ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 61, 2016-01-17 11:00

אברהם נגוסה: אני פותח את הסיור במשרד של ער"ן.

אברהם נגוסה: איתי ביחד חברי הכנסת, חברי ועדה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחברת הכנסת קסניה סבטלובה, מנהלת הוועדה דנה גורדון ודובר הוועדה, יגאל אמיתי.

אברהם נגוסה: יש גם צוות שלי, נציגת הסוכנות היהודית ונציגת עיתון 'הארץ'.

אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים אצלכם קודם בסיור ולאחר מכן נשב.

אברהם נגוסה: תודה.

דוד קורן: אני קודם כל רוצה לברך אתכם שבאתם.

דוד קורן: זה לא מובן מאליו וזה לא קורה כל יום שחברי ועדה מהכנסת מגיעים לבקר בער"ן ואני רוצה לתת את ההקשר של הביקור כפי שאני מבין אותו.

דוד קורן: ער"ן פועלת כבר 45 שנה במתן סיוע נפשי בטלפון ובאינטרנט.

דוד קורן: יש לנו בשנה משהו כמו 180,000 פניות, אנשים שפונים גם בטלפון וגם באינטרנט, מתוכם, אני כבר מתחבר לנושא של המפגש, סדר גודל של 4,000, לפעמים קצת יותר, פניות בנושא אובדני, מתוכם 700-800 מקרים אובדניים בשנה.

דוד קורן: להבדיל מתוכן, מקרה אובדני זה אומר שהשיחה מסתיימת בזה שצוות שלנו, לא פיזית של ער"ן, אלא או מגן דוד, או המשטרה, או לפעמים לפעמים גם רווחה, מגיע אל האדם ומוריד אותו, או מהבניין, או לוקח אותו לבית חולים אחרי שהוא לקח כדורים ומציל את חייו.

דוד קורן: זאת אומרת זה 700-800 איש בשנה שאנחנו מצילים אותם ממוות כתוצאה מאובדנות.

דוד קורן: אדם שמתקשר אלינו במהלך שיחה אובדנית, ויש כאלה למעלה משניים ביום, הוא לא יתאבד באותו היום.

דוד קורן: צריך לדעת את זה.

דוד קורן: השיחה לא תיגמר איתו ואנחנו נאתר אותו תוך כדי שיחה, לפעמים זה לוקח חצי שעה, לפעמים זה לוקח שעה ולפעמים זה ייקח גם שעתיים, נאתר אותו, ברצונו ושלא ברצונו, וצוות יגיע אליו וייקח אותו לבית חולים, ייקח אותו למקום בטוח.

דוד קורן: אני אומר את זה והתסכול שלנו זה שלא כל האנשים יודעים על השירות ופה אני מגיע לעולים.

דוד קורן: העולים לא יודעים על השירות הזה.

דוד קורן: אנשים בני 30, 40, 50 שגדלו פה בארץ שמעו על ער"ן, הם היו בבית ספר, הם היו פה, הם היו שם, הם היו בצבא, יש לנו גם שירות מיוחד לחיילים, הם שמעו על השירות הזה.

דוד קורן: וכשאדם כזה מגיע במצב אובדני, גם כשהוא החליט להתאבד, והוא רוצה להתקשר כי הוא לא יכול להיות לבד בחצי השעה האחרונה, אנחנו נציל אותו.

דוד קורן: השיחות מהסוג הזה של עולים כמעט ולא מגיעות כי הם לא יודעים על השירות.

דוד קורן: לפני כמה שנים משרד הקליטה עוד תמך בשירות הזה, הוא הפסיק לתמוך בשירות הזה, התמיכה הזאת נפסקה לדעתי לפני בערך 10 שנים.

אברהם נגוסה: למה?

אברהם נגוסה: מה הסיבה להפסקה?

דוד קורן: משרד הקליטה החליט שאל"ף, העולים כבר לא עולים, הם כבר פה והכול בסדר ולא צריך לתמוך בקו חם.

דוד קורן: אני יכול להגיד לכם, שנכון, העולים עברו תהליך, ואתם יודעים את זה, יש פה שלושה עולים, שאיך אומרים?

דוד קורן: להוריד את הכובע, אבל עולה הוא תמיד יהיה עולה.

דוד קורן: מי שעבר מעבר של עלייה/הגירה, אנחנו יודעים שזה אחד מהאלמנטים - - -

יואל רזבוזוב: כשהם תמכו, אז יותר עולים ידעו על השירות?

דוד קורן: כן, כי היה גם פרסום, הם פרסמו את השירות.

דוד קורן: היום אנחנו לא חושבים שהשירות, הוא יכול להיות גם בעברית, יש יתרון לרוסית ויש לנו מתנדבים דוברי רוסית, אחד מהם נמצא איתנו, תיכף נשמע אותו, אבל רוב העולים יכולים לנהל את השיחה גם בעברית, אבל הם צריכים להגיע אלינו, הם צריכים לדעת ש-1201 קיים שם כשיחת חינם עבור העולים, עבור אלה שעשו עלייה.

דוד קורן: לפעמים הם כבר לא עולים, הם אפילו אולי לא תופסים את עצמם כעולים.

קסניה סבטלובה: יש לכם פילוח של שיחות שאתם מקבלים?

דוד קורן: כן.

קסניה סבטלובה: מה האחוז של שיחות שמתקבלות מעולים?

דוד קורן: יש לנו סדר גודל של 10%, שחלקם גם לא מגדירים את עצמם כעולים.

דוד קורן: אפשר לזהות לפעמים במבטא, אבל לא תמיד.

דוד קורן: אצל חלקם המבטא כבר לא מאוד מאוד בולט, אבל מי שעבר עלייה/הגירה, הוא תמיד יהיה בסיטואציה של סיכון יתר כשהוא יהיה במצב משברי.

דוד קורן: זה לא משהו שהולך להיגמר, כי הוא גמר את סל הקליטה, כי הוא גמר את התהליך או משהו כזה, ואנחנו רואים את זה מהתוצאות או מהנתונים של משרד הבריאות, או הנתונים בארץ לגבי מספר האובדנויות אצל עולים, שהם יותר גבוהים מהמספר היחסי שלהם באוכלוסייה.

אברהם נגוסה: בכמה שפות אתם - - -

דוד קורן: אנחנו נותנים את השירות היום בעברית, בערבית וברוסית.

דוד קורן: אבל צריך לומר את האמת, מתנדבים דוברי רוסית יש לנו מעט מאוד ומתנדבים דוברי ערבית חסרים לנו גם.

דוד קורן: בהרבה מצבים, כשמגיעה שיחה, למשל של דובר רוסית, והשיחה לא מצליחה להתקיים, אנחנו ניקח את המספר וזה יגיע לבני, האיש היקר שנמצא פה מאחוריכם, שהוא מתנדב שלנו, הוא איש מקצוע, הוא קב"ן בצבא, ובני ידאג שאחד המתנדבים שלנו יחזור אליו בשפתו ברוסית.

דוד קורן: אבל המכשלה בזה היא שאדם שנמצא במצוקה ורוצה לדבר ואומרים לו 'אנחנו נחזור אליך', הסיטואציה שהוא רוצה לנהל את השיחה עכשיו, ונאמר הוא נמצא בבית והוא לא רוצה לנהל את השיחה הזאת בעוד שעתיים או שלוש, כשאנשים אחרים יהיו בבית וזה אולי לא נוח לו, למרות שלכולם יש טלפונים ניידים.

דוד קורן: הסיטואציה הזאת לא מספיק נוחה, אבל לשאלתך, אנחנו נותנים את השירות היום בשלוש שפות.

אברהם נגוסה: מה עם אמהרית, צרפתית?

דוד קורן: צרפתית אין לנו, אמהרית אין לנו.

דוד קורן: היה לנו.

דוד קורן: אנגלית אין לנו.

דוד קורן: יש לא מעט מתנדבים שיכולים לנהל שיחה באנגלית וכשמגיעה שיחה שהצד השני רוצה לנהל אותה באנגלית, אז אם לא נמצא מישהו שיכול לנהל אותה כרגע באנגלית אז הרבה פעמים הוא ישלח לנו בקשה ואנחנו ננסה לשדך ביניהם.

דוד קורן: מי שעוזרת לנו בזה זו ד"ר שירי דניאלס, שהיא המנהלת המקצועית שלנו, אנחנו משדכים, אבל זה לא שירות מיטבי.

אברהם נגוסה: במה תלוי שגם יהיה באמהרית וגם באנגלית ובצרפתית?

דוד קורן: רק בדבר אחד, בכסף.

אברהם נגוסה: בתקציב.

דוד קורן: כן.

דוד קורן: בשירות שלנו יש לנו היום 1,200 מתנדבים, יש לנו היום צורך בעוד 500 מתנדבים בערך, כדי לענות לאלה שמחפשים אותנו.

דוד קורן: צוואר הבקבוק היחיד הוא תקציב, כי כדי להכשיר 100 מתנדבים חדשים אנחנו צריכים אנשי מקצוע, אנחנו צריכים אנשים שידריכו את המתנדבים.

דוד קורן: מתנדב שנמצא פה, גמר את הקורס, זה לא שהוא טייס אוטומטי, הוא זקוק אחרי כל שיחה שלו, אחרי כל משמרת שלו, לתמיכה של מנהל הסניף שלו, שהוא איש מקצוע.

דוד קורן: איפה לידיה?

דוד קורן: היא יושבת פה כרגע בשיחה, היא מנהלת הסניף והיא אשת מקצוע.

דוד קורן: מתנדב שמסיים משמרת של 4 שעות צריך לשתף איש מקצוע.

דוד קורן: צוואר הבקבוק הוא רק אנשי מקצוע.

דוד קורן: המקומות שיש לנו, המקום הזה הוא בסיוע ובתמיכה של עיריית תל אביב.

דוד קורן: מלבד במקום אחד אנחנו למעשה לא משלמים שכירות, יש לנו 12 מקומות בארץ.

יואל רזבוזוב: אתם נותנים שירות גם בחו"ל?

דוד קורן: האמת שזה נכון.

דוד קורן: אנחנו השבוע נהיה באוקראינה, אגב, ללמד אותם את מודל העבודה שלנו כדי להתמודד עם בעיה של אלה שחוזרים שם מהחזית.

דוד קורן: יש שם פוסט טראומה במספרים שאנחנו לא מכירים.

דוד קורן: זה היה מאוקראינה במקרה.

דוד קורן: הדרכנו לא מזמן את הקהילה במקסיקו סיטי, גם להקים שירות כמו שיש לנו.

דוד קורן: הפניות שמגיעות אלינו עוסקות בכל הנושאים.

דוד קורן: זה יכול להיות 'יש לי בעיה עם הילד שלי', בעיות כלכליות, בעיות נפשיות, פיטורין מעבודה ואובדנות.

דוד קורן: צריך לדעת שאובדנות היא סדר גודל של בערך 4% מהפניות שיש בהם חלק אובדני, אבל עיקר הפניות זה של אנשים במצוקה בכל קשת החיים שאתם יכולים להעלות, כל בעיה שאתם יכולים לחשוב עליה.

דוד קורן: היום, אני יכול כבר להגיד לכם, הייתה לנו פנייה בנושא הזה ולא שמעתי מה אמרתם.

קסניה סבטלובה: אפשר עוד קצת על מקורות תקציביים?

דוד קורן: המקורות התקציביים שלנו, העיקר זה מתרומות מהציבור, תרומות קטנות מהציבור.

דוד קורן: אנחנו מקבלים מהמדינה, אני יכול להגיד לכם שבשנת 2015, שהסתיימה, קיבלנו מהמדינה סדר גודל של מיליון, מתוך תקציב של 10 מיליון, שזה באופן יחסי שנה טובה.

דוד קורן: אנחנו בדין ודברים עם משרד הבריאות וליצמן אומר לנו כל הזמן שהוא צריך לתת לנו משהו כמו 3-4 מיליון, והוא רק לא מוצא בינתיים - - - דיברנו עם יואל, לפני כמה, שנתיים?

יואל רזבוזוב: כן.

דוד קורן: בבית קפה שם בנתניה.

יואל רזבוזוב: כן, הייתי בטוח שקיבלתם כבר.

יואל רזבוזוב: מסתבר שלא.

דוד קורן: לא, לא קיבלנו בינתיים.

דוד קורן: בעצם סיימנו את השנה בגירעון.

דוד קורן: נעזרנו השנה באישה שהחזקנו אותה בחיים, פיזית, במשך 4 שנים, ולא עלינו היא הלכה לעולמה והורישה לנו את הדירה שלה.

דוד קורן: אישה ירושלמית.

יואל רזבוזוב: כל הכסף הולך לאנשי מקצוע?

דוד קורן: רוב הכסף הולך לאנשי מקצוע.

יואל רזבוזוב: מה דורש איש מקצוע?

יואל רזבוזוב: הוא נמצא בשכר, במשרה מלאה?

יואל רזבוזוב: איך זה עובד?

דוד קורן: אני יכול להגיד לך שבכל סניף יש לנו איש מקצוע אחד, זאת אומרת יש לנו 12 אנשי מקצוע.

דוד קורן: המקובל בעולם, בארגונים כמו שלנו, זה שיהיה איש מקצוע על כל 40-50 מתנדבים, אצלנו יש איש מקצוע על כל 100-120 מתנדבים.

דוד קורן: הקושי הוא בדיוק להכיל את המתנדבים.

דוד קורן: מתנדב חייב להיות כל הזמן בתהליך הדרכה וכל זה נמצא על הכתפיים של המנהל של הסניף, שלא כולם עדיין במשרה מלאה אצלנו, רק בגלל שאנחנו לא יכולים לשלם להם.

דוד קורן: אם יש לנו מנהלת מקצועית, כמו פה, שיש לה תואר שני והיא קב"נית עם ותק מאוד ארוך בצבא והיא לא נמצאת פה במשרה מלאה, אז זאת בושה.

אברהם נגוסה: תואר שני במה?

דוד קורן: תואר שני בעבודה בסוציאלית או בפסיכולוגיה, אבל היא באה במקרה מרקע של קב"נית מקצועית.

אברהם נגוסה: איך ההתערבות של אנשי המקצוע?

אברהם נגוסה: נגיד למשל טלפון מגיע, המתנדבת או המתנדב עונה, השיחה מתקיימת בין הפונה למתנדבת, איך נכנס האיש המקצועי?

דוד קורן: שאלה מצוינת.

דוד קורן: השיחה מתועדת תוך כדי שיחה ובסיומה במערכת שנקראת CRN, מנהל מקצועי עובר על כל השיחות וייתן משוב למתנדב.

דוד קורן: המתנדב יקרא מהבית את המשובים שהוא קיבל על השיחות של המשמרת.

אברהם נגוסה: תוך כמה זמן?

דוד קורן: תוך יום-יומיים.

אברהם נגוסה: אז תוך יום-יומיים, הבן אדם לא - - -

דוד קורן: בסיטואציה של פנייה בסיכון, פנייה משברית, בתוך המערכת הטכנולוגית הזאת, שהיא מאוד מתקדמת, שכולה פותחה פה בארץ, יש קריאה לכונן ואז נפתח למתנדב לוח עם שלושה-ארבעה אנשי מקצוע.

דוד קורן: אם אחד לא נמצא, הוא נותן לחיצה על אחד ואותו איש מקצוע עולה לשיחה והוא ידבר איתו בלי שהפונה שומע אותם.

דוד קורן: הוא יתדרך את המתנדב או המתנדבת מה לעשות בסיטואציה הזו, כשברוב המקרים איש המקצוע ייקח את הפיקוד על הדרך של להזעיק את המשטרה, לגייס את בזק כדי לאתר איפה נמצא פיזית הפונה הזה והשיחה הזאת תסתיים רק בסוף האירוע הזה.

דוד קורן: כך שאלה שני המצבים.

דוד קורן: מתנדב יהיה בתהליך הדרכה, יש לו בין שתיים לשלוש משמרות בחודש של 4 שעות, עוד מפגש הדרכה של 4 שעות בחודש, הוא חייב להיות בתוך תהליך הדרכה, ובנוסף לזה בכל סיום משמרת הוא יגיע הביתה, למחרת או מתי שהוא מתפנה, הוא ייכנס מהבית לתוך המערכת הזאת והוא יקרא את המשוב של מנהל הסניף שלו, שזה חלק מתהליך הלימוד.

אברהם נגוסה: אני חוזר לתקציב.

אברהם נגוסה: אני מבין שהתקציב שלכם זה 10 מיליון שקל, מתוך זה מיליון אתם מקבלים מהמדינה.

דוד קורן: זה השנה קיבלנו, זה לא מובטח.

אברהם נגוסה: 9 מיליון אתם מגייסים?

אברהם נגוסה: מתרומות או מה?

דוד קורן: אל"ף, כן.

דוד קורן: בתוך התקציב יש עוד 3 מיליון, זה לא ממש כסף, לכן אפשר להגיד שהתקציב מבחינת כסף הוא רק 7 מיליון, אז 6 אנחנו צריכים לגייס.

דוד קורן: ה-3 מיליון, זה לא בלוף, לפי התקנות של החשכ"ל את שעות העבודה של המתנדבים רושמים גם בצד ההכנסות וגם בצד ההוצאות, אז זה 3 מיליון שזה כאילו לא כסף.

דוד קורן: זה בעצם 7 מיליון, 6 אנחנו צריכים לגייס בכל שנה ולכן אנחנו בגירעון.

קסניה סבטלובה: אלה התרומות הקטנות?

דוד קורן: רובן הגדול זה קטנות, יש קצת מקרנות פילנתרופיות בארץ ובעולם.

דוד קורן: היום בדיוק התבשרנו שקיבלנו צ'ק מקרן אריסון, למשל, או קרנות כאלה שאתם מכירים את חלקן.

יואל רזבוזוב: והמדינה, מה זה מיליון שקל?

יואל רזבוזוב: זה נמצא איפה שהוא בבסיס התקציב?

דוד קורן: לא.

יואל רזבוזוב: תמיד אתם מגייסים קצת מפה וקצת מ - - -

דוד קורן: זה בעיקר משני מקורות, האחד זה תמיכות של משרד הבריאות, שבתחילת השנה הם אומרים לנו 'תקבלו 300', זה בערך הסכום, ואז לקראת סוף השנה פתאום הם מוצאים עוד איזה 200 או משהו כזה והם אומרים 'יאללה, תיקחו עוד קצת', והחלק השני זה פרויקט מיוחד שעומד להיגמר השנה, זה הקו המיוחד לניצולי שואה, שזה משרד הרווחה תומך, זה 400,000 שקל.

יואל רזבוזוב: זה בשנה הבאה לא יהיה?

דוד קורן: זה בשנה הבאה לא יהיה.

דוד קורן: מבחינת משרד הרווחה הפרויקט הזה אמור להסתיים.

דוד קורן: אני מקווה שהם ישנו את דעתם, אבל כרגע - - -

יואל רזבוזוב: ויש לכם פניות?

דוד קורן: כן, יש לנו בערך 1,000 פניות בחודש לקו של ניצולי שואה, שהפניות הן בנושא של בעיקר בדידות ומצוקה נפשית.

יואל רזבוזוב: אז יש את הרשות לניצולי שואה במשרד האוצר.

יואל רזבוזוב: הם קיבלו מיליארד שקל בתכנית הלאומית.

יואל רזבוזוב: מה זה כמה מאות אלפי שקלים.

יואל רזבוזוב: צריך לדבר עם עפרה רוס.

אברהם נגוסה: נעשה את הסיור ואז נשב.

דוד קורן: מה שאנחנו רואים פה, יש פה שש עמדות.

דוד קורן: כל עמדה כזאת מחוברת גם למערכת הטלפונית וגם ל-CRN, עם מידע מסביב למתנדבים.

דוד קורן: מה שאתם שומעים זה שמתנדב מסכם את השיחה שהוא קיבל.

דוד קורן: השיחות מנותבות בכל הארץ, זאת אומרת אם כרגע יושבים בארץ 15 מתנדבים בכל הארץ, השיחות מנותבות למתנדב הפנוי, לא משנה איפה הוא נמצא, אם זה בכרמיאל, אם זה בבאר שבע, אם זה בראשון לציון ואם זה בתל אביב.

דוד קורן: הם יושבים באופן תיאורטי באותו המקום.

דוד קורן: הסיבה שיש 12 סניפים היא רק בגלל היכולת לגייס את המתנדבים מכל מיני מקומות.

דוד קורן: בסניף כמו כרמיאל יש משהו כמו 80 מתנדבים, בסניף כמו תל אביב יש היום 130 מתנדבים.

דוד קורן: יש לנו סניף אינטרנטי שהוא לא גיאוגרפי, שיש בו מתנדבים מכל הארץ ואגב גם מהעולם.

דוד קורן: יש לנו מתנדבת במקסיקו, יש לנו מתנדבת בהונגריה, כאלה שעברו פה את התהליך ואחר כך החיים לקחו אותם למקום אחר והם ממשיכים את הפעילות גם ממקום אחר בעולם.

קסניה סבטלובה: חוץ מכם אף אחד לא נותן ברוסית, נכון?

דוד קורן: לא.

דוד קורן: נעלה למעלה?

<לי ירון: רציתי לשאול, אמרת קודם שלפני עשור כן היה לכם מימון, ואם השנה הוא עומד על מיליון, אז מה היה לפני עשור, כמה היה המימון של הממשלה?

דוד קורן: זו המנהלת המקצועית שלנו, שהיא בעצם המנטורית של כל הצוות המקצועי ושל כל הפרויקטים המיוחדים שאנחנו עושים גם בארץ וגם בעולם.

<שירי דניאלס: שלום לכם, ברוכים הבאים.

<שירי דניאלס: אני אקצר, היות שאת רוב הנתונים יש בידיכם.

<שירי דניאלס: אני רוצה קצת לספר לכם דוגמאות של פניות, שתבינו מה עומד מאחורי המספרים.

<שירי דניאלס: קודם כל המטרה שלנו היא לתת עזרה ראשונה נפשית 24 שעות ביממה, 7 ימים בשבוע, כל יום בשנה.

<שירי דניאלס: למשל גם ביום הכיפורים שני הקווים היחידים שפעילים בארץ זה מד"א וער"ן, ולא במקרה אנחנו עושים את ההקבלה הזאת של מד"א וער"ן כי אנחנו רואים את עצמנו כמד"א של הנפש ורואים את זה כזכות בסיסית של כל אזרח במדינה, בדיוק כמו שהוא זקוק לתמיכה רפואית, ויש שם שירותים, אז באותה מידה גם נפשית צריכים להיות שירותים נגישים וזמינים.

<שירי דניאלס: כשאני במצוקה אני רוצה עזרה כאן ועכשיו, ולא שם ואחר כך.

<שירי דניאלס: אנחנו יודעים שיש במדינה שירותי בריאות נפש מעולים ומצוינים, אבל הם לא שם ב-21:00 בערב, אחרי מהדורת החדשות שמציפה אצלי כל מיני מראות וזיכרונות קשים והם לא שם ב-2:00 או ב-4:00 לפנות בוקר כשאני מתקשה להירדם כי אני מוצף בהרבה מאוד זיכרונות טראומטיים ואולי מחשבות חודרניות.

<שירי דניאלס: אנחנו למעשה שם בפיקוח ובהנחיה מקצועית של אנשי מקצוע, ב-12 סניפים ושלוחות, כמו שאמר דוד.

<שירי דניאלס: אנחנו עונים על 180,000 פניות, כלומר 440 פניות ליום.

<שירי דניאלס: זה הקו החם הגדול ביותר במדינת ישראל, בערך פי עשרה מכל הקווים האחרים ביחד.

<שירי דניאלס: מה הייחוד של ער"ן בגדול?

<שירי דניאלס: אנחנו לא קו נישה.

<שירי דניאלס: כשאני מתקשרת לקו לנפגעות תקיפה מינית אני מגדירה את עצמי כנפגעת תקיפה מינית, כשאני מתקשרת לקו הלבן אני מגדירה את עצמי כבעלת זהות מינית כלשהי.

<שירי דניאלס: רוב האנשים לא שם, אנחנו לא רוצים להגדיר את עצמנו, אנחנו לא יודעים לאן אנחנו בדיוק משתייכים, חלק מהאנשים גם כל כך פוחדים מהמפגש פנים אל פנים, עוזר-נעזר, שהם מעדיפים כבר לסבול וזה לא בגלל שהם לא מודעים לזה שהם צריכים עזרה.

<שירי דניאלס: רוב האנשים יודעים שהם צריכים עזרה, הם מפחדים מתיוג, הם מפחדים מהפרה של סודיות ולכן היכולת לפנות בטלפון או באינטרנט בכל זמן ובכל מקום מאוד אטרקטיבית להרבה מאוד אנשים.

<שירי דניאלס: אגב, באינטרנט, אם כבר הזכרתי פגיעות מיניות ואלימות, יש לנו פי חמישה פניות, גם פניות אובדניות.

<שירי דניאלס: יש לנו הרבה יומרות באינטרנט בגלל שאנשים מרגישים איזה שהוא ביטחון רגשי שעוזר להם.

<שירי דניאלס: אני לא אאריך, אבל כן חשוב לי לדבר על ההכשרה.

<שירי דניאלס: כשמישהו מגיש מועמדות להתנדב לער"ן קודם כל חשוב לדעת שאנחנו מקבלים פחות מ-40% ממי שרוצה להתנדב לער"ן.

<שירי דניאלס: אנחנו עוברים תהליך של ראיונות קבוצתיים וראיונות אישיים כדי לוודא שאנשים יודעים להקשיב ויודעים לתת מקום וזה שמישהו היה מאוד בכיר או מנהל מאוד דגול, זה לא אומר שהוא יידע איך להקשיב ואיך להיות שם לרשותם של אנשים בלי להגיד להם מה לעשות ובלי לתת להם מתכונים.

<שירי דניאלס: קורס ההכשרה הבסיסי שלנו כולל 18 מפגשים של 4 שעות, זה רק החלק העיוני.

<שירי דניאלס: לאחר מכן עוד 6 מפגשים של 4 שעות של האזנות, זה אומר שמתנדב ותיק עונה לשיחות והמועמד מקשיב לו.

<שירי דניאלס: לאחר מכן עוד 6 מפגשים של 4 שעות של חונכות, שזה אומר שהמועמד עונה לשיחות, אבל לידו יושב חונך ומדריך אותו על כל שיחה ושיחה.

<שירי דניאלס: לאחר הקורס הזה האדם מתחיל לשבת על הקו ולקבל הדרכה, כמו שדוד אמר, על כל שיחה ושיחה.

<שירי דניאלס: המשוב יכול להיות, 'יופי, מצוין, הקשבת באמפתיה והיית שם לרשות הפונה', והוא יכול להיות 'תראה, כאן היה מקום אולי להפנות אותו לשירות קהילתי, אולי לומר לו שיש לו זכויות שכדאי שהוא יכיר'.

<שירי דניאלס: כך אנחנו מפתחים קאדר של מתנדבים שלומדים לתת מענה למגוון של פניות.

<שירי דניאלס: צריך לזכור שיש לנו המון שירותים של מידע, יש קו משרד האוצר, יש קווים למיצוי זכויות, אבל הרבה מהאנשים יודעים מה הזכויות שלהם, הם יודעים שמגיע להם או לא מגיע להם גמלה, מה שהם רוצים זה מישהו לדבר איתו ואז הם מתקשרים עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם לאנשים שלא יודעים מה לעשות איתם.

<שירי דניאלס: לשמחתי בשנים האחרונות יש לנו שיתוף פעולה עם הקווים האלה ואז פונים אלינו ואומרים 'תראו, יש אישה שהיא בודדה, היא מתקשרת לפני ארבע פעמים ביום, אנחנו לא יודעים מה לעשות איתה' ואז מציעים לה את השירות שלנו.

<שירי דניאלס: אני יכולה לשתף אתכם בסיפור מאוד מרגש, של מנהלת השירותים הסוציאליים בבית חולים אסף הרופא.

<שירי דניאלס: היא סיפרה לי שהגיעה עולה בת קרוב ל-80 ואמרו לה שהיא צריכה להתאשפז והיא אמרה, 'אני לא יכולה להתאשפז כי היום בשלוש המתנדב של ער"ן מתקשר אליי, אני חייבת להיות בבית'.

<שירי דניאלס: מבחינתה זאת השיחה היחידה שיש לה, פעם בשבוע שיחה עם מתנדב של ער"ן, וזו הייתה סיבה לא להתאשפז.

<שירי דניאלס: אני לא אאריך, כי דוד דיבר על השיחות האובדניות.

<שירי דניאלס: אני רק רוצה לחדד שהנתונים מראים ששליש מהאנשים שהתאבדו בשנה האחרונה הם עולים ולכן אנחנו צריכים לדעת איך להתנהל מול השיחות האלה, מה זה אומר.

<שירי דניאלס: הנושא של העלייה הוא גם קצת מטעה, כי כמו שדוד אמר, בארץ אנחנו גם מאוד טובים במבצעים, משהו קצר טווח, קשה לנו עם דברים שדורשים אורך רוח וליווי של שנים.

<שירי דניאלס: זה מה שאנחנו עושים, ליווי תהליכי ואנחנו מצילים חיים במלוא מובן המילה.

<שירי דניאלס: יש לנו הרבה פעילויות גם למען הקהילה.

<שירי דניאלס: אנחנו גם עשינו הרבה מאוד הכשרות בנושא של מניעת אובדנות, אם זה בשב"ס או בכל מיני גופים עסקיים, בנושא של התמודדות עם טראומה וחירום.

<שירי דניאלס: בחודש שעבר אני חזרתי מוורשה, הדרכתי 80 מנהלי בתי ספר יהודיים בעולם, כולל הצוות של פריז אחרי הפיגועים שם.

<שירי דניאלס: יש לנו ידע מאוד גדול בער"ן שפיתחנו במשך 45 שנים ואנחנו נשמח לחלוק בו.

<שירי דניאלס: אני חושבת שיש לנו הרבה מה לעשות, גם מבחינת ההכשרות שאנחנו יכולים להציע - - -

קסניה סבטלובה: האם זה משהו שמשרד החוץ תומך בו?

<שירי דניאלס: לא.

<שירי דניאלס: זה קרנות פילנתרופיות שמממנות, הג'וינט וגופים שרוצים לסייע.

קסניה סבטלובה: אני נמצאת בוועדת חוץ וביטחון, זה נושא שבהחלט משתלב בתוך סיוע החוץ שאנחנו מעניקים.

<שירי דניאלס: אנחנו רואים כאן הרבה מאוד בעיות ופניות.

<שירי דניאלס: אני רוצה לקרוא לכם דוגמה.

<שירי דניאלס: אתמול כשישבתי והתכוננתי למצגת בפניכם חיפשתי בפורום של ער"ן פניות של עולים.

<שירי דניאלס: ער"ן 45 שנים עונה בטלפון, כבר 11 שנים שאנחנו עונים גם באינטרנט, יכולים לפנות אלינו בעזרת מייל, צ'ט ובפורום.

<שירי דניאלס: 18,000 פניות בשנה הן פניות של עולים.

<שירי דניאלס: יש הרבה יותר, כי לא תמיד הם אומרים את זה, אנחנו בעצם שירות אנונימי, אני יודעת רק מה שהפונה אומר, אם הוא לא אמר לי שהוא עולה, או לא אמר לי משהו שמרמז אני לא אציין את זה בדיווח ואז זה לא נחשב מבחינה מספרית.

<שירי דניאלס: אז אתמול בדקתי בפורום לפי מילות מפתח ומצאתי כמה פניות.

<שירי דניאלס: אני אקרא לכם שתי פניות.

<שירי דניאלס: 'אמא שלי היא אישה שרק לפני 5 שנים עלתה לארץ', היא בעצם עושה את זה ברטרוספקטיבה, עוד מעט תראו, 'גרושה עם ילד, תינוק וילדה קטנה בת 5.

<שירי דניאלס: לא היו לנו פה שום קרובים, גרנו המון זמן בשכירות, אבל אמא לא החסירה מאיתנו כלום.

<שירי דניאלס: אבא היה רואה אותי פעם בחודש בערך וגם בפעם הזאת בשבת הוא היה הולך לעבודה ותוקע אותי אצל אמא שלו, שהייתה אומרת לי כמה אמא שלי רעה וזבל וכל הגירושים האלה בגללה.

<שירי דניאלס: בקיצור, אני בת 15.

<שירי דניאלס: אומרים לי שהוא חולה סרטן, אני ממש לא יודעת מה להגיד, איך להגיב, מה עושים?

<שירי דניאלס: ביקרנו אותו אחי ואני, פעמיים, ואז פשוט הודיעו לי שהוא מת.

<שירי דניאלס: מה לעשות?

<שירי דניאלס: מה להרגיש?

<שירי דניאלס: את האמת לא מרגישה געגוע, לא כואב לי לדבר על זה.

<שירי דניאלס: יש אנשים שפשוט מגיע להם.

<שירי דניאלס: ועכשיו אתם שואלים, עכשיו אני בת 16, בטוח יותר בוגרת מבני 16 אחרים.

<שירי דניאלס: המצב הוא כזה, גרה בשכירות, עם סבא, סבתא, אמא, את אמא פיטרו החודש, לא מוצאת עבודה.

<שירי דניאלס: עבר זמן, לא מקבלת אבטלה, זה מבאס.

<שירי דניאלס: אני באמת עצובה.

<שירי דניאלס: אני שומעת את אמא שלי בוכה בלילות, אני רואה שהמצב רע.

<שירי דניאלס: אני במין דיכאון.

<שירי דניאלס: עברו עליי דברים, זה היה קרוב ליום השנה שאבא שלי מת, אף אחד לא שואל, אף אחד לא מתייחס.

<שירי דניאלס: התחלתי להתבודד.

<שירי דניאלס: אנשים פשוט אמרו לי, מה הקטע שלך?

<שירי דניאלס: למה נהיית מוזרה, למה את נראית עצובה?

<שירי דניאלס: אבל הם לא שאלו כי אכפת להם, הם שאלו כדי לצאת ידי חובה.

<שירי דניאלס: הגעתי למצב שאני לבד, בבית יושבת ובוכה כמעט כל יום, לא רואה משהו חיובי בחיים האלה'.

<שירי דניאלס: יש הרבה מאוד פניות כאלה.

<שירי דניאלס: המחסום של פנים אל פנים, עוזר-נעזר, הוא מאוד קשה.

<שירי דניאלס: כשאני פונה באינטרנט אני יכולה להוריד את המסכות, אני לא צריכה להיות הבת הגיבורה.

<שירי דניאלס: בבית היא צריכה לתמוך באמא שבוכה בלילות, היא צריכה להיות חזקה, היא צריכה לשדר שהכול בסדר.

<שירי דניאלס: בבית הספר אף אחד לא יודע בעצם מה הילדה הזו עוברת מרגע שהיא עלתה לפה בילדות ולכל אורך הדרך.

<שירי דניאלס: אנחנו כאן כדי להקשיב לכל אותם אנשים שלא מוצאים את המסגרת הבטוחה לעשות את זה.

<שירי דניאלס: לא במקרה היא אומרת בסוף שהיא לא רואה משהו חיובי בחיים האלה, כי מכאן השיחה מתפתחת.

<שירי דניאלס: אתם יודעים, כל תכתובת כזו יכולה להגיע להרבה מאוד עמודים ויש לי הרבה מאוד דוגמאות שאני יכולה לשתף, אבל אני לא רוצה להלאות, אז אם יש לכם שאלות, אני אשמח לענות עליהן.

<שירי דניאלס: רק להגיד, שאנחנו גם מצילים חיים.

<שירי דניאלס: תמיד מדברים על זה, אבל אותי תמיד מרגש אותו מפגש אנושי שאתה מצליח לגעת במישהו שמרגיש קצת פחות לבד בגלל השיחה הזו.

<דנה גורדון שושני: מה עושים במקרה כזה באמת?

<שירי דניאלס: אז יש לנו כמה דרכים.

<שירי דניאלס: אחת, עצם הדיבור על הקושי מאוד מקל, כי היא לא שומרת את זה בבטן, ברגע שאני ממלילה את הפחד, ממלילה את החרדה, אני רואה את זה שחור על גבי לבן, יש בזה איזה שהוא אפקט מרגיע.

<שירי דניאלס: שתיים, אנחנו משתמשים בהרבה מאוד אסטרטגיות תמיכה, מלנרמל את הקושי, מלתת מידע על מי יכול לעזור, לחזק, לנסות לראות איך אנחנו נותנים מידע על גופים קהילתיים שיכולים לעזור לה, דרך כל הזמן יש לנו בראש סיכון, לשאול את השאלות, להעריך סיכון.

<שירי דניאלס: המתנדבים שלנו יודעים להעריך רמת סיכון וכאשר הסיכון מיידי יש לנו שיתוף פעולה עם יחידת המשא ומתן במשטרה, לעשות את החיבור הזה.

<שירי דניאלס: הרבה מאוד פעמים, כמו אותה נערה, שחוזרת ופונה והיא אומרת 'רק אתכם יש לי כאן, אתם החברים היחידים שלי', בעצם היא מתארת גם חרם מאוד גדול שהחבר'ה בכיתה עשו נגדה, אז היכולת הזו כבר עושה הבדל גדול.

<שירי דניאלס: היא לא מורידה בהכרח את הטריגר למצוקה, הרי אני לא יכולה למצוא לאמא שלה עבודה או לעזור לה מבחינה כלכלית, אבל אני כן יכולה לתת לה את התחושה, שעל זה היא מדברת, שהיא לא לבד, שאנחנו כאן כדי לעזור.

<שירי דניאלס: יש לנו את היכולת לאתר, דרך מערכת המידע שלנו, את כל גופי הסיוע הקהילתיים.

<שירי דניאלס: נאמר אם אנחנו נקליד במערכת המידע 'שירותי בריאות נפש ראשון לציון' זה יקפוץ.

<שירי דניאלס: אנחנו לא ממליצים על אף מטפל פרטי, על אף שירות פרטי, רק על גורמים קהילתיים ומוסדיים.

<שירי דניאלס: אנחנו גם לפעמים, אם היא תבקש, ניצור קשר עם היועצת בבית הספר, עם העובדת הסוציאלית וננסה לדאוג לזה שמישהו יראה אותה.

<דנה גורדון שושני: זה בהסכמתה?

<שירי דניאלס: זה בהסכמתה.

<שירי דניאלס: אנחנו מפרים את עקרון האנונימיות רק במקרה של הצלת חיים.

<שירי דניאלס: לנו זה נשמע, אגב, ברור, אבל אני יכולה להגיד שהמקבילים שלנו באירופה החליטו שערך האנונימיות הוא ערך עליון ולכן הם ינסו לשכנע את האדם לא להתאבד, אבל הם לא יזעיקו כוחות חירום.

קסניה סבטלובה: באיזה קבוצת גיל, עד כמה שאתם יודעים, יש יותר מקרים של אובדנות ומי פונה, מבין שני המינים, יותר אליכם?

<שירי דניאלס: מבחינת מגדר, 60% נשים ו-40% גברים פונים לער"ן, שזה הרבה מאוד, כי דווקא השירותים המקבילים בחו"ל אומרים שפחות מ-20% מהגברים פונים.

<שירי דניאלס: אצלנו דווקא פונים יחסית הרבה גברים.

<שירי דניאלס: מבחינת מי פונה הכי הרבה, זה תמיד מפתיע אנשים, זה מגיל 35 ל-55, כי תמיד אומרים לי 'מה, זה לא המתבגרים?

<שירי דניאלס: זה לא הזקנים?' אז לא, אלה אנשים באמצע החיים שמתמודדים עם מה שנקרא בעיות בחיים, זוגיות, תעסוקה, החיים, לכן אלה רוב הפניות.

<שירי דניאלס: מבחינת אובדנות, אנחנו ממש רואים את מה שאומרת הסטטיסטיקה.

<שירי דניאלס: בזקנה יש את האחוז הגבוה ביותר של איומים אובדניים ובגיל ההתבגרות.

<שירי דניאלס: לא במקרה זו סיבת המוות השנייה של מתבגרים והשלישית של מתבגרות, אנחנו רואים את זה לגמרי על הקו.

<שירי דניאלס: אנחנו גם רואים שבפניות של העולים יש רמת מצוקה יותר גבוהה ויש לנו דרכים להעריך את זה.

<שירי דניאלס: גם באינטרנט אנחנו רואים שהקפיצה, כמו שהיא מתארת, מהתהליך בתחילת השיחה לבין 'אין לי טעם בחיים האלה' הוא ככה, הוא מאוד מהיר.

<שירי דניאלס: אנחנו צריכים להיות מאוד רגישים לקרוא את הסימנים האלה.

<לי ירון: איזה פערים יש לכם בטיפול בעולים האובדניים בגלל היעדר התקציב?

<שירי דניאלס: אנחנו, כמו שדוד אמר, נמצאים במצב שבו נאמר אני בת 45, כשאני הייתי בבית הספר היסודי היו מחברות חומות של דפתר, מאחוריה היה כתוב 'הידיד שלך בער"ן', אני גדלתי עם זה שאני יודעת שיש ער"ן.

<שירי דניאלס: אנשים שלא חוו את ההיסטוריה של ער"ן לא יודעים שיש שירות כזה ולכן אם כבר מישהו מתקשר - - - תמיד מראיינים אותי בכל מיני אירועים, כמה פניות לער"ן, איך הפניות עלו ב'צוק איתן' ועכשיו בפיגועים ואני תמיד אומרת, 'אני מודאגת ממי שלא התקשר'.

<שירי דניאלס: אז זה שיש לנו עלייה בפניות, יש לנו עלייה של בין 40% ל-60% בכל מיני אירועי חירום, אבל מה עם אלה שבכלל לא יודעים שהם יכולים להתקשר, שלא שמעו על זה מעולם?

<שירי דניאלס: זה הכי מדאיג.

קסניה סבטלובה: אז איך בכל זאת מפרסמים?

קסניה סבטלובה: למשל ברוסית, באיזה מדיום עכשיו אתם מנסים?

<שירי דניאלס: חלק מזה זה כשיש מודעות דרך כתבה או כנסים שאנחנו משתתפים בהם, שאנחנו מדברים על ער"ן ואנשים תמיד באים ואומרים 'לא ידענו, לא הבנו שזה שירות כל כך גדול', אנחנו נכנסים לבתי ספר, לפחות מנסים להיכנס לבתי ספר.

<שירי דניאלס: יש לנו הרבה מאוד מחסומים.

יואל רזבוזוב: השאלה אם אתם ערוכים.

יואל רזבוזוב: נגיד אנחנו יוצאים עכשיו בקמפיין ברוסית, השאלה אם אתם ערוכים לקלוט את כל הפניות.

<שירי דניאלס: זאת שאלה מצוינת.

<שירי דניאלס: בעברית, קודם כל, אנחנו ערוכים.

<שירי דניאלס: לגבי הרוסית, מה שאנחנו עושים בכל השפות, גם ספרדית לפעמים רוצים מאיתנו וכל מיני שפות, אז מה שאנחנו עושים, אם יש לנו מתנדב שהוא דובר את השפה המערכת מציינת את זה והמערכת יודעת להפנות למי שמדבר את השפה.

<שירי דניאלס: למשל בני הלר שיושב פה, המערכת יודעת שהוא מדבר גם עברית וגם רוסית ולכן אם מישהו יבקש ברוסית זה יידע להפנות אליו.

<שירי דניאלס: אם הוא לא פנוי כרגע, אז הוא יכול להשאיר את הפרטים בכל השפות ואנחנו נאתר.

<שירי דניאלס: כי מתוך 1,200 מתנדבים יש לנו מתנדבים שמדברים את כל השפות, אנחנו נאתר ואנחנו נחזור לאותו אדם אם הוא יבחר.

<שירי דניאלס: אבל אין ספק שאם היה לנו תקציב הייתי מתחילה בזה שנגייס קורס של דוברי רוסית ושל דוברי אמהרית ולעשות קורס מיוחד לאנשים שידברו את השפה.

יואל רזבוזוב: השאלה, עוד משהו קצר.

יואל רזבוזוב: הפעילות שלכם הרי נושקת להרבה תחומים.

יואל רזבוזוב: נגיד יש את הרשות למלחמה באובדנות - - -

<שירי דניאלס: אנחנו יושבים במועצה.

יואל רזבוזוב: אז אתם שם.

יואל רזבוזוב: אם אתם מצילים 700-800 אנשים בשנה, זאת אומרת יש לזה עלויות תקציביות, הרי אנחנו יודעים, אנשים שמגיעים בסוף לבית חולים, יש לזה עלויות, אנחנו יכולים לחשב.

יואל רזבוזוב: ברגע שאתם עושים חישוב כזה ואתם ניגשים אתם יכולים לקבל תמיכה.

יואל רזבוזוב: יש הרבה גופים שיכולים לתמוך, אני לא מצליח להבין למה הם לא תומכים.

דוד קורן: יש לנו נייר שהשקענו בו לא מעט עבודה, נייר שמראה את החיסכון הכלכלי שיש במניעת אובדנות שלנו למדינה וזה מגיע למעל 100 מיליון שקל בשנה.

דוד קורן: החיסכון הכלכלי, אני לא מדבר על מצוקה נפשית.

דוד קורן: איך אומרים, ההשכלה לא הפריעה לאף אחד להישאר בור?

דוד קורן: אז הנייר הזה עוד לא הפריע לאף אחד לתת לנו את הצ'ק והוא נייר שאני יכול להעביר לכם אותו.

קסניה סבטלובה: בכמה מסתכמת התמיכה של משרד הקליטה, כאשר היה, עד לפני עשור?

דוד קורן: משהו כמו 400,000 שקל בשנה.

קסניה סבטלובה: משמעותי.

דוד קורן: כן.

<שירי דניאלס: כן.

<שירי דניאלס: אנחנו צריכים להגיע לאנשים.

<שירי דניאלס: חלק מזה זה גם מול המשרדים, משרד החינוך, משרד הביטחון, להבין שחלק לא יפנו אליהם כי הם רוצים להיות אנונימיים, אנחנו יכולים לעשות את השיחה הראשונה ואז זה יקל על הפנייה אליהם.

אברהם נגוסה: השאלה אם אנחנו נבוא ונגיד לממשלה, אנחנו רוצים שכל השפות, גם ספרדית, גם אמהרית, אנגלית, צרפתית, רוסית, שאתם תספקו את זה, יש לכם למשל חישוב כמה עולה לכם התוספת של השפות?

אברהם נגוסה: כמה אפשר לדרוש מהממשלה עכשיו?

<שירי דניאלס: אנחנו צריכים לפתוח קורס בשפה מסוימת אם יש מספיק אנשים בארץ שדוברים את השפה ויפנו.

<שירי דניאלס: היום אנחנו יודעים, למשל, שקורס באמהרית וברוסית זה חובה, יכול להיות שגם בצרפתית בקרוב, כי יש לנו יותר ויותר פניות בצרפתית, אז גם שם אני חושבת שיהיה ערך.

<שירי דניאלס: אנחנו יכולים לאתר על ידי זה שאנחנו ננגיש קודם כל את השירות הזה, שאנשים יידעו שהוא קיים.

<שירי דניאלס: אם אנחנו עכשיו נכשיר הרבה מאוד מתנדבים, אבל לא ישמעו על השירות אז אנחנו סתם נכשיר.

אברהם נגוסה: נפרסם, כמובן נפרסם את זה.

אברהם נגוסה: ברגע שאתם מוכנים אפשר לפרסם את זה בכל מיני דרכים, שהעולים יידעו שהשירות קיים.

אברהם נגוסה: אבל אם אתם לא מספקים אין טעם לפרסם את השירות.

<שירי דניאלס: אנחנו יכולים לספק את השירות הזה בהרבה מאוד שפות.

<שירי דניאלס: יש לנו, מתוך 1,200 מתנדבים קבוצות שמדברות את רוב השפות.

<שירי דניאלס: כלומר מעולם לא נתקלתי בפנייה של פונה שלא הצלחתי לאתר, דרך מנהלי הסניפים, מישהו שיחזור אליו באותו יום אפילו.

<לי ירון: אז מה המשמעות של זה?

<לי ירון: את אומרת שאין קו באמהרית ואין קו בצרפתית.

<שירי דניאלס: יש לנו שירות לעולים, שירות בשפות, שמאפשר - - - אם יש מתנדב במשמרת שדובר את השפה, המערכת מנתבת אליו.

<שירי דניאלס: נאמר נחשוב על מתנדב דובר רוסית, הוא כרגע נמצא במשמרת, אם מתקשר מישהו דובר רוסית המערכת תפנה אליו.

<שירי דניאלס: אבל אם לא, הוא ינהל את השיחה בעברית ואז - - -

אברהם נגוסה: אם מישהו באמהרית פונה מה תעשו?

<שירי דניאלס: אם מישהו פונה באמהרית אנחנו ניקח את הפרטים ואנחנו נחזור אליו עם מתנדב שדובר אמהרית.

אברהם נגוסה: זה אומר שאם אני מחר אעשה פרסומת באמהרית, ברדיו באמהרית, ואני אומר שהשירות הזה קיים ואני מפרסם את זה - - -

<שירי דניאלס: אנחנו קודם צריכים לעשות קורס, שיהיו לנו לפחות 15 מתנדבים שיודעים לתת שירות גם באמהרית וגם בעברית.

אברהם נגוסה: האם אתם מסוגלים לעשות עכשיו?

<שירי דניאלס: אנחנו מסוגלים להרים קורס - - -

אברהם נגוסה: אז מה מעכב אתכם?

קסניה סבטלובה: יש מתנדבים?

דוד קורן: כרגע לא.

<שירי דניאלס: כרגע אין לנו, אנחנו צריכים לפרסם.

אברהם נגוסה: אני מדבר על זה.

אברהם נגוסה: אתם עושים אותו כתנאי שקודם כל צריך לקבל תקציב, זה מה שאתם אומרים לי?

דוד קורן: כן.

<שירי דניאלס: נכון, כי אנחנו צריכים להביא אנשי מקצוע להכשיר את האנשים האלה שילוו אותם, לכל ה-18 מפגשים ועוד החונכות ועוד ההדרכה ואנחנו צריכים גם שהם ינהלו שיחה, גם בעברית וגם באמהרית.

<שירי דניאלס: יש היום אנשים שדוברים אמהרית, אבל מעדיפים לנהל את השיחה בעברית, אז אנחנו נותנים להם לבחור.

<שירי דניאלס: הצעירים, למשל, הרבה פעמים רוצים לדבר בעברית, אבל עדיין - - -

אברהם נגוסה: מי שרוצה בעברית אין בעיה.

<שירי דניאלס: אבל השירות עדיין צריך להיות תלוי תרבות.

<שירי דניאלס: זה היתרון.

<שירי דניאלס: לא משנה באיזה שפה, אבל הוא צריך להיות רגיש תרבותית והמתנדבים שלנו צריכים להכיר, צריכים לדעת.

<שירי דניאלס: יש הרבה מאוד מומחים דוברי אמהרית שאנחנו יכולים להביא אותם ולבנות למתנדבים שלנו הכשרה שהם יכירו את הרגישויות, שהם יכירו את החשיבות.

<שירי דניאלס: זה מה שאנחנו היינו רוצים לעשות.

אברהם נגוסה: השאלה שלי, את הדברים האלה אתם עושים בתנאי שיהיה לכם תקציב, לא לפני התקציב?

דוד קורן: כן.

<שירי דניאלס: כן, אנחנו צריכים שיהיה תקציב, ושחלק מהתקציב יופנה להדרכה וחלק להנגשה של השירות.

דוד קורן: אברהם, התסכול שלנו הוא שבעצם גם את הידע וגם את היכולת ואת הניסיון יש לנו, והמדינה שעוסקת בנושא הזה, שמה את זה על סדר היום כבר לפחות 3 שנים, ובמקום לבוא ולקחת מהמדף משהו שקיים, המועצה למניעת אובדנות כבר נפגשת 3 שנים בישיבות אינספור, שאנחנו גם שותפים שם, אבל גם שותפים לתסכול, במקום לבוא ולהגיד 'קחו את הכמה גרושים שחסר', כי במושגים של מדינה זה באמת גרושים, 'ותרוצו עם זה'.

דוד קורן: אדם שמתקשר אלינו בסיטואציה אובדנית לא מתאבד.

<דנה גורדון שושני: השאלה אם המועצה לאובדנות יכולה לגייס את התקציב.

דוד קורן: זו שאלה טובה, אני לא רוצה לענות על זה.

<דנה גורדון שושני: יש לנו פה נציגה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשב ואז אנחנו נתייחס גם לנציגים.

אברהם נגוסה: (בישיבה)

אברהם נגוסה: שמענו ואני אשמח מאוד להתייחסות גם של נציגים של המשרדים השונים שנמצאים איתנו, נציגת הסוכנות היהודית ונציגת המועצה לאובדנות - - -

<מירה קידר: אני לא מייצגת כאן את המועצה, אבל רציתי להגיד כמה מילים בהקשר של העולים.

<מירה קידר: אני חברה במועצה הלאומית למניעת אובדנות ולאחרונה קיבלתי מינוי לעבוד בראש תת הוועדה לעולים במועצה.

<מירה קידר: יש חלוקת עבודה עם יפה ממשרד הקליטה, שהיא יותר בכיוון של משפחות ואני בכיוון של צעירים.

<מירה קידר: מטבע העיסוק שלי בסוכנות, מי כמוך יודע.

<מירה קידר: יש לנו דיון ראשון ביום חמישי השבוע.

<מירה קידר: אני באופן אישי, שעוסקת בעולים, אני יכולה להגיד כל חיי המקצועיים, מאוד ערה וכואבת את חוסר השירותים לעולים, בוודאי ובוודאי בימים הללו שאנחנו רואים את ההתגברות של העלייה מצרפת ועם מצוקות נפשיות, שזה דור שני למהגרים, העולים שמגיעים הם כבר דור שני למהגרים עם המצוקות הספציפיות שלהם ועוד ועוד.

<מירה קידר: אני מאוד מקווה שבאמצעות המועצה הלאומית, עם הרחבת הפיילוט, אמרת 'מדברים מדברים ולא קורים דברים', היה פיילוט וכרגע מדברים על הרחבה שלו לקבוצות שונות.

<מירה קידר: בבתי ספר יש דברים מדהימים שקורים, מעבר לעולים, אני מדברת בכלל בהקשר של המועצה.

<מירה קידר: אבל בהקשר של העולים, אני מקווה שאנחנו נצליח לגייס כוחות טובים מתוך המועצה ובאמת בפיתוח של שירותים לעולים, אם לעולים צעירים, אם למשפחות.

<מירה קידר: זה לפחות מסר שרציתי להעביר.

אברהם נגוסה: אני רוצה שתרחיבי, כיוון שאני מכיר אותך גם מבחינה מקצועית, כעובדת סוציאלית, וגם הניסיון שלך הרבה שנים עם עולים חדשים בתחום הזה, האם את חושבת שהשירות הזה יכול להקל גם בשירות שמשרד הקליטה נותן, אבל גם הסוכנות נותנת?

אברהם נגוסה: איך את רואה את שיתוף הפעולה בגיוס כספים, למשל בשביל השירות הזה, איך את רואה את העניין הזה?

<מירה קידר: אני חושבת שזה אבסורד ששירות כזה לא מקבל תמיכה מהמדינה.

<מירה קידר: הדברים פה ידועים.

<מירה קידר: כשהמצוקה מציפה אדם והוא מתלבט אם להתקשר או לא להתקשר, ברור לגמרי שנגישות תרבותית ושפה זה מקדם לנגישות, ליצירת קשר.

<מירה קידר: אם אדם, אפילו שיש מתנדב והוא מתקשר ויש את המחסום של מי שמדבר איתו בעברית, ניקח אפילו רוסית, שיחסית יש מתנדבים, ודברים נאמרו פה, יש מתנדב דובר רוסית במשמרת, אין מתנדב, מה קורה אחר כך, מה עובר עליו בשעות האלה.

<מירה קידר: הוא היה חם לקבל איזה שהיא התייעצות ואחר כך הוא התקרר, או שהסביבה סגרה עליו, המשפחה סגרה עם המצוקה הספציפית שלו.

<מירה קידר: נראה לי שזה ממש המובן מאליו, שיהיה שירות בשפות ומדינה שקולטת עלייה תתמוך בשירות בשפות.

<מירה קידר: מעבר לשפות, כמו שנאמר, רגיש תרבות.

<מירה קידר: עם ההבנה לעולים מאתיופיה, לעולים מצרפת שעכשיו אנחנו מתמודדים ומתחילים להבין את המורכבות של העלייה הזאת, העולים של רוסיה שכבר מהווים חלק נכבד מהחברה בישראל ועוד ועוד אחרים.

<מירה קידר: זה נראה לי פשוט לא הגיוני, הדבר הזה.

אברהם נגוסה: נציגת משרד הקליטה נמצאת?

אברהם נגוסה: לא, היא לא הגיעה.

אברהם נגוסה: יש את העניין של קו פתוח של משרד הביטחון?

אברהם נגוסה: משהו של משרד הקליטה, נכון?

<דנה גורדון שושני: יפה וולמן, אמרת שהיא באה?

<מירה קידר: כן, דיברתי איתה, היא הייתה אמורה להגיע.

אברהם נגוסה: אצלם יש משהו, לא?

<מירה קידר: אני לא מכירה.

דוד קורן: משרד הקליטה, מהמפגש האחרון שהיה לי עם שרה - - -

אברהם נגוסה: קו פתוח, יש משהו.

דוד קורן: במפגש האחרון שהיה לי עם שרה כהן, משרד הקליטה הוריד את זה מסדר העדיפויות שהוא תומך.

אברהם נגוסה: כלומר שזה לא קיים.

דוד קורן: שרה מכירה אותנו טוב מהשנים שהם תמכו בנו.

קסניה סבטלובה: אבל ישנו עכשיו גל עלייה, בזה אנחנו מתגאים.

קסניה סבטלובה: הרי כל הזמן נציגים של משרד הקליטה אומרים, יש לנו עכשיו 30,000, 40,000, איך זה מתבטא בעניין הזה?

אברהם נגוסה: אני מנסה להבין את זה, כי אני יודע מה הם יגידו.

אברהם נגוסה: אם אין אז יהיה לנו קל, אבל אם יש, ויגידו שיש לנו וכפילות, איך אנחנו - - - לכן אני מברר את זה.

אברהם נגוסה: חבל שהנציגה לא פה.

אברהם נגוסה: בסוכנות אין להם.

<מירה קידר: אנחנו, גם ב'צוק איתן' ובהקשר של חירום של מדינת ישראל וגם עכשיו, עם הסיפור של הסכינים, הפעלנו קו חם בשפות.

<מירה קידר: עכשיו לא מזמן סגרתי את הקו החם בהקשר של הסכינים, כי הייתה ירידה בפניות, כמעט אפסית.

<מירה קידר: ב'צוק איתן' הפעלנו, יחסית זה היה מבצע ארוך, אז זה משהו שאנחנו עושים קבוע.

<מירה קידר: בשגרה אנחנו לא מפעילים קו חם, אנחנו מגייסים את העובדים שלנו ומנסים לתת מענה.

אברהם נגוסה: הבנתי.

אברהם נגוסה: זה אומר שבעניין של האובדנות בנושא הזה, מה ששמענו את השירות, מה שאנחנו מבינים, זה השירות היחיד.

<מירה קידר: כן.

<מירה קידר: המקצועי.

דוד קורן: יש גם הבדל מאוד גדול בסיטואציה של משבר כמו 'צוק איתן' או 'עמוד ענן', או עמוד איתן או העמוד הבא שיהיה, אז ההתגייסות היא מאוד טבעית והיא מאוד אד הוק, אבל אני יכול להגיד לך שבסיטואציות האלה רמת האובדנות יורדת דווקא בתקופות של מבצעים, כי יש יותר לכידות ודווקא האובדנות גדלה בתקופות אחרות.

דוד קורן: האוכלוסייה שאנחנו מדברים עליה, המצוקה שלה לא קשורה למבצע כזה או אחר ולכן הצורך הוא בעצם בשירות שהוא קיים גם כשאין מבצעים.

דוד קורן: למרות שזאת מדינה שאוהבת מבצעים, אבל בנושא של אובדנות ובנושא של תמיכה נפשית זה לא מבצע.

<שירי דניאלס: אנחנו גם רואים בתקופות מבצעים שזה מעצים הרבה מאוד פעמים את המצוקות הקודמות.

<שירי דניאלס: כלומר כמו שמישהי, אחת הפונות, אמרה לנו בקו, 'אתם מדברים על חזרה לשגרה, לאיזה שגרה אתם רוצים שאני אחזור?

<שירי דניאלס: לשגרה של עוני, לשגרה של נתק מהילדים?

<שירי דניאלס: לשגרה של מריבות עם הבן זוג?

<שירי דניאלס: על איזה שגרה אתם מדברים?' וזה משהו שמאוד משמעותי פה, שהם האוכלוסיות שמאוד מוחלשות ופגיעות ואז יש בעצם מה שאנחנו קוראים כפל מבצעים, גם מצוקות יומיומיות מתמשכות ובנוסף לזה כל המצוקה הביטחונית.

<יגאל אמיתי: אני מבקש לשאול על רקע הניסיון שלכם, של ה-45 שנה, אם אתם רואים איזה שהוא שוני, התפתחות, עלייה, ירידה, דווקא במצוקות של עולים חדשים, בדגש על עולים מרוסיה ועולים מאתיופיה.

<יגאל אמיתי: האם יש תקופות שבהן זה סוג הדברים או שיש שוני, יש ירידה, יש עלייה.

<יגאל אמיתי: אני רואה פה את ההנהון.

דוד קורן: הנושא של ההתגייסות הוא מאוד משמעותי ותהליך הקליטה מגייס משפחה, אבל תהליך הקליטה נגמר, זה יכול להיות אחרי חצי שנה וזה יכול להיות גם שנתיים.

<יגאל אמיתי: יש את משפחת העולה?

דוד קורן: כן, וגם הקהילה שסביבו.

דוד קורן: זה מתחיל מזה שעל כבש המטוס יחכה שר הקליטה ואחר כך מישהו יגזור את הסרט ואחר כך יביאו פרחים וייתנו לו את סל הקליטה - - -

קסניה סבטלובה: אני עדיין מחכה, לא קיבלתי פרחים.

דוד קורן: סליחה, אולי אפשר לדאוג פה לפרחים?

<יגאל אמיתי: הפרחים לצה"ל...

דוד קורן: אבל זה נגמר.

דוד קורן: זאת אומרת זה נגמר אחרי שנתיים, אני אפילו הייתי פה לארג', ודווקא אז המצוקות היותר גדולות מתחילות, הילד שאחרי התהליך של הקליטה הראשונית בכיתה, כשהמורה סיפרה לכולם, 'תראו, יבגני הגיע ונעשה לו כיף', ואחרי חצי שנה או שנה, שהוא כבר לא הילד החדש והמשפחה היא כבר לא המשפחה החדשה בבלוק ואז דווקא התהליכים בתוך המשפחה נהיים הרבה יותר מורכבים.

דוד קורן: דווקא אז השירות שלנו נחוץ הרבה יותר.

<שירי דניאלס: עברתי על כל הפניות של העולים מאתמול, שיהיה זמין לי בראש ואני שמתי לב לשני דברים, האחד זה עלייה במצוקה כלכלית, יותר ויותר פניות של עולים בנושא מצוקה כלכלית.

<שירי דניאלס: דבר שני, הרבה יותר התמכרויות ואלכוהול, שמצוינים כבעיה של הפונה.

<שירי דניאלס: צריך לזכור שבגלל שאנחנו שירות אנונימי יש יותר נכונות להודות בזה ולהגיד 'אני בבעיה'.

<יגאל אמיתי: גם שותפים לזה מארצות רווחה?

<יגאל אמיתי: כי בשבוע שעבר שמענו את זה באפרת, שקולטת בעיקר מארצות אנגלוסקסיות והם אמרו שאחת הבעיות זה - - -

<שירי דניאלס: נכון, גם שם.

<יגאל אמיתי: הקו הפתוח לדיוטי פרי, כאילו לפצות על זה ש - - -

אברהם נגוסה: נמשיך בשאלה הזאת אחר כך, כי חברת הכנסת קסניה סבטלובה צריכה לצאת והיא רוצה להתייחס לפני זה.

קסניה סבטלובה: קודם כל תודה באמת על ההזמנה הזאת, שמחנו להגיע לפה ולהתרשם.

קסניה סבטלובה: הקשיים הם ברורים ואני הזדע

קסניה סבטלובה: זעתי אישית מהעניין הזה שעניין כל כך חשוב כמו עזרה נפשית, הענקת תמיכה נפשית לעולים, אינה מסובסדת ובכלל לא נמצאת בסדר היום של המשרדים הרלוונטיים.

קסניה סבטלובה: אני מאוד מקווה שאנחנו נמשיך לדון בעניין הזה ואני סומכת עליך, אברהם, שאנחנו נקיים ישיבה עם הנציגות, גם של אנשים ממשרד הקליטה וגם ממשרד הבריאות ולצורך העניין גם משרד החוץ, כי יש נגיעה לקהילות יהודיות בחוץ לארץ.

קסניה סבטלובה: זה מאוד מאוד חשוב, במיוחד היום.

אברהם נגוסה: יותר נכון המשרד לענייני תפוצות.

קסניה סבטלובה: כן, תפוצות, אבל גם חוץ, יש להם תקציב לזה, 200 מיליון שקלים בשנה, זה לא מעט כסף שהם יכולים להעניק.

קסניה סבטלובה: מה שרציתי להגיד זה שאנחנו מרגישים את זה, את המעבר הבין דורי הזה, אולי תגידו שזה לא נכון, אבל אנחנו מרגישים יותר מצוקה בהחלט.

קסניה סבטלובה: זה אולי לא פורץ החוצה וגם אנשים לא יודעים על קיומו של ער"ן, אבל עכשיו, בגלל שהרבה אנשים הגיעו בגיל 45 פלוס, שזה הגיל היחסית צעיר ואנשים אז נקלטו ועבדו ועכשיו הם כבר לא עובדים והם מבוגרים ואין להם פנסיות, המצוקה הזאת מתגברת.

קסניה סבטלובה: וגם הלחץ על הילדים, גם זה משהו שאנחנו צופים, שתתרחש פה איזה שהיא מגיפה, ממש קריסה של משפחות.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שבאמת ראוי שהשירות הזה יתחזק ויתוקצב ויתוגבר, גם מתקציבו של משרד העלייה והקליטה.

קסניה סבטלובה: כי כמו שאמרנו, עלייה זה יום אחד וקליטה זה לפעמים לכל החיים.

קסניה סבטלובה: אנשים לפעמים לא מודעים בכלל שיש להם את הבעיה, שהם לא באמת נקלטו פה, כי הם חושבים שמשהו לא בסדר איתם.

קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו צריכים להתחייב לכך שצריך לעורר יותר עניין אצל המשרדים הרלוונטיים ולגרום להם בסופו של דבר להבין שאם הם מתגאים בזה שיש להם עכשיו יותר עלייה, 40,000, אמר השר אלקין בישיבה האחרונה, אז ה-40,000 האלה זקוקים גם לעזרה.

אברהם נגוסה: לא, 30,000.

קסניה סבטלובה: אני שמעתי את המספר 40.

קסניה סבטלובה: אז הם צריכים מענה והם צריכים, במיוחד כשהם מגיעים לתוך סמי אינתיפאדה וכו'.

קסניה סבטלובה: אז אני מצפה שתכריז על הישיבה הבאה ונעשה - - -

אברהם נגוסה: נקיים.

אברהם נגוסה: תודה.

קסניה סבטלובה: אני מבקשת את סליחתכם, אבל אני כבר מאחרת לפגישה הבאה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך את הדיון וכמובן חברי הכנסת יקבלו את הפרוטוקול להמשך הדיון.

אברהם נגוסה: אני אמשיך בשאלה של יגאל, ששאל, את התייחסת, את רוצה להמשיך, כי הרגשתי שהפסקתי אותך בגלל חברת הכנסת.

<שירי דניאלס: לא, זה בסדר גמור.

אברהם נגוסה: אז הוא אומר שיש עלייה, זה מה שאני הבנתי, נכון?

<יגאל אמיתי: את אמרת שיש עלייה בפניות על רקע מצב כלכלי בשנים האחרונות - - -

<שירי דניאלס: ושל התנהגויות מסכנות, בייחוד התמכרויות.

<מירה קידר: זה לאו דווקא אלכוהול, כשדיברת על התמכרויות.

<שירי דניאלס: מה שאני שמתי לב בפניות שהיו, היו סמים ואלכוהול שחזר, הימורים גם כן באחוז קצת יותר נמוך, וכולל ירידה בגילאים, אגב.

<שירי דניאלס: זה לא רק עלייה במצוקה, זה ירידה בגילאים שמדווחים.

<יגאל אמיתי: אני זוכר שהייתה התעסקות הרבה עם שתייה אצל הנוער יוצא אתיופיה.

<יגאל אמיתי: זה לא הגיע אליכם?

<יגאל אמיתי: כלומר אין לך פילוח?

<שירי דניאלס: אין לנו אחוז מספיק של שיחות כדי לדעת.

<שירי דניאלס: אבל לפעמים יש לנו פניות של אנשים, יש סוגים של מצוקה ישירה, שהפונה מדבר על מצוקה שלו ויש מצוקה עקיפה, כלומר אנשים שמודאגים בגלל בן משפחה או בגלל - - - יש פניות מסוימות, למשל של אנשי חינוך שמוטרדים בגלל תופעות ברמה החברתית או הורים שמודאגים לגבי הילדים שלהם.

<שירי דניאלס: אני זוכרת פנייה של משפחה עולה מאתיופיה שאמרו שהם מאוד מוטרדים לגבי איפה שהילד מסתובב, עם מי הוא נמצא, חרדה מאוד גדולה וגם קושי בסמכות על הרקע של ה - - -

דוד קורן: כן, הנושא של הסמכות הוא מאוד בולט, בכלל אצל עולים, שההורים מאבדים את הסמכות ההורית מול הילדים שנקלטים כאילו יותר מהר.

<שירי דניאלס: אם היה לנו יותר נפח היינו יכולים לעשות ממש מחקר כדי לזהות, כרגע זה ברמה של דפוסים או מגמות שאנחנו שמים לב אליהם.

<שירי דניאלס: יש לנו את היכולת למפות דרך המערכת כמה פניות מגיעות, כמובן בכפוף למה שהפונים מספרים לנו.

אברהם נגוסה: מה רמת שיתוף הפעולה, ברמה המקצועית, עם משרד החינוך ומשרד הרווחה?

<שירי דניאלס: עם משרד הרווחה, בגלל שאנחנו שותפים לקו לניצולי שואה ובני משפחה יש לנו עבודה משותפת סביב פונים לקו הזה.

<שירי דניאלס: למשל כשאנחנו מזהים מצוקה אז אנחנו יכולים לפנות למפקחת בנושא ניצולי השואה במשרד הרווחה והיא יכולה לזרז תהליכים וזה באמת סיפורים מאוד מרגשים שם.

<שירי דניאלס: עם משרד החינוך אני יושבת בשולחן העגול של משרד החינוך, לגבי תכניות שאנחנו מכניסים למערכת.

<שירי דניאלס: יש לנו פרויקט בצפון של בתי ספר שאנחנו נכנסים ומספרים על שירות ער"ן, אבל לא מספיק.

<שירי דניאלס: יש קושי בכלל למערכות של אנשי מקצוע, בייחוד משרד הביטחון נאמר, יש את הקו לחייל, הם מזהים שיש צורך, אבל מצד שני הם כל הזמן אומרים לנו 'אנחנו אומרים תבוא לקב"ן, איך אנחנו יכולים להגיד להם תפנה לער"ן?' ואותו דבר יש הרבה פעמים במשרדי ממשלה, דוגמת משרד החינוך, הם אומרים, 'אנחנו אומרים תפנה ליועצת', אבל הם לא מבינים שיש אחוז מסוים שלעולם לא יפנה כי הוא רוצה להישאר אנונימי, כי הוא לא רוצה לחשוף את עצמו ואנחנו כל זמן מנסים להסביר, אנחנו שותפים שלכם, אנחנו לא מתחרים.

<דנה גורדון שושני: את בעצם אומרת שמשרד החינוך לא מפנה לער"ן?

<שירי דניאלס: אנחנו יכולים לעשות את החיבור ולהקל על אנשי החינוך להגיע לאוכלוסייה בסיכון.

דוד קורן: הייתה יוזמה עם משרד החינוך שלא הגיעה לידי ביצוע, שכבר סוכם על שירות מיוחד בתקופת החופש ובחגים, להפעיל את ער"ן דרך משרד החינוך ושי פירון לא הספיק לחתום על כל הניירת שהייתה קשורה בזה.

דוד קורן: הם רק פרסמו את זה בעלון למורים, שזה קיים.

דוד קורן: בקיצור זה לא הבשיל לביצוע, אבל התכנית כבר הייתה מוכנה לצאת לאוויר.

אברהם נגוסה: אבל יש גם דרך אחרת, למשל עם משרד החינוך, אם שיתוף הפעולה יהיה ברמה יותר, אני מדבר על הרמה המקצועית, לא התקציבית, משרד החינוך ואתם יכולים לעשות את זה ביחד ואז הצוות שלכם יכול להגיע לבית ספר תיכון, בדרך כלל מה שרלוונטי זה תיכון, אז אתם מגיעים לתיכון והאם אתם יכולים לתת הסברה?

<שירי דניאלס: כן, אנחנו עושים את זה.

דוד קורן: אנחנו עושים את זה אבל בעוקף משרד החינוך.

דוד קורן: זה לא דרך משרד החינוך.

דוד קורן: אם זה היה דרך משרד החינוך אפשר היה להגיע להרבה יותר תלמידים.

אברהם נגוסה: למה לא במשרד החינוך?

<שירי דניאלס: כי יש להם קושי לפעמים עם ההפניה.

אברהם נגוסה: מה הקושי?

אברהם נגוסה: למשל שבזמן הלימודים אז - - -

<יגאל אמיתי: שעת מחנך.

אברהם נגוסה: כן, זה לכסות רבע שעה, 10 דקות או 20 דקות, לפנות את זה שם, נותנים הסברה למתבגרים שם בתיכון ושהם יידעו על קיומכם ואז כשצעיר, כשתיכוניסט נמצא במצוקה הוא יכול להתקשר ולקבל את הסיוע.

<שירי דניאלס: נכון, אותו דבר חיילים, אנחנו רוצים שייתנו להם את זה.

אברהם נגוסה: האם אתם ניסיתם להתחבר למערכת החינוך?

<שירי דניאלס: כן, ניסינו ואנחנו עדיין מנסים.

<שירי דניאלס: אנחנו לפעמים עושים הכשרות לצוותים, לצוותים של יועצים חינוכיים, לצוותים של מורים, עשינו כמה הכשרות כאלה, אבל אין מספיק - - - אנחנו מרגישים שאנחנו יכולים לתת הרבה יותר.

<שירי דניאלס: למשל אנחנו הנציגים של פייסבוק העולמי בנושא של מניעת אובדנות דרך הרשת.

<שירי דניאלס: יש לנו הרבה מה לעשות כאן ודווקא כאן שיתוף פעולה עם משרד החינוך, בכל מה שקשור לסיוע ברשת, אנחנו באמת מזמינים אותם להיעזר בידע שיש לנו ובניסיון.

<שירי דניאלס: זה לא קורה מספיק.

דוד קורן: אבל הרעיון של סוג של שעת מחנך בנושא הזה זה דרך מאוד יעילה להנגשה של המידע הזה לכל התיכונים.

<שירי דניאלס: נכון.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: האם אנחנו יכולים לפעול בכיוון הזה?

דוד קורן: כן.

<שירי דניאלס: אנחנו נשמח.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: הדבר השני זה כמובן צה"ל.

אברהם נגוסה: האם אתם יכולים להגיע גם ליחידות צה"ל ולתת הסברה לחיילים?

<שירי דניאלס: ביקשנו ולא קיבלנו אישור לזה.

<שירי דניאלס: ישבנו בכמה ישיבות.

<שירי דניאלס: אנחנו ביקשנו גם להגיע ולעשות הסברה וגם ביקשנו שכשחייל מקבל את החוגר, אז שייתנו לו גם את הקו לחייל ושהוא יקבל את המידע הזה.

<שירי דניאלס: התשובה הייתה שהצבא בעצם צריך להפנות לשירותים של הצבא.

<שירי דניאלס: כמו שאמרתי, אין שום ויכוח שהשירותים של הצבא מעולים, ודאי בארץ, אולי גם בעולם, אבל עדיין - - -

<דנה גורדון שושני: לא במקום.

<שירי דניאלס: כן, עדיין יש חשיבות לשירות.

<שירי דניאלס: אנחנו בהרבה מאוד ישיבות, גם אצל בריאות הנפש וגם אצל ראש אכ"א, כבר בשלושה סבבים היינו, נכון?

דוד קורן: כבר יש עוד סבב שאת עוד לא יודעת עליו.

<שירי דניאלס: אנחנו לא מצליחים, אולי אתם יכולים לעזור לנו, להתגבר על המחסום הזה.

<שירי דניאלס: אנחנו לא הצלחנו.

דוד קורן: המחסום הוא מבני ואנחנו אפילו יכולים להבין אותם.

דוד קורן: זאת אומרת כשלצה"ל יש מערך בריאות נפש ואנחנו באים ואומרים 'תנו לחיילים מידע על ער"ן', הם אומרים 'אנחנו נשמח שהחייל יידע על זה - - -

<דנה גורדון שושני: אבל לא מאיתנו.

דוד קורן: ואז כשבאנו ואמרנו 'אז תנו לנו את התקציב ליידע את החייל', הם נתנו עד לפני 3 שנים.

דוד קורן: הם נתנו תקציב ליידע.

<יגאל אמיתי: איך יידעתם את החייל?

דוד קורן: בקמפיין פרסום בגלי צה"ל.

דוד קורן: זה נפסק והיום הם לא נותנים את ה - - -

<לידיה סלע פלד: וגם הגענו ליחידות.

דוד קורן: וגם הגענו ליחידות, אבל הקמפיין דרך גלי צה"ל היה קמפיין שהצבא בירך עליו והוא כאילו לא היה שותף לו.

דוד קורן: זה גם לא קיים היום.

אברהם נגוסה: בתחום הרווחה, אני חושב שעובדים סוציאליים יכולים להשתמש בשירות שלכם.

אברהם נגוסה: כשפונה מגיע והם רואים סימן של מצוקה ויכול להיות שהפונָה או הפונֶה לא רוצה לגלות, להגיד את זה, אז יש לו אפשרות להתייעץ עם אנשי מקצוע אנונימית וזה יותר קל להם.

אברהם נגוסה: העובדת הסוציאלית, כשהיא רואה מקרה כזה, היא יכולה לתת לו את הטלפון שלכם ואת הכתובת שלכם ולהגיד שזה ככה.

אברהם נגוסה: להיפך גם, יש אפשרות, זה יכול להיות קצת בעייתי, אבל גם יכול להיות שהיא יכולה לפנות אליכם ולתת את הטלפון של אותו בן אדם שאתם תיצרו איתו קשר.

אברהם נגוסה: משני הכיוונים, או שהוא יכול לפנות אליכם או שאתם יכולים לפנות אליו.

אברהם נגוסה: זו גם יכולה להיות מערכת של שיתוף פעולה עם מערכת הרווחה.

<שירי דניאלס: נכון.

<שירי דניאלס: במסגרת הפיילוט של התכנית למניעת אובדנות אנחנו הפעלנו קו יזום לזקנים בדיכאון ושם המחשבה הייתה שרופאי המשפחה - - - ראו שהזקנים שהתאבדו, בשלושה חודשים לפני ביקרו הרבה אצל רופא המשפחה, רק שלא שאלו אותם 'מה שלומך?' ולא זיהו את הדיכאון ולכן המחשבה הייתה שרופאי המשפחה יפנו.

<שירי דניאלס: ואז במסגרת הפיילוט, אני עברתי אישית בכל הסניפים של קופת חולים כללית ברמלה, רחובות וכל האזורים שהיו בפיילוט.

<שירי דניאלס: שני רופאי משפחה מתוך עשרות שדיברנו איתם הפנו אלינו.

<שירי דניאלס: מי שכן שיתף פעולה, זה בדיוק כמו שאתה אומר, זה העובדות הסוציאליות, בייחוד של בית חולים קפלן ואסף הרופא, ששמעו אותנו ולקחו את זה כבייבי שלהם והפנו 83 אנשים שאנחנו התקשרנו אליהם אחת לשבוע.

<שירי דניאלס: אנחנו הצמדנו אותם למתנדבים קבועים, כאן זו לא הייתה שיחה חד פעמית, ואותו מתנדב, ובני יכול לשתף, כי הוא עשה כמה שיחות כאלה.

<שירי דניאלס: אנחנו התקשרנו אליהם פעם בשבוע, אחרי שהעובדים הסוציאליים קיבלו את ההסכמה שלהם.

<שירי דניאלס: גם זה לצערי נפסק אחרי הפיילוט, למרות שההמלצה אמרה שצריך לתקצב את זה והמחקר של תכנית למניעת אובדנות שבדק את זה אמר שזו באמת תכנית מאוד משמעותית.

<בנימין הלר: אולי אני אגיד כמה מילים?

<בנימין הלר: אני מרגיש ששעתיים באתי לפה ואני עוד לא הצלחתי לדבר.

<בנימין הלר: אני מרגיש שאני לא תורם.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אנחנו לא נקפח, לכל אחד תהיה זכות לדבר.

<בנימין הלר: שמי בני הלר ואני מתנדב בער"ן כ-8 שנים.

<בנימין הלר: המקצוע שלי זה עבודה סוציאלית, תואר שני.

<בנימין הלר: זה לא רלוונטי כרגע כמתנדב, אבל זה נותן לי יתרון בקו.

דוד קורן: ואתה קב"ן.

<בנימין הלר: הייתי קצין בריאות נפש בצבא כמה שנים טובות.

<בנימין הלר: בכל מקרה, העניין של היוזמה שבאה מאיתנו להביא אדם אלינו היא דבר שאני חוויתי עכשיו בקו הרוסי.

<בנימין הלר: אני הייתי מהיוזמים של אנשים שלא מצליחים להגיע למתנדב והשאירו מספר טלפון ואז אנחנו מתקשרים אליו.

<בנימין הלר: וכולם שמחים שאנחנו חוזרים אליהם ומדברים.

<בנימין הלר: זה חידוש, למשל, שהעניין של האנונימיות פה נשבר כאילו, אבל יותר חשוב לתת מענה מאשר לשמור על קדושת האנונימיות.

<בנימין הלר: הוא לא רוצה לשמור על אנונימיות, אז מי אני שאני אשמור על האנונימיות שלו?

<בנימין הלר: אבל הוא מקבל מענה וזה הדבר המשמעותי שפה קרה.

<בנימין הלר: אני חושב שמכל קבוצה של אוכלוסייה של עולים, אם יצרו כזו מערכת למשל, אני חושב שהיא תפעל יותר כאשר היוזמה באה מהארגון, אבל הנגישות למערכת, כי אנחנו פה מדברים על אדם שמגיע אלינו או שאנחנו מגיעים לאדם, אלה שני צדדים שהם חשובים.

<בנימין הלר: זו אפשרות.

<בנימין הלר: אני לא רוצה להלאות אתכם בסיפורים של ניסיון על הקו, אבל אחד הדברים המשמעותיים שקרה, שקרתה שיחה לא חד פעמית, אלא שיחות משמעותיות, שהבן אדם נעזר בשירות הזה.

<בנימין הלר: הוא נעזר בשירות לצרכים שלו, הצרכים שלו היו שיחזרו אליו.

<בנימין הלר: אותו דבר שהיא הזכירה בקשר לקשישים, אלה אנשים שהיו בסכנה והם היו קשישים, יש להם נגישות לכל השירותים והם גם מפחדים וכל מיני, ואנחנו חזרנו אליהם הרבה פעמים ואני הייתי בפרויקט הזה ומאוד נהניתי מזה שהיה משמעותי מה שעשינו.

<בנימין הלר: בדרך כלל הפנייה לער"ן זו שיחה חד פעמית.

<בנימין הלר: אם בן אדם יוזם פנייה נוספת, בסדר, לא יזם, הלך, כאילו היכולת שלנו לעזור לו הלכה.

<בנימין הלר: אבל פה הייתה איזה שהיא ברית שיצרנו עם אותם האנשים והאנשים האלה נעזרו ב-12 שיחות איתנו.

<בנימין הלר: אני חושב שזה היה פיילוט נהדר, אני לא יודע למה הוא לא נמשך, כנראה גם עניין של תקציב.

<דנה גורדון שושני: אתם ערוכים לזה שיחזרו ויפנו אליכם מדי שבוע, אותם אנשים?

<בנימין הלר: אם אנחנו יוצרים פרויקט כזה, בהחלט.

<בנימין הלר: זאת אופציה שקיימת בתוך המערכת בנוסף, והיא עבדה במערכת שלנו.

<בנימין הלר: למה לא לפתח אותה אם היא כל כך טובה?

<בנימין הלר: דבר נוסף, אנשים שפונים, למשל הדוגמה שרציתי להביא זו דוגמה של בן אדם שאני חושב שאני, אני לא רוצה להתגאות, אבל הצלתי אותו.

<בנימין הלר: הוא פנה ואמר שסילקו אותו מהבית.

<בנימין הלר: אשתו נשארה עם 4 ילדים, עולה חדש מרוסיה, 5 שנים בארץ.

<בנימין הלר: הוא סולק על ידי המשטרה, בגלל אלימות במשפחה.

<בנימין הלר: יש לו היסטוריה, לא ניכנס לו להיסטוריה, אבל הוא אדם אלים והוא מבקש ממני שאני אשלח אותו, אתן לו כתובת לגמילה מאלימות.

<בנימין הלר: מין פנייה מוזרה לא-מוזרה, אבל הבן אדם במצוקה גדולה, הוא נשאר לבד והוא נמצא בפיקוח והרחקה מבית, והוא נמצא בעיר אחרת והוא לא מכיר שם אף אחד.

<בנימין הלר: תארו לעצמכם מצב שאדם כזה עזוב לגמרי.

<בנימין הלר: ואז מה אני עושה?

<בנימין הלר: אני לא רק מדבר איתו, אני הולך באינטרנט ומחפש מי מטפל באלימות במשפחה, בשפה הרוסית.

<בנימין הלר: הוא לא מדבר אף שפה, הוא מדבר רק רוסית.

<בנימין הלר: ואז אני מוצא כזה בן אדם ואני מבקש מהבן אדם להתקשר אליו.

<בנימין הלר: אנונימיות אין פה בכלל, אבל מה?

<בנימין הלר: יש עזרה וזה מה שיותר חשוב מכל דבר אחר.

<בנימין הלר: ואז הבן אדם הזה מתקשר אליו ומציע לו שירות כזה ואיכשהו הם יוצרים כזו ברית ואני הייתי מתווך בקטע הזה, אבל זה מענה לצורך.

<בנימין הלר: הצורך של פנייה לקבל עזרה כדי לטפל בעצמו כי הוא רוצה להחזיר את המשפחה שלו ולחזור למשפחה שלו.

<בנימין הלר: היה צריך להביא קבלות לאותה מסגרת משטרתית ומשפטית שהוא אכן נמצא בטיפול ובשיקום.

<בנימין הלר: אני לא רוצה יותר לספר, אבל יש המון המון סיפורים על דברים מיוחדים כאלה שאתה יוצר קשר, כאילו חד פעמי, אבל פתאום זה תופס שהנושא הזה דורש טיפה יותר התייחסות.

<בנימין הלר: אבל למערכת צריך כסף ואז ברור שבאיזה שהוא מקום זה נעצר שם.

<בנימין הלר: תודה.

אברהם נגוסה: מירה, בעניין מרכזי הקליטה, את חושבת שהדבר הזה, נגיד למשל יותר במרכז הקליטה נקלטים העולים מאתיופיה.

אברהם נגוסה: נגיד למשל אם יהיה שירות קיים כזה באמהרית, עולה שקשה לו להזדהות או לספר מה מפריע לו לעובדת סוציאלית במרכז הקליטה יכול להתקשר ולקבל פה, ללא הזדהות, שירות טוב.

אברהם נגוסה: האם נראה לך שזה מציאותי וזה יכול לעבוד?

<מירה קידר: אני לא בטוחה.

<מירה קידר: אנחנו עכשיו בנקודה שהמרכזים התרוקנו, אנחנו לקראת הקליטה החדשה ואז נראה את הפרופיל של הקליטה החדשה.

אברהם נגוסה: זה כמעט אותו דבר.

דוד קורן: זה הקליטה של פלשמורה, לא של הצרפתים.

אברהם נגוסה: אני שואל עכשיו האם זה יהיה מציאותי?

<מירה קידר: בהקשר של מרכזי קליטה - - -

אברהם נגוסה: זו אותה קהילה.

<מירה קידר: אני יודעת, אני רק אומרת, בהקשר של עולי אתיופיה במרכזי קליטה, הם עטופים בטיפול בשפה שלהם.

<מירה קידר: הסומכות והמדריכים וחלק מהעובדים הסוציאליים דוברי אמהרית, לא כולם, אבל אני חושבת שטיפולית הם עטופים.

<מירה קידר: אם אני משווה אותם לעולים שנמצאים בדיור קבע, אנחנו יודעים אחר כך כשהם עוזבים את הקשיים ואת כל העניין של התערות בסביבה חדשה, אז נראה לי שצריך יותר להתכוונן - - -

<דנה גורדון שושני: אז להביא את זה לידיעתם לפני שהם עוזבים לדיור הקבע, שהם יידעו שער"ן זו אופציה.

<מירה קידר: כן, היה בעבר.

<מירה קידר: אנחנו אפילו הפעלנו קו חם.

<מירה קידר: אגב, עכשיו אני נזכרת, הפעלנו באמהרית בהקשר הזה של המעבר.

<מירה קידר: מסיבות, כולל תקציביות, זה נסגר.

<דנה גורדון שושני: אפילו לפרסם את קיומו של ער"ן לקראת עזיבתם את מרכזי הקליטה.

אברהם נגוסה: לא, אפילו כשהם נמצאים במרכז הקליטה, אני מבהיר את החשיבות של העניין הזה, מכיוון שלא כולם אוהבים לספר לעובדת הסוציאלית שמחר הוא רואה אותה.

אברהם נגוסה: יש בעיות ביחסים בין בעל ואישה, אם בן אדם, לא מזהים אותו, לא רואים אותו, הוא יכול לספר בדיוק מה מפריע, מה הבעיה.

אברהם נגוסה: לעומת זאת לעובדת הסוציאלית במרכז הקליטה, שרואה אותו כל יום, הוא לא רוצה לספר את הדברים האלה.

אברהם נגוסה: יכול להיות שהיא תספר לחברים שלו, יש כל מיני - - -

<מירה קידר: אנחנו מכירים את זה.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר, האם שירות כזה, אם יהיה, הם יפעילו דוברי אמהרית מקצועיים, יש לנו עובדים סוציאליים בקהילה, האם הם יכולים לתת שירות פה?

אברהם נגוסה: האם זה יכול להיות - - -

<מירה קידר: אני לא בטוחה, אני הייתי מעדיפה לעשות איזה שהוא פיילוט ולהבין מה קורה, אם יפנו או לא יפנו.

<מירה קידר: אבל אם מדברים כבר על מצוקות של עולים, אנחנו עוסקים בקליטה מאוד מסיבית של צעירים עולים בודדים שבאים מכל העולם.

<מירה קידר: אנחנו סיימנו את 2015 עם 4,000 צעירים עולים שבאו לבד, בלי משפחות, 40% דוברי רוסית, 30% דוברי אנגלית והשאר צרפתית, ספרדית ושפות אחרות.

<מירה קידר: שם בתהליך יש קשיים, מסגרות הקליטה ערוכות לתת תכנית קליטה של חמישה חודשים, גג עשרה חודשים, יש תכנית מאוד קטנה שפועלת עשרה חודשים, רוב התכניות הן סדר גודל של חמישה חודשים, ובמעבר אחר כך, ביציאה, בשלבי הקליטה אנחנו מפעילים תכנית.

<מירה קידר: יש לנו מרכז הכוון שפועל.

<מירה קידר: אנחנו עושים המון פעולות, אבל אם אני מסתכלת ככה על המכלול של העולים, נראה לי בהקשר של צעירים, כשהם כבר יוצאים מתכנית הקליטה, מהחממה, כן חממה או לא חממה, לא יודעת, אבל לפחות משהו ברור ומוגדר, והם בתוך תהליך הקליטה, חלקם מתגייסים, הגיוס לצבא הוא רק שנה מיום העלייה, זאת אומרת יש להם חצי שנה שהם אמורים לכלכל את עצמם לפני השירות הצבאי, חלק גם לא ברי גיוס, הם משתלבים בהשכלה גבוהה, חלק בתעסוקה, והקבוצה הזו תלך ותגדל.

<מירה קידר: כבר 3 או 4 שנים אנחנו כל שנה רואים גידול בעלייה של צעירים לישראל, צעירים בלי משפחות.

<מירה קידר: נראה לי שפה צריך לעשות משהו.

<מירה קידר: זה היה הטעם שמאוד התעקשתי לעמוד בראש תת הוועדה במועצה בהקשר של הצעירים, כי זו קבוצה - - -

<שירי דניאלס: במועצה, יכול להיות שאנחנו צריכות להפעיל - - -

דוד קורן: על איזה גילאים אנחנו מדברים?

<מירה קידר: הצעירים זה אפילו פחות מ-18.

<מירה קידר: יש לנו רק תכנית אחת כזו מחבר העמים, אבל רובם סדר גודל 18 עד 28, עד 30.

<מירה קידר: הם בדרך כלל בני 18 ל-24.

<מירה קידר: הם לבד פה, בלי משפחות.

<מירה קידר: כאן תואר התהליך של האופוריה שלאחר העלייה ואחר כך יש נפילה ובנפילה אין רשת ביטחון.

<מירה קידר: בניגוד לחבר'ה ילידי הארץ שיש משפחה כזו או אחרת, פה אין שום רשת ביטחון, אין כסף, אין שפה, אין משפחה, זאת אומרת הנפילה הכי קטנה והם צוללים.

<מירה קידר: לדאבוננו, בסטטיסטיקות זו קבוצה בסיכון, צעירים עולים בודדים זה חד משמעית קבוצה בסיכון.

<לידיה סלע פלד: כן, אני רואה אותם בצבא.

<לידיה סלע פלד: אני עושה עדיין מילואים ואני רואה אותם בצבא.

<מירה קידר: נראה לי שפה יש הרבה מה לעשות בהקשר הזה.

<מירה קידר: ובהקשר של עולי אתיופיה, אולי לנסות פיילוט שיעבוד, שיהיה עם הפנים לדיור קבע, ליישובי הקבע, יש הרבה מצוקות, יש הרבה קשיים ואנחנו נהיה חלק מהעניין הזה ונבחן ונראה, אם משתמשים או לא, איך משווקים.

<מירה קידר: יש פה הרבה שאלות.

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה להוסיף?

אברהם נגוסה: אוקיי.

אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון, אלא אם כן מישהו רוצה להוסיף.

אברהם נגוסה: אני רואה בסיור היום משהו מאוד חשוב.

אברהם נגוסה: אני מרגיש איך שירות כזה שקיים, אנחנו לא רואים ביטוי על ידי המערכת הממשלתית, של לתת תמיכה וגיבוי לשירות כזה.

אברהם נגוסה: 800 אנשים להציל בשנה זה דבר גדול, להגיע אליהם, לדבר איתם, לתת להם דרך של פתרון כדי להציל ולהוציא אותם מהמצוקה הנפשית שהם נמצאים בה.

אברהם נגוסה: אני מאוד לא מבין את המערכת, דווקא שירות כזה, למה לא מנצלים את זה במובן החיובי לטובת האזרחים, גם העולים וגם אזרחים בכלל.

אברהם נגוסה: לכן אני חושב שיש חשיבות רבה לזה שאנחנו נקיים דיון בוועדת העלייה והקליטה והתפוצות ונזמין את כל המשרדים הממשלתיים הרלוונטיים ונקיים דיון בעניין ונדרוש את התמיכה של משרדי הממשלה לשירות הזה.

אברהם נגוסה: הדבר השני, אני גם רואה חשיבות רבה להרחיב את השירות לשפות נוספות, בנוסף לשפה הרוסית שעכשיו נותנים.

אברהם נגוסה: גם זה מוגבל, ולכן גם את זה להרחיב, לשפה האמהרית, לצרפתית, כי אנחנו מצפים שמספר העולים מצרפת, מאירופה, יגדל, לצערי הרב, לפי המצב שם שאנחנו שומעים.

אברהם נגוסה: גם בספרדית.

אברהם נגוסה: יש מספיק עולים, בעיקר מברזיל - - -

<דנה גורדון שושני: פורטוגזית.

אברהם נגוסה: כן, ספרדית וגם פורטוגזית.

אברהם נגוסה: יש עולים מברזיל, גם הם צריכים את זה.

אברהם נגוסה: ובאנגלית כמובן צריך, כי יש היום עלייה, מצפון אמריקה בעיקר.

אברהם נגוסה: אנחנו נדרוש הגדלת השירותים האלה, כי אנחנו מבינים ושאלנו את אנשי המקצוע פה, שאין בעיה, אם המדינה נותנת את התקציב, מבחינת תשתית וכוח אדם, זה תלוי בתקציב שהם יקבלו.

אברהם נגוסה: מבחינת התשתית והיכולת, אני הבנתי מכם שאין שום בעיה.

אברהם נגוסה: זו תהיה הדרישה שלנו.

אברהם נגוסה: עוד דרישה שאנחנו נדרוש, אני חושב, ממשרדי הממשלה, זה שיתוף פעולה.

אברהם נגוסה: שיתוף פעולה מקצועי, שבתי הספר התיכוניים צריכים להיות פתוחים בשבילם, זה צריך להיות בשיתוף פעולה, כדי שהם יבואו ויסבירו לצעירים, שיידעו על קיומם ושיקבלו שירות.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה גם מערכת הרווחה, מערכת הבריאות, קופות החולים, רופא משפחה שמזהה חולה שהגיע אליו שאומר לו 'כואבת לי הבטן, כואב לי הראש' והוא לא מוצא במעבדות את המחלה שלו ואת הבעיות שלו והוא מזהה שיש לו מצוקה נפשית, אז תהיה לו כתובת לאן להפנות אותו.

אברהם נגוסה: יכול להיות שעולה לא רוצה לספר את המצוקה שלו ויכול להיות שהוא יספר בטלפון, מאשר בארבע עיניים.

אברהם נגוסה: לכן גם משרד הבריאות, קופות החולים, רופאי משפחה, שגם יידעו על השירות הזה.

אברהם נגוסה: העניין של השירות הזה חשוב, והרחבה של השירות הזה לשפות ומימונו, תלוי במימון שהשירות הזה יקבל כמובן ושיתוף הפעולה.

אברהם נגוסה: זה מה שאני רואה, מה שאני הבנתי מהסיור הזה, שאנחנו צריכים לעשות וזה אנחנו נעשה כשנזמין את כל המשרדים הרלוונטיים ונשמע מה הם אומרים מצידם.

אברהם נגוסה: אם אין שירות כזה, חבל מאוד.

אברהם נגוסה: חבל.

אברהם נגוסה: גם בצבא, גם אנשי צבא, אני חושב שמשרד הביטחון גם צריך להיות.

אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: אנחנו רואים אובדנות בצבא, אצל חיילים, אפשר למנוע את הדברים האלה עם השירות הזה.

אברהם נגוסה: זה מה שאני חושב שאנחנו צריכים לעשות בקרוב ואנחנו נזמין אתכם, כמובן, שאתם גם תציגו, כמו שהצגתם לנו את הפן השירותי והפן המקצועי שאתם נותנים ואנחנו נקיים את הדיון.

אברהם נגוסה: לכן אני מאוד שמח שקיימנו את הסיור היום, זה חשוב לנו, קיומו של השירות ומהותו של השירות.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

דוד קורן: אני רוצה להודות לכם שבאתם, להגיד לך יישר כוח.

דוד קורן: מהרשימה שהצגת פה יש לך הרבה עבודה וגם לנו ואנחנו מחזקים אותך ואתכם.

אברהם נגוסה: תודה.