ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 75, 2015-11-03 11:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: 3 בנובמבר 2015, כ"א בחשוון, תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – חינוך ליזמות וחינוך כלכלי – לציון יום העסקים הקטנים בכנסת.

יעקב מרגי: כפי שידוע, היום מצוין יום העסקים הקטנים בכנסת, אני מקווה שיו"ר השדולה יגיע, ימצא לנכון להגיע תוך כדי.

יעקב מרגי: מצאנו לנכון לקיים דיון בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, כי נושא החינוך הפיננסי, מדברים עליו רבות שנים רבות, ואמרתי, אני רוצה לא רק לשמוע אלא גם לחוש מה נעשה, האם נעשה.

יעקב מרגי: ותחושתי לגבי אם נעשה כנראה יותר מבוססת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, כפי שאמרתי, נושא חינוך פיננסי מצוי היום על סדר היום הציבורי של הרבה ארגונים לאומיים, של מדינות, שכבר הפנימו שיש מקום לחינוך פיננסי ותרומתו היא רבה, גם להתנהלות הנכונה, גם של התלמידים, גם לאחר גמר מערכת הלימודים, כשהם יוצאים לחיים הכלליים.

יעקב מרגי: התחושה שלי שאצלנו בארץ זה נשאר בגדר הצהרה, אלא אם כן מישהו יתקן אותי, ואני מאלה שאוהבים שמתקנים אותי ואני מוריד מלוח ליבי את התחושה הזו.

יעקב מרגי: אז אנחנו נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: הוא השושבין, הוא צריך לחנך אותנו לחינוך פיננסי.

יעקב מרגי: ספרי לנו מה אנחנו עושים בחינוך פיננסי.

<אלירז קראוז: צהריים טובים.

יעקב מרגי: גברתי, כדי שדברייך יירשמו, נא להסיט את המיקרופון אליך.

<אלירז קראוז: קוראים לי אלירז קראוז, ואני מנהלת את אגף חברה ורוח במזכירות הפדגוגית.

<אלירז קראוז: במסגרת האחריות על תחומי החברה, אנחנו גם אחראים על החינוך הפיננסי, על התכנים שלו, כאשר בשנים האחרונות, יחד עם משרד האוצר, פותחו תכניות שמיושמות כבר בתוך מערכת החינוך, בתחום הזה של חינוך פיננסי.

<אלירז קראוז: הוא אכן יחסית חדש לעומת השנים הקודמות.

<אלירז קראוז: דבר ראשון זה בית הספר היסודי.

<אלירז קראוז: בתחום שנקרא מולדת, חברה ואזרחות, תלמידים מקבלים הקדמה, במוסיקה קוראים לזה טרום כלי, או כלים ראשוניים, בתחומים שקשורים בתקציב, כולל סימולציות לקבל משאב מסוים ולתכנן את ההוצאה שלו, דילמות בסדרי עדיפויות, ביצוע שלו לטווח קצת יותר רחוק, מה זה בנק, מה השימושים בו.

<אלירז קראוז: זה במסגרת יחידה יותר גדולה על היישוב שלי, אבל נכנסים שם עם מספר שעות לימוד, להבין את התפקוד של בנק, למה משתמשים בו בתוך החברה; וצרכנות נבונה וידע בסיסי על התפתחות הכסף, כאילו כאמצעי חליפין בתוך הכלכלה והחברה.

<אלירז קראוז: מוקדשים לזה ארבעה עד חמישה שיעורים בכל אחת משכבות הגיל – ב', ג', ד'.

<אלירז קראוז: זה השלב הראשון.

<אלירז קראוז: אנחנו עכשיו עוסקים בשילוב התחום הזה בתכנית מפתח הלב, שזה כישורי חיים בעצם, בשלבי גיל שונים.

<אלירז קראוז: במתמטיקה בכיתות ד' ובחטיבת הביניים ובגיאוגרפיה, במגמה של גיאוגרפיה בכיתה י"א.

<אלירז קראוז: עוד יחידה גדולה מאד פותחה בהיקף של 30 שעות לימוד לכיתות י', אבל זאת יחידת בחירה.

<אלירז קראוז: המשרד מתקצב את בתי הספר שבוחרים ללמד אותה בכל שכבת י' בשעה שבועית.

