגימה – בעטיה עושים את תהליך ההכרה.

<משה צין: נניח בן אדם תובע על רגל או תובע על יד או תובע על נפש, הפגימה הזאת בתהליך ההכרה, קצינת תגמולים מאפשרת טיפול רפואי.

<משה צין: זה תלוי בפגימה.

<משה צין: מרגע שבו יש הכרה ויש החלטה כמה אחוזים יש לו, מאותו רגע עד 19 אחוזים הוא לא מטופל אצלנו אלא בקופות החולים.

<משה צין: אנחנו נותנים דברים אחרים כגון תגמולים, ארנונה ועוד כל מיני דברים שהם אדמיניסטרטיביים.

<משה צין: הטיפול הרפואי לא נעשה אצלנו.

<משה צין: מעשרים אחוזים עד מאה אחוזים, הטיפול נעשה באגף שיקום נכים בהתאם לחוק, בנכות המוכרת.

קארין אלהרר: אתה בהתחלה לא היית מוכר.

<נחשון ליאור: לקח לי שנה להיות מוכר בצורה מלאה.

<נחשון ליאור: זאת אומרת, לעבור את העשרים אחוזי נכות.

<נחשון ליאור: במהלך כל השנה הזאת נכנסתי לחובות די מכובדים כי לא עבדתי.

<נחשון ליאור: המצב שלי גם החמיר.

<נחשון ליאור: נפצעתי פעם שנייה בוועדת ערעור עליונה כאשר רופא שם הכריח אותי לקפוץ על הרגל הפגומה שלי.

<נחשון ליאור: יצאתי משם יותר פצוע.

<נחשון ליאור: נכנסתי והוא אמר לי לקפוץ על הרגל הפגומה, אמרתי לו שאני לא יכול והוא אמר לי: אתה יכול, אתה יכול, תקפוץ.

<נחשון ליאור: קפצתי וזה החמיר לי את הפציעה.

קארין אלהרר: אתה יכול לתת את השם של הרופא?

<נחשון ליאור: אין לי מושג.

<נחשון ליאור: לא שאלתי לשמו.

<קריאה: יש פרוטוקול.

<קריאה: אפשר לברר.

קארין אלהרר: אני מבקשת לברר מה שם הרופא הזה.

קארין אלהרר: זה לא רופא שיכול להישאר באגף.

קארין אלהרר: זה לא לכבודכם.

נורית קורן: אני רוצה להגיד לך שזאת לא פעם ראשונה שהדברים האלה נעשים.

נורית קורן: שמעתי על הרבה מקרים.

<קריאה: תשמעי סיפור על רופא שיזעזע אותך.

<קריאה: רופא שהוא בוועדות.

<נחשון ליאור: יש מקרים יותר גרועים.

<נחשון ליאור: אני עוד מקרה קל.

<נחשון ליאור: שמעתי על אנשים שהתעללו בהם יותר בוועדות.

<נחשון ליאור: נחרדתי לשמוע את זה שהוא אומר שהרופאים הוגנים.

<נחשון ליאור: היחס מלכתחילה הוא כאילו אתה שקרן, אתה אומר להם שאתה לא מסוגל לעשות תנועה מסוימת או לבצע פעילות מסוימת, ואומרים לך שבכל זאת תעשה אותה.

<נחשון ליאור: אני רוצה גם לציין שנפצעתי בלחימה.

<נחשון ליאור: חזרתי, כמו שאת רואה אותי, כך אני כבר יותר משנה.

<נחשון ליאור: אני מתבייש לחזור כך.

<נחשון ליאור: אני מתבייש לנסות להוכיח שמגיע לי משהו.

<נחשון ליאור: כל מה שאני רוצה, זה ניתוח שיקום.

<נחשון ליאור: לא רוצה מכם כלום חוץ מזה.

קארין אלהרר: דוקטור זנדבנק, מה אתה אמר על זה?

<אורי זנדבנק: איך שזה נשמע, זה נשמע לא טוב.

<אורי זנדבנק: אני הייתי בודק את הנושא הזה ואני אחזיר לכם תשובה.

קארין אלהרר: אני מבקשת שנשמע את כל המקרים ככל שהזמן יאפשר לנו ואני מבקשת התייחסות לכל אחד מהמקרים עם תשובות לוועדה שיאמרו מה קרה עם המקרה הזה ומה אתם עושים בעניין, לרבות, מר צין, לשחרר את הרופא הזה לדרכו כי הוא לא מתאים למערכת.

<משה צין: אם אנחנו נמצא שאכן זה כך.

<אורי זנדבנק: נבדוק את זה.

<משה צין: נבדוק את העובדות.

קארין אלהרר: ביקשתי לבדוק את העובדות וגם לומר לי מה עשיתם בעניין.

קארין אלהרר: ככל שהתלונה הזאת אכן התרחשה במציאות, הרופא הזה צריך לעזוב את המערכת.

<משה צין: נעשה את הבירור כמו שביקשת.

<משה צין: אני רוצה לומר עוד דבר כדי להשלים את התמונה.

<משה צין: נחשון פתח ואני חייב עכשיו לענות.

<משה צין: בתאריך 13 לאוקטובר, אחרי שנחשון הוכר על 28 אחוזי נכות בPTSD-, נכון?

<נחשון ליאור: עשרים אחוזים PTSD ועוד עשרה אחוזים רגל, שזה יוצא 28 אחוזים.

<משה צין: התקיימה פגישת אוריינטציה במחוז.

<נחשון ליאור: נכון.

<משה צין: כמו כן התקיימו שתי פגישות אישיות אתך עם עובדת שיקום.

<משה צין: הוחלט על מסלול שיקום בלימודים.

<משה צין: נרשמת ללימודים במכללת ספיר.

<נחשון ליאור: אני אשמח לענות על זה.

<נחשון ליאור: כל הדברים האלה קרו לפני פגישת האוריינטציה.

<נחשון ליאור: זאת אומרת, אני נרשמתי כי לא חיכיתי כי אני לא מסוגל לעבוד ולכן הבן אדם צריך ללמוד.

<נחשון ליאור: פגישת אוריינטציה שלי שאמורה לבוא בהתחלה, קיבלתי אותה יותר משנה אחרי הפציעה.

<משה צין: אני לא רוצה להתווכח עם נחשון.

<משה צין: מרגע שהוא הוכר, עשינו את כל הפעולות כמו שאנחנו עושים עם כל הנכים.

קארין אלהרר: מר צין, התלונה שהובאה כאן היא תלונה על תהליך ההכרה.

קארין אלהרר: זאת הבעיה.

<משה צין: בתהליך ההכרה אגף שיקום פעל בדיוק כמו שצריך לפעול.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: ההתנהלות של הרופא היא לא מחויבת מציאות.

<משה צין: אני אמרתי למעט הבקשה שנבדוק מה קרה עם הרופא.

<משה צין: ייעשה בירור ותקבלי את כל התשובות עד תום.

קארין אלהרר: בסדר גמור.

קארין אלהרר: את זה אני מבקשת.

<משה צין: אני מדבר לא רק על הרופא אלא אני מדבר על כל התהליך.

<נחשון ליאור: אין לי כל דרך להוכיח את זה.

קארין אלהרר: מר צין, אני מניחה, אני רוצה לקוות ואני גם יודעת שזה קורה, שהרבה מאוד מהפעילות של אגף השיקום היא פעילות טובה ומבורכת.

קארין אלהרר: הוועדה דנה בדברים שהם לא בסדר.

<משה צין: אין בעיה.

קארין אלהרר: זאת ועדה לביקורת המדינה.

קארין אלהרר: אנחנו כאן כדי לבקר את מה שלא בסדר וכדי לתקן בעזרתכם.

<משה צין: אמרנו שתקבלי תשובה.

<ערן גליסקו: שלום.

<ערן גליסקו: התגייסתי בשנת 2004 ושירתי במשמר הגבול כלוחם מן המניין ללא כל תלונה חריגה במצבי הבריאותי.

<ערן גליסקו: בשנת 2006 נפצעתי במהלך פעילות מבצעית במחנה פליטים שועפט, ענתה, שהיום כולם מכירים אותו עקב המצב החם, בזמן עבודות גדר ההפרדה, לאחר התהפכות עם ג'יפ לוואדי וניסיון לינץ'.

<ערן גליסקו: בעקבות רשלנות רפואית לא צוין בדוח הפציעה על פגיעה ברגלי אחרי שנסקלתי על ידי המון זועם בכל הגוף.

<ערן גליסקו: בזמן הפציעה נזקקתי לניתוח בקרסול ימין במהלכו נפגעה מערכת העצבים.

<ערן גליסקו: פגיעה זאת קרויה CRPS, בזמנו RSD.

<ערן גליסקו: פגיעה זו גובה מחיר יקר בחיי היום יום וכאבים אין סופיים.

<ערן גליסקו: משרד הביטחון לא מכיר ב-CRPS שלי למרות שכל הרופאים אתם נפגשתי אומרים שיש לי CRPS בכל המקומות, בכל הדפים שיש לי, טפסים, כבר תשע שנים.

<ערן גליסקו: כל הרופאים אומרים שיש לי CRPS ומשרד הביטחון מתעלם מזה וניצל את החולשה שלי ואת התמימות שלי שלא ידעתי לתבוע על זה ולא נתנו לי אחוז אחד על CRPS כאשר הרופאים אומרים שיש לי לפחות חמישים אחוזים של CRPS.

<ערן גליסקו: אנשים במצב שלי לא קמים מהמיטה.

<ערן גליסקו: הם שלחו אותי לשבעה פרופסורים שנברו בהיסטוריה הרפואית בארץ ובעולם בכלל וקבעו שזה מולד והתפרץ לי בצבא.

<ערן גליסקו: לפיכך נקבע שאני מקבל חצי מהאחוזים להם אני זכאי.

<ערן גליסקו: ביולי 2013 העתקתי את מקום מגורי לתל אביב.

<ערן גליסקו: ביקשתי להעביר את התיק מירושלים לתל אביב.

<ערן גליסקו: מעבר התיק התעכב ולאחר שנה טענו שהתיק בתל אביב אך אינו רשאי לקבל טיפולים באזור.

<ערן גליסקו: כל זאת נאמר לי כשהתיק בפועל עדיין בירושלים.

<ערן גליסקו: במהלך השנים האחרונות חלה החמרה במצבי.

<ערן גליסקו: אני כרגע במהלך טיפולים אך משרד הביטחון לא מאשר לי שום אישור מחלה שהצגתי לו.

<ערן גליסקו: יותר מחמישה רופאים מומחים שהבאתי למשרד הביטחון אישורים מהם, אומרים שאני לא יכול לעבוד, אני זקוק לניתוח, המצב שלי קשה, גם פוסט טראומה וגם פיזית.

<ערן גליסקו: משרד הביטחון לא מוכן לקבל שום אישור כזה.

<ערן גליסקו: הם מתעלמים באופן ברוטלי והזוי מהרופאים.

<ערן גליסקו: הרופאים יושבים בהלם ואומרים שהם לא מאמינים שמשרד הביטחון מתעלם מהם.

<ערן גליסקו: מאז חודש יולי אני מתקיים מקצבת נכות בסך 1,100 שקלים לחודש.

<ערן גליסקו: אני זקוק לטיפול, חי מהיד לפה, נכנס לחובות מצטברים, מצבי הנפשי הולך ומידרדר בעקבות הטרטורים האין סופיים שמתישים אותי.

<ערן גליסקו: נתתי מעצמי למען הגנה על המולדת ומן הראוי שאקבל יחס ותמורה הוגנים.

<ערן גליסקו: המדינה הזאת הביאה אותי למצב כפי שאני היום.

<ערן גליסקו: משרד הביטחון שלח אותי לרופא מספר אחד בארץ, דוקטור וטין במרכז רפואי רעות.

<ערן גליסקו: בהתחלה אחרי פציעתי שלחו אותי אליו.

<ערן גליסקו: הגעתי לדוקטור וטין בבית חולים רעות והוא אמר לי לשכב על המיטה, עצמתי את העיניים והוא העביר לי קיסם אוזניים על הרגל והרגשתי שהוא כורת לי את הרגל.

<ערן גליסקו: באותו רגע הוא רשם לי חוות דעת - דוקטור וטין, הרופא הראשי שיושב אצלכם בוועדות של כושר עבודה – למשרד הביטחון שאני לא יכול לעבוד חודש לפני והוא רוצה אותי לשיקום אינטנסיבי במהלך חודשיים רצופים, כשאני יוצא לחמשושים הביתה, יום יום, ושיש לי CRPS ברמה מאוד גבוהה.

<ערן גליסקו: רציתי שיקום בירושלים.

<ערן גליסקו: הייתי גר בירושלים ולא רציתי שיטרטר אותי לנפש ולפיזי ולהגיע למרכז.

<ערן גליסקו: בינתיים אני רוצה להמשיך בירושלים בבית הלוחם כי אני רואה שהטיפולים קצת עוזרים ובינתיים אני לא אגיע אליו.

<ערן גליסקו: הוא עיקם לי קצת את הפרצוף, הלכנו משם והכול טוב ויפה.

<ערן גליסקו: הוא הגיש את הטופס שלו ואחרי שבועיים הייתה לי ועדת כושר עבודה.

<ערן גליסקו: אחרי שבועיים מאז האישור שהוא נתן לי שאני לא יכול לעבוד במשך חודשיים והוא רוצה אותי חודשיים לשיקום אינטנסיבי.

<ערן גליסקו: אני מגיע למשרד הביטחון ברחוב בית"ר בירושלים לוועדה רפואית לכושר עבודה.

<ערן גליסקו: הרופא הראשי שם זה דוקטור וטין.

<ערן גליסקו: הוא יושב שם, משחק אותה לא מזהה אותי - וזה כאשר שבועיים לפני כן הייתי במרפאה שלו אצלו – אחרי שהוא משחק אותה לא מזהה אותי, אומר לי לעשות כמה דברים בוועדה.

<ערן גליסקו: עובר עוד שבוע-שבועיים מאז הוועדה ואנחנו מקבלים תוצאות של הוועדה מדוקטור וטין.

<ערן גליסקו: יש לי חוות דעת אחת שלו שהוא אומר במלים שלו ואני אביא את שתי חוות הדעת האלה.

<ערן גליסקו: חוות דעת אחת הוא אומר בה שאני לא יכול לעבוד חודשיים ואחרי שבועיים הוא נותן חוות דעת לפיה אין לי כלום ברגל, שאני יכול לעבוד חודש לפני וחודשיים אחרי.

<סמדר גליסקו: שהוא יכול לעבוד רטרואקטיבית שלושה חודשים לפני.

<ערן גליסקו: הם מתעלמים לגמרי מהמצב הנפשי.

קארין אלהרר: יש לך כאן את המסמכים האלה?

<ערן גליסקו: אני יכול להוציא אותם.

<ערן גליסקו: זה בקלסרים.

<ערן גליסקו: יש לי המון נפילה בין הכיסאות בכל התיק שלי.

<ערן גליסקו: משרד הביטחון ניצל את התמימות שלי והחולשה גם הנפשית וגם הכלכלית שלא יכולתי לבוא עם עורכי דין ולא היו לי חוות דעת רפואיות.

<ערן גליסקו: הם שמו עורך דין בין הכרישים בארץ שעמד בבית משפט ואמר לי שאני שקרן למרות שיש לי חוות דעת ויש לי דוח פציעה שנפצעתי בניסיון לינץ' הזה.

<ערן גליסקו: לאיזה מצב אתם רוצים להביא לוחמים שנפצעו לכם במדינה בשביל להגן עליכם?

<ערן גליסקו: נלחמו בשביל להגן עליכם כדי שאתם תישנו בשקט במיטות שלכם.

<ערן גליסקו: אנשים נתנו את החיים שלהם בעת לחימה.

<ערן גליסקו: אני לא רוצה היום שום דבר אחר חוץ ממה שמגיע לי להתנהל כמו בן אדם נורמלי.

<ערן גליסקו: כמו בן אדם נורמלי.

<ערן גליסקו: כמוך.

<ערן גליסקו: אתה מתנהל כמו בן אדם נורמלי ואתה יכול לעבוד ולעשות הכול, אבל אני לא יכול לעבוד, אני היום לא נמצא בשיקום, כולם אומרים שאני צריך ניתוח אבל אף אחד לא משלם לי כסף בינתיים.

<ערן גליסקו: מה אתם רוצים, שאני, לוחם, לוחם שנתן את החיים שלו, היום כולם מכירים את מחנה פליטים שועפט, זה נשמע לך הגיוני שלא יהיה לי אוכל במקרר?

<ערן גליסקו: שאני אכנס לחודשים של חובות?

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: שמענו.

קארין אלהרר: אני מבקשת את התגובה.

<משה צין: אני שומע את זה פעם ראשונה.

<משה צין: אני אזמן אלי את ערן בתחילת שבוע הבא.

<ערן גליסקו: מילה אחרונה.

<ערן גליסקו: זימון לדוקטור וטין לעשות לו ועדה.

<משה צין: ערן, עצור רגע.

<משה צין: אני אזמין את ערן אלי בתחילת שבוע הבא ונבדוק את כל המקרה הזה מקצה לקצה.

קארין אלהרר: מר צין, אני רוצה לקבל את ההתייחסות אחרי הפגישה שלכם.

<סמדר גליסקו: אני אימא של ערן.

<סמדר גליסקו: כשהבן שלי נפצע, משרד הביטחון שלח אותו לאבחון של הפוסט טראומה.

<סמדר גליסקו: הוא עבר אבחון של מספר מטפלים והפסיכיאטר כתב בסופו של דבר את הדוח.

<סמדר גליסקו: באחד הימים קיבלתי טלפון, מאחוריו הזדהה בן אדם ואמר לי: אני לא רוצה להזדהות אבל מבחינה מוסרית אני לא יכול להשאיר את המידע הזה אצלי ואני רוצה ליידע אותך שהפסיכיאטר הגיש דוח עם קביעת חמישים אחוזי נכות פוסט טראומה.

<סמדר גליסקו: אבל שרד הביטחון דרש ממנו להוריד את האחוזים ונקבעו לו עשרים אחוזים.

<סמדר גליסקו: אני חושבת שאתם חייבים לדעת על זה.

<סמדר גליסקו: נקבעו לו עשרים אחוזים כשמשרד הביטחון דרש.

<ערן גליסקו: כשהם אומרים שהם יעשו ביקורת, בזמנו התלוננתי על דוקטור וטין.

<ערן גליסקו: עם שתי חוות הדעת האלה הגעתי לבניין בתל אביב לישיבה עם שולחן כזה.

<ערן גליסקו: אמרו, בוא נראה מה הוא אומר.

<ערן גליסקו: הגעתי לשם והדבר היחידי שנפסק בנושא, עם שתי חוות דעת כאלה סותרות, ראש ועדה רפואית לכושר עבודה, משרד הביטחון החליט שהדבר היחידי שהוא לא עושה, זה רק לא לעמוד בוועדות הרפואיות שלי.

<ערן גליסקו: הרופא הזה עדיין שם ועובד.

קארין אלהרר: מדהים.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: יהודה פרסי.

<יהודה פרסי: כמו שאתם רואים אני עיוור מאה פלוס.

<יהודה פרסי: נקבע לצמיתות.

<יהודה פרסי: שמעתי כאן כמה אמירות כמו אמורים ועושים את המיטב לתת תשובות תוך כמה ימים.

<יהודה פרסי: אני פצוע שלוש שנים.

<יהודה פרסי: אתמול מלאו שלוש שנים לפציעה שלי.

<יהודה פרסי: אני דרשתי, מהרגע שיצאתי מבית החולים, תוספת שעות ליווי.

<יהודה פרסי: עד היום אני מקבל 12 שעות ליווי במשך שלוש שנים וכל פעם שאני בא ומבקש, נותנים לי בעיטה ונותנים לי תשובות כמו למה אתה צריך את תוספת שעות הליווי?

<יהודה פרסי: למה אתה צריך תוספת שעות ליווי?

נורית קורן: 12 שעות, מתי?

<יהודה פרסי: 12 שעות יומיות.

<יהודה פרסי: ב-12 שעות, כאילו משעה 8:00 בערב אני הופך להיות בן אדם רואה שש-שש.

<יהודה פרסי: רופא במחוז דן שאני בא ואומר לו אני צריך תוספת שעות ליווי כי ראיתי שאף אחד לא מקשיב לי, אני רוצה לצאת לנופש כמו בן אדם נורמלי וגם לבלות בלילה ולצאת לפאב, הרופא אומר לי שהם לא ממנים לי את שעות הליווי ואת הבילויים שלי.

<יהודה פרסי: זה נשמע לי די הזוי.

<יהודה פרסי: אני כבן אדם שנתן את החיים שלו במשך שלוש וחצי שנים, לא שלוש שנים, ופשוט אומרים לי בדף אחד כמה מלים: הוועדה קבעה מטעמים רפואיים ומסמכים שנכתבו ונשלחו אליכם שאני זכאי רק ל-12 שעות ליווי.

<עידן קלימן: אני מלווה את יהודה מיום הפציעה שלו וגם רצה הגורל ויהודה ואני נפצענו באותו יום, באותו תאריך בדיוק.

<עידן קלימן: הוא לפני שלוש שנים ואני לפני 23 שנים.

<עידן קלימן: יהודה גם חטף טיל נ"ט.

<עידן קלימן: מי ששם לב למצח של יהודה, יש לו חוסר בגולגולת.

<עידן קלימן: כלומר, אם יהודה מקבל חבטה שאדם רגיל יכול לצאת ממנה, יהודה יכול למות ממנה.

<עידן קלימן: כאן החוסר במתן שעות ליווי, גם יכול להוביל כאן לפגיעה טרמינלית קטלנית ביותר.

<עידן קלימן: הדבר הזה מצוין בכל מקום וכמובן שיודעים את זה באגף.

<עידן קלימן: כמו שיהודה אמר, הוא ביקש כמה פעמים, אנחנו גם עזרנו לו לנסח את המכתבים לגבי שעות ליווי, והתשובות היו מבזות בלשון המעטה.

<יהודה פרסי: אני רוצה להוסיף.

<יהודה פרסי: בוועדת ליווי, כשאני יושב מול רופא שמציג את עצמו כחירש אחרי שהתפרצתי עליו בגלל השאלות והתשובות שהוא נותן לי, ומול אחות שאני לא יודע במה היא קשורה ומה היא מבינה ויודעת מה זה להיות בן אדם עיוור, אני מקבל תשובות כמו: תגיד למלווה שלך.

<יהודה פרסי: כאילו, למה אתה צריך שעות ליווי בערב?

<יהודה פרסי: מה, אתה לא ישן?

<יהודה פרסי: אמרתי לה, אני ישן אבל בא לי לשתות, בא לי לקום למטבח ואני לא יכול לדאוג לעצמי ולא יכול להכין לעצמי אוכל.

<יהודה פרסי: אז היא אומרת לי: תגיד למלווה שלפני שהוא הולך שישים לך כוס מים וסנדביץ' ליד המיטה.

<יהודה פרסי: אני לא נפצעתי כדי לאכול במיטה בלילה.

<יהודה פרסי: אני נפצעתי ואני רוצה לקבל את החיים שלי בחזרה ולאכול במטבח גם ב-2:00-3:00 בלילה.

קארין אלהרר: צודק.

קארין אלהרר: מר צין.

<ישראל פרסי: אני אבא של יהודה.

<ישראל פרסי: האבסורד הוא שהיינו בוועדת ליווי בבית חולים רעות, שתי דקות אחרי הוועדה הרופא בשיא חוצפתו עזב את הוועדה והשאיר אותנו רק עם האחות.

<ישראל פרסי: בוועדה עצמה, כשאני הערתי על כך שאין מישהו שרושם את כל הפרוטוקול, הוא אומר לי: קח דף ונייר ואתה תרשום.

<ישראל פרסי: אני לא מגיע לשם כפקידה כדי לרשום את פרוטוקול הוועדה.

<יהודה פרסי: אם יורשה לי להוסיף, האחות ראתה שאני מתפוצץ ומותר לי להתפוצץ כי אני לא מקבל את מה שמגיע לי, היא שואלת אותי בשיא חוצפתה אם אני מקבל טיפול פסיכיאטרי או פסיכולוגי.

<יהודה פרסי: אני לא צריך תרופות וכדורים כדי לדעת מה מגיע לי.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: מר צין.

<משה צין: הרופא הראשי כאן.

<משה צין: עדו.

<משה צין: החלטות רפואיות הן בתחום של הרופאים ואין לנו סמכות על פי החוק להתערב בהן.

קארין אלהרר: אני רוצה להבהיר ולחדד.

קארין אלהרר: לא מדובר כאן בהחלטה רפואית.

<משה צין: החלטה רפואית לחלוטין.

קארין אלהרר: לא.

קארין אלהרר: ממש לא.

<משה צין: ממש כן.

קארין אלהרר: אם בן אדם עיוור בצורה מלאה, אין מחלוקת לגבי המוגבלות.

קארין אלהרר: יש מחלוקת לגבי מה נותנים לו בצד זה.

<משה צין: הטיפול הרפואי, ליווי רפואי הוא חלק מטיפול רפואי על פי התקנות.

<משה צין: מי שמוסמך לאשר את הטיפול הרפואי, אלה רופאים.

<משה צין: החוק קבע ולא אני קבעתי.

קארין אלהרר: תאמין לי, אני לא רופאה.

קארין אלהרר: לא צריך להיות רופא כדי להבין שבן אדם עיוור צריך ליווי מלא.

<משה צין: דוקטור כץ, בבקשה.

<ישראל פרסי: הוא לא רק עיוור אלא הוא גם פגוע ראש ואין לו תחושת ריח כך שאם חס וחלילה בבית שהוא גר לבד תהיה דליפת גז, הוא לא יריח את זה.

קארין אלהרר: זה נתון חשוב.

קארין אלהרר: מר צין, באמת אני אומרת שאני מאוד מעריכה את הרופאים ואת העבודה שלהם אבל עם כל הכבוד, גם אני, שאין לי שום השכלה רפואית, יש לי הגיון בריא.

קארין אלהרר: ההיגיון הבריא אומר שאדם במצבו אי אפשר להשאיר אותו לבד.

קארין אלהרר: זאת הפקרה.

<משה צין: ראשית, אני מסכים.

<משה צין: אני מקווה שנצליח לשנות את התקנות בחוק כך שבמקרים בהם צריך - - -

נורית קורן: יש מקרים חריגים.

<משה צין: אנחנו פועלים כדי לשנות לא מעט דברים בהם יצטרכו החלטות שהן לא נמצאות דווקא בתחום המקצועי אלא בתחום שאת קוראת לו שכל ישר ואני מסכים.

<משה צין: יש הרבה דברים שצריך לעשות.

<משה צין: אנחנו פועלים לפי העניין הזה.

<קריאה: הכסף מדבר.

<משה צין: אני מציע שהרופא הראשי שאמון לגבי כל העניין הרפואי, שיסביר למה הוא לא קיבל יותר מ-12 שעות.

קארין אלהרר: אני מתה לשמוע את ההסבר.

<עדו כץ: בוקר טוב.

<עדו כץ: שוב, את המקרה המסוים הזה אני לא מכיר ולא מכיר את הפרטים.

<עדו כץ: אני יכול לדבר באופן כללי.

<קריאה: אתם לא מכירים שום דבר.

קארין אלהרר: אני רוצה את התשובה.

קארין אלהרר: התחלת לא טוב, אני חייבת להגיד לך.

<עדו כץ: אבל זאת המציאות.

<עדו כץ: באופן כללי אני יכול להגיד שנכים עיוורים בסביבה מוכרת אמורים להיות עצמאים עד כמה שהם יכולים להיות עצמאים.

קארין אלהרר: סליחה, אני עוצרת אותך.

קארין אלהרר: אני ממש לא מעוניינת לשמוע את המשך התשובה.

קארין אלהרר: אני ממש לא מעוניינת לשמוע את המשך התשובה.

קארין אלהרר: אתה באמת חושב שהמקרה שהוצג כאן הוא מקרה שאנחנו רוצים לעודד את העצמאות שלו?

<עדו כץ: אני לא מכיר את המקרה הספציפי הזה.

קארין אלהרר: אבל שמעת את הדברים כמוני.

קארין אלהרר: גם אני לא מכירה אותו.

<עדו כץ: אני אומר שוב שלגבי נכים שנמצאים בסביבה לא מוכרת, אני מאשר להם ליווי.

<עדו כץ: למשל נכים שיוצאים לטיפולים בחמי מרפא, מקבלים ליווי מלא למשך 24 שעות.

<עדו כץ: נכים שנמצאים בבית, אני מכיר לא מעט עיוורים שהם מסתדרים.

<עדו כץ: הם גם מקבלים הכשרה ובאותה ועדה שהוא מציין שמעריכה את היקף הליווי שהעיוור צריך, יושב מדריך עיוורים מוסמך שחלק מהמומחיות שלו היא הערכה עד כמה הבן אדם עצמאי.

קארין אלהרר: הבנתי מראשית דבריך שאתה לא מכיר את המקרה.

<עדו כץ: את הפרטים.

<עידן קלימן: אני מבקש להעיר שקצת מפתיע אותי שהוא אומר את זה כי אני ישבתי בחדרו עם הקלסר הזה לגבי התיק הזה.

<עידן קלימן: זה קצת מפתיע אותי.

<עידן קלימן: אני הייתי אצלך עם התיק הזה, עם יהודה, שוחחנו.

<עידן קלימן: ייאמר לזכותך שאמרת את אותה תשובה, שהוא בסביבה מוכרת ושהיה מומחה לליווי שמבין בשיקום עיוורים.

<עדו כץ: לא מומחה לליווי.

<עדו כץ: מדריך.

<עידן קלימן: נתת לי תשובה.

<עדו כץ: אני לא זוכר את המקרה הזה.

<יהודה פרסי: איך אני יכול ללכת לפאב אחרי 8:0 בערב אם אין לי מלווה?

<יהודה פרסי: מי ייקח אותי?

<יהודה פרסי: אתה תבוא ותיקח אותי מהבית ותחזיר אותי?

<יהודה פרסי: אתה מדבר על חמי מרפא עם 24 שעות ליווי.

<יהודה פרסי: אני התחננתי לדוקטור סרגיי לקבל ארבע שעות תוספת ליווי והוא אמר לי קיבינימט, הוא אמר לי שאף אחד לא מממן את הבילויים שלי.

<יהודה פרסי: זה נשמע לך תשובה של רופא במחוז דן?

<יהודה פרסי: זה נשמע לך תשובה?

<עדו כץ: חמי מרפא זה לא בילויים.

<יהודה פרסי: אני לא רוצה להיתקע במלון.

<יהודה פרסי: אני לא רוצה ב-8:00 בערב ללכת לישון.

<יהודה פרסי: יש לי מלווה שמקבל את הכסף שלו לפי 12 שעות ואחרי 12 שעות הוא עושה לי ככה.

<יהודה פרסי: הוא שם עלי זין.

<יהודה פרסי: הוא מקבל משכורת רק ל-12 שעות.

<יהודה פרסי: ומה אני אמור לעשות כשבא לי לרדת ללובי ב-10:00 בלילה?

<יהודה פרסי: אתה תבוא ותוריד אותי?

<יהודה פרסי: אתה תבוא לים המלח?

<יהודה פרסי: אתה תבוא לטבריה ותוריד אותי ללובי לשתות בירה?

<יהודה פרסי: אתה?

<עדו כץ: חמי מרפא זה לא בילויים ולכן אני מאשר 24 שעות.

<עדו כץ: אני אבדוק את הפרטים האלה שסרגיי לא אישר לו.

קארין אלהרר: דוקטור כץ, אני שומעת ממר קליימן שאתה מכיר את הפרטים, אבל יכול להיות שאתה רואה הרבה מקרים.

<עדו כץ: אני לא זוכר את הפרטים.

<עידן קלימן: די.

קארין אלהרר: יכול להיות שאתה רואה הרבה מקרים ולכן זה נשכח ממך.

קארין אלהרר: אני דורשת שאתה תשב שוב פעם גם עם יהודה וגם עם נציג מטעמו ותגיעו להסכמה ושהבחור הזה יקבל את מה שמגיע לו כי זאת לא מדינה מתוקנת שהאיש הזה הקריב את החיים שלו כמו שהוא הכיר אותם ועכשיו אנחנו רבים אתו על כמה שעות ליווי.

<עדו כץ: אנחנו לא רבים.

קארין אלהרר: אנחנו רבים אתו.

נורית קורן: כדי שישתלב בחברה.

<קריאה: הם אומרים לא.

<קריאה: הם מחליטים.

<קריאה: אנחנו לא רבים.

<קריאה: אנחנו מתנפצים אל הקיר.

<קריאה: חד וחלק.

קארין אלהרר: אנחנו לא נסרב למקרה הזה.

קארין אלהרר: מר צין, אם דרושה החלטה אחרת, תקנות, מה שצריך, אנחנו נעזור לך.

קארין אלהרר: כנסת ישראל לשירותך בעניין הזה.

קארין אלהרר: שיהיה ברור.

קארין אלהרר: יש לנו עוד עשר דקות.

קארין אלהרר: אני כבר מודיעה לפני סיום הישיבה שדיון המשך יתקיים בתחילת חודש דצמבר.

קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע את יצחק פרינץ.

נורית קורן: לפני שמר פרינץ מדבר, אני חייבת לצאת להצבעה בוועדה אחרת ואני רוצה לומר לכם שהדלת שלי פתיחה.

נורית קורן: עידן מייצג את כולם וצריך להודות לו על הסבלנות שהוא משקיע בכל אחד ואחד וניגש ועושה עבודת קודש אבל עבודת הקודש הזאת לא צריכה להיות של עידן ועידן לא צריך לשלם את המחיר הנפשי של לקחת כל מקרה ולטפל בו.

נורית קורן: הגיע הזמן שאנחנו נתקן את מה שצריך לתקן.

נורית קורן: הבחורים האלה, תראו, אלה ילדים, אני פשוט מתביישת.

נורית קורן: אני אומרת לכם.

נורית קורן: הם רוצים לחזור חזרה לחיים וכך אנחנו מתנהגים אליהם?

נורית קורן: זה בלתי אפשרי.

נורית קורן: אני מתנצלת בפני כולם, בפני כל המשפחות ובפני כל הפצועים על שאני יוצאת עכשיו כי בשמחה הייתי נשארת אבל אני חייבת למלא את חובתי בהצבעה.

<יצחק פרינץ: גברתי יושבת הראש, נכבדיי, מכובדיי כולם.

<יצחק פרינץ: שמי יצחק פרינץ, יליד הונגריה, ניצול שואה מגטו בודפשט.

<יצחק פרינץ: ניצול שואה כיום בן 84.

<יצחק פרינץ: עליתי ארצה בשנת 1948, ירדתי מהאנייה ומיד הצטרפתי לכוחות הלוחמים למען עצמאות המדינה.

<יצחק פרינץ: מאז נלחמתי בכל מלחמות ישראל, כולל מלחמת יום הכיפורים.

<יצחק פרינץ: נפצעתי ואני נכה צה"ל מרותק לכיסא גלגלים הזקוק לעזרה בליווי ובקבלת אביזרים רפואיים שיכולים להקל במעט על תפקודי ביום יום.

<יצחק פרינץ: באתי כדי להיות לפה לי ולחבריי הנכים המבוגרים שנתקלים בדיבור מזלזל, בחוסר אמפתיה, בטעויות רפואיות ולעתים שקרים של ממש.

<יצחק פרינץ: מטרטרים אותנו וצוחקים עלינו בפנים, תרתי משמע.

<יצחק פרינץ: צריך להבין את המצוקות בהם נמצאים הנכים, להתייחס בהבנה, להקשיב ופשוט להחליף את הדיסקט.

<יצחק פרינץ: אנו אוהבים את הארץ הזאת, נלחמנו בשבילה.

<יצחק פרינץ: אני למשל זקוק לתוספת של חמש שעות ליווי ומצפה קרוב לשנה לוועדה שתהיה סוף סוף בשבוע הבא באותו מקום עליו דובר, בית חולים רעות.

<יצחק פרינץ: אינני יודע את תוצאותיה ולפי מה ששמעתי אני פשוט כבר יודע מה יהיה.

<יצחק פרינץ: מה שקורה, גברתי היושבת ראש, ביקשתי לדוגמה ציוד רפואי בשווי של אלפיים שקלים.

<יצחק פרינץ: אני לא רוצה לציין איזה ציוד רפואי.

<יצחק פרינץ: בסך הכול אלפיים שקלים לציוד רפואי שקשור בנכותי וסורבתי.

<יצחק פרינץ: ביטלו תרופות של הלב, טמבוקור, אני מושתל קוצב, למרות שרופאים מומחים טענו שזה חיוני אני אקבל את זה אחרי ההשתלה.

<יצחק פרינץ: אני רוצה משמעות בחיי, להמשיך לתרום לחברה ודווקא אגף השיקום הוא זה שמונע ממני אם אני לא אקבל את השעות האלה שאתן יכולים לתת לי לחיות בכבוד.

<יצחק פרינץ: תודה רבה.

קארין אלהרר: התייחסות.

קארין אלהרר: אתם מכירים את המקרה?

<משה צין: מכיר את יצחק.

<משה צין: הוא היה אצלי.

<משה צין: אני לא מכיר את הפרטים האלה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לברר למה לא אושר לו הציוד.

<משה צין: רשמתי.

<משה צין: נבדוק גם את זה.

קארין אלהרר: גם למה לא אושרה לו התרופה.

קארין אלהרר: אני חייבת להודות שזה נשמע לי מוזר.

<משה צין: רשמתי את הכול.

<משה צין: אני אבדוק את זה עוד היום .

<עדו גל רזון: אני רוצה להציג לכם נתונים שאתם מפרסמים ושאתם אומרים אותם בגלוי.

<עדו גל רזון: אני הייתי לוחם גולני בגדוד 51.

<עדו גל רזון: שיניתי את השם אחרי הצבא בגלל האירועים בצבא.

<עדו גל רזון: שיניתי הכול אחרי הצבא.

<עדו גל רזון: נפצעתי במבצע צלול כיין.

<עדו גל רזון: אתם בטח מכירים את המבצע הזה, קיבלנו עליו שני צל"שים.

<עדו גל רזון: תקפו לנו את הבית מחבל מתאבד, ארבע חוליות של ר.פ.ג'י.

<עדו גל רזון: שישה מחבלים מתחת לחלונות שמשחילים לך רימונים, יורים עליך עם 05 מרחוק.

<עדו גל רזון: כל הבית מתפורר לך מול הפרצוף, חברים שלך מתפרקים לך, אתה נפצע, אתה נפצע ספציפית, נשבר לך הגוף אבל אתה יוצא בנס, אז אני לוקח את עצמי בידיים ומפנה את הצוות של הטנק תחת אש ואחרי כן אתם לא ממלאים לי דוח פציעה.

<עדו גל רזון: מי זאת קצינת הנפגעים שלי?

<עדו גל רזון: איפה הוועדה?

<עדו גל רזון: איפה?

<עדו גל רזון: מי היה אמור לקחת אותי ליחידה לתגובות קרב?

<עדו גל רזון: וזה אחרי היתקלויות שמצאו אותי בקרב לבד.

<עדו גל רזון: נטשתם אותי ולא יצאתם החוצה באפקט החממה.

<עדו גל רזון: דוד זיני ואורן אלטמן דיברו אתך משה צין.

<עדו גל רזון: אתה היית מח"ט גולני, נכון?

<משה צין: הייתי מח"ט גולני.

<עדו גל רזון: גם אני הייתי גולנצ'יק, למה אתם לא מטפלים בי?

<עדו גל רזון: אני הרגתי בשבילכם בידיים האלה.

<עדו גל רזון: אתם אומרים מחבלים עם דם על הידיים?

<עדו גל רזון: אני הרגתי בשבילכם יותר מארבעים אנשים.

<עדו גל רזון: רצחתי.

<עדו גל רזון: אז מה אתם פה היום, תשע שנים אין לי אחוז אחד ואימא שלי צריכה לשלם לי את הכול, עשרות אלפי שקלים, מאות אלפי שקלים.

<עדו גל רזון: מה נראה לכם?

<עדו גל רזון: ככה זה עומד?

<עדו גל רזון: אימא שלי שילמה לי את בית החולים אחרי הפציעה שלי בעזה.

<עדו גל רזון: אתם תבעתם את אימא שלי.

<עדו גל רזון: אין לי דוח פציעה.

<עדו גל רזון: מי זאת קצינת הנפגעים שלי?

<עדו גל רזון: מי זאת?

<עדו גל רזון: יום אחרי מצאתי את עצמי מחוץ לגולני.

<עדו גל רזון: אומרים לי, נפצעת בגולני, נשמה, לך לגולני, מה אתה רוצה כאן?

<עדו גל רזון: תתקדם, עזוב אותנו.

<עדו גל רזון: מביאים אוי לעוד יחידה ולעוד יחידה ולעוד יחידה ומתזזים אותי בצבא ואף אחד לא לוקח אחריות.

<עדו גל רזון: אף אחד לא מטפל בי ואני מתלונן, אני צועק, אני משתין בלילה מפוסט טראומה והוא בא אלי ואומר לי למה הרגת אותי, למה הרגת אותי?

<עדו גל רזון: אתה יכול לחיות יום אחרי שיש לך את זה?

<עדו גל רזון: אתה יכול לאכול?

<עדו גל רזון: אתה יכול בכלל להצליח בחיים?

<עדו גל רזון: אני הייתי מועמד לטיס, הייתי בפרויקט של מודיעין והייתה לי מוטיבציה הכי גבוהה ומגולני אחרי טירונות הלכתי לגיבוש שייטת.

<עדו גל רזון: רק לתרום, רק לתת.

<עדו גל רזון: כל המשפחה שלנו תרמה בצבא.

<עדו גל רזון: אגרת רזון שהוציאה את הטנקים מתעלת סואץ, רזון שם המשפחה שלי, זה אח של סבא שלי.

<עדו גל רזון: קראו לו מר חלוץ.

<עדו גל רזון: אתם כאן בזכותנו.

<עדו גל רזון: יש לכם עוד משהו להגיד כי הנתונים שאתם מציגים הם שטויות.

<עדו גל רזון: את יודעת את זה ואתה יודע את זה וגם אתה יודע את זה.

<עדו גל רזון: כולכם כאן, כל המערכת כשלה.

<עדו גל רזון: כל המערכת.

<עדו גל רזון: איך מחבל מקבל כסף ואני לא?

<עדו גל רזון: איך מחבל מקבל טיפול ואני לא?

<עדו גל רזון: יחידה לתגובות קרב, חמש שנים אחרי שאני משוחרר, לא ידעתי אפילו שזה קיים.

<עדו גל רזון: אני מגיע אליהם, אומרים לי, לא, המצב שלך כבר חמור מדי ואנחנו לא יכולים לטפל בך.

<עדו גל רזון: גם מהם קיבלתי סירוב.

<עדו גל רזון: עכשיו אתה אומר זכאים לטיפול רפואי בזמן שהגשת תביעה.

<עדו גל רזון: למה אני בכלל צריך חוות דעת רפואיות?

<עדו גל רזון: אני נפצעתי בלחימה.

<מלי רזון: אני אימא שלו, אני אחות בהדסה 35 שנים, היום מנהלת מחלקה.

<מלי רזון: שנים עבדתי בטיפול נמרץ ויודעת לטפל בחולה ממושך ובחולה מורכב אבל לא יודעת לטפל בהתפרצויות האלה שאתם רואים כאן.

<מלי רזון: הוא מתפרץ ואתם מזועזעים.

<מלי רזון: אלי הוא מתפרץ בצורה הזאת במשך שנים ואני לא יודעת להתמודד עם זה.

<עדו גל רזון: הרסתי את כל המשפחה שלי.

<מלי רזון: הלכתי בעצמי לעזרה של פסיכולוג בהדסה וביקשתי שיעזור לי להתמודד עם זה.

<מלי רזון: קשה לי.

<מלי רזון: המשפחה התפרקה.

<מלי רזון: האבא לא מוכן לטפל בו וזרק אותו מהבית.

<מלי רזון: פסיכיאטר אמר לי שהוא מתפרץ עליך, תזרקי אותו מהבית.

<מלי רזון: זרקתי אותו מהבית, זה היה לפני שנה.

<מלי רזון: הוא אמר לי שגם אם הוא יתגלגל מהרחובות, תזרקי אותו מהבית אם הוא צועק עליך.

<מלי רזון: איפה אני?

<מלי רזון: הוא רוצה עזרה.

<מלי רזון: הוא בסך הכול ביקש עזרה.

<מלי רזון: שלחתי אותו לפסיכולוג, שלחתי אותו לפסיכיאטרים פרטיים.

<מלי רזון: כשהוא הלך לפסיכיאטר בהדסה והתחיל לדבר ולהתפרץ אמר לו הפסיכיאטר שלא רוצה לשמוע אותו ולא רוצה לטפל בו אם הוא מתפרץ.

<עדו גל רזון: הם לא רוצים לשמוע אותי.

<עדו גל רזון: הוא אמר לי לצאת מהחדר.

<מלי רזון: אבל זאת המחלה שלו שהוא מתפרץ ולא מטפלים בו.

<עדו גל רזון: מהוועדה יעיפו אותי.

<עדו גל רזון: לא ייתנו לי לדבר כרגיל.

<עדו גל רזון: זה הדיבור שלי.

<מלי רזון: זה בן אדם שהוא לא קטוע יד, לא קטוע רגל, לא עיוור ואין לו חסר בגולגולת.

<מלי רזון: הוא נראה לכם שלם, בריא וחסון אבל הוא מרוסק.

<מלי רזון: שלחתי בחור שהיה מלח הארץ, התקבל לטיס ואמר לי שהוא לא רוצה להיות טייס אלא רוצה להיות לוחם, הוא רוצה להיכנס במחבלים.

<מלי רזון: תהיו רגישים גם לפוסט טראומה ולהעלות את המודעות לפוסט טראומה.

<קריאה: שלוש שנים הוא מחכה לוועדה.

<עדו גל רזון: לא שלוש שנים.

<עדו גל רזון: מה זה שלוש שנים?

<עדו גל רזון: אני נפצעתי ב-2007.

<עדו גל רזון: עכשיו גם את הרטרואקטיבי הם יביאו לי רק על זה שהגשתי לוועדה.

<עדו גל רזון: לא.

<עדו גל רזון: אתם תשלמו לי מ-2007 ו לא מאז שהגשתי כי אני ילד בן עשרים פצוע ולא יודע.

<עדו גל רזון: לא יודע.

<עדו גל רזון: מאיפה אני אמור לדעת את הדברים האלה?

<עדו גל רזון: אני לא ידעתי.

<עדו גל רזון: כלום אני לא אמור לדעת.

<עדו גל רזון: על פי החוק, אני כלום.

<עדו גל רזון: אתם אמורים לטפל.

<עדו גל רזון: הם הגיעו אליכם ב-14 ימים בצוק איתן כדי להגיד אנחנו עושים פתאום.

<עדו גל רזון: או-קיי, במבצע צליל כיין לא עשיתם ולא הגעתם לבתי חולים ולא טיפלתם בנו.

<עדו גל רזון: לא טיפלתם בנו.

קארין אלהרר: תודה.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכם.

קארין אלהרר: קודם כל, אתם תיקחו גם את הפרטים האלה ואני מבקשת תשובה ואני מבקשת שהיא תהיה בהקדם האפשרי.

<משה צין: תהיה.

קארין אלהרר: אני רוצה לסכים את הדיון היום ואני כבר אומרת שהדיון הבא יתקיים בתחילת דצמבר.

קארין אלהרר: הסיפורים ששמענו כאן היום הם סיפורים מזעזעים.

קארין אלהרר: סביר להניח שיש הרבה סיפורים מזעזעים אחרים שכן קיבלו מענה אבל לא יעלה על הדעת שיש סיפור אחד כזה שלא יקבל את המענה הראוי.

קארין אלהרר: אין דבר כזה.

קארין אלהרר: אני מתחייבת כאן שאנחנו נערוך כמה דיונים שצריך וכמה ישיבות שצריך ונביא את כל הגורמים הבכירים ביותר ושלא יקרו המצבים האלה.

קארין אלהרר: הכנסת לא תסבול פניות כאלה והן ייפתרו אחת לאחת.

קארין אלהרר: מאגף השיקום אני רוצה, כמו שאמרתי בתחילת הדברים, להחזיר לוועדה בתוך שבועיים התייחסות לגבי מר אלעד ברזילי, התייחסות לגבי נחשון ליאור כולל התייחסות ספציפית לבירור המקרה של הרופא שלטענתו גרם לו לקפוץ על רגל אחת ומה בכוונתכם לעשות עם הרופא, התייחסות למקרה של ערן גליסקו.

קארין אלהרר: זה לא מתקבל על הדעת.

קארין אלהרר: לגבי יהודה פרסי, הילד הזה יקבל ליווי כמה שהוא צריך.

קארין אלהרר: הילד הזה קודם כל יקבל את הליווי כמה שהוא צריך ולגבי המקרים האחרים אנחנו נברר אותם ואם צריך, אני אשב כאן מקרה-מקרה ואנחנו נעבור על הדברים ואנשים יקבלו מענה.

קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל גם התייחסות לגבי לגבי יצחק פרינץ ועדו גל רזון.

קארין אלהרר: לנושא של שלום שוורצמן, לא הגענו אליו, אבל הוא במצב מאוד מאוד קשה ואני מבקשת שדגם לגביו תהיה התייחסות בעוד שבועיים.

קארין אלהרר: דיון המשך יתקיים בתחילת דצמבר ובהקדם תבוא הודעה על תאריך מדויק.

קארין אלהרר: הישיבה נעולה.

קארין אלהרר: תודה רבה.