<אלירז קראוז: היחידה הזאת היא בהיקף של 30 שעות והנושאים בה הם שוב, תקציב אישי ומשפחתי, בנקים, צרכנות נבונה, חיסכון, הלוואות, השקעות ושיח פיננסי.

<אלירז קראוז: אני אדגים שיח פיננסי, איך מודדים, מה זה מדד מחירים, איך מודדים אותו.

<אלירז קראוז: מה עושה בנק ישראל ומה התפקידים שלו.

<אלירז קראוז: מה זה ריבית, מטבע חוץ ושער חליפין.

<אלירז קראוז: אני רשמתי פירוט של עוד יחידות, אבל אני לא רוצה כרגע ל - - -

יעקב מרגי: מאיזה שנה זה מוטמע במערכת?

<אלירז קראוז: כיתות י'.

יעקב מרגי: מאיזה שנה תקציבית?

<אלירז קראוז: התכנית הזאת קיימת, אני לא בטוחה במאה אחוז, או שלוש או ארבע שנים.

<אלירז קראוז: כאילו זה התחיל להיות מיושם.

יעקב מרגי: בשנת 2010, ביום שנכתב הדו"ח זה לא היה.

<אלירז קראוז: אז זה שלוש שנים בטוח.

<אלירז קראוז: זה קיים בתוך המערכת.

יעקב מרגי: לא הבנתי מה הקשר לשיעורי גיאוגרפיה עם חינוך פיננסי.

<אלירז קראוז: בתוך המגמה בגיאוגרפיה, יש מקומות של תכנון מרחבי ויישובי ויחסי אדם סביבה, לשם נכנסים גם תכנים של חינוך פיננסי.

<אלירז קראוז: אבל ממש חינוך פיננסי כפי שהוא, כרגע נמצא ב-140 בתי ספר בכל שכבת י', ובתי ספר שבוחרים את זה כיחידה להשכלה כללית.

<אלירז קראוז: במסגרת הרפורמה של הערכה בבחינות הבגרות, מחויבים בתי הספר לקחת יחידות להשכלה כללית.

<אלירז קראוז: הצענו את זה כיחידה להשכלה כללית ואז אם בית ספר לא בוחר, גם אם הוא לא בוחר את זה לכל השכבה, הוא יכול לבחור את זה לכיתה י'.

<אלירז קראוז: כתכני חובה בתוך מקצועות הלימוד, כמו שאמרתי, זה ייכנס בהיקף של 3 שעות בכל שכבת גיל, בין תחומי הדעת השונים.

יעקב מרגי: רגע, אם הבנתי טוב ביסודי זה חובה?

יעקב מרגי: זה בכל שכבות הגיל?

<אלירז קראוז: ב-ב' עד ד' זה חובה ואנחנו עכשיו עוסקים בלהכניס את זה בתוך כישורי חיים, בתוך מתמטיקה, וחלק מהחומר בתכנית הלימוד.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: ובתיכון?

<אלירז קראוז: אה, ויש עוד שני דברים ששכחתי לציין.

<אלירז קראוז: בתיכון זה נמצא בחטיבה העליונה בכיתה י', כפי שתיארתי, ביחידה לחינוך פיננסי.

<אלירז קראוז: היא כרגע 10 שעות.

יעקב מרגי: והיא רשות הוא חובה?

<אלירז קראוז: רשות.

<אלירז קראוז: במגמת כלכלה יש להם פרויקט גדול ממש של ניהול עסקי.

יעקב מרגי: אם בכלכלה לא, אז במה כן?

<אלירז קראוז: כן, נכון, אבל שם יש ניהול משק מודרני.

<אלירז קראוז: זה מקיף 1,500 תלמידים.

יעקב מרגי: בכל הארץ?

<אלירז קראוז: כן, במגמה.

<אלירז קראוז: זה ההיקף שלומד את המגמה.

<אלירז קראוז: במגמה הזאת יש פרויקט גדול על ניהול משק מודרני ועל ניהול יזמות.

<אלירז קראוז: יש גם עוד בערך 1,500 תלמידים שלומדים בתכניות לימודים ייחודיות או מינהל עסקים או יזמות, בבתי ספר שמגישים תכנית לאישור והם מקבלים אישור להגיש עליה לבגרות.

<אלירז קראוז: שם יש גם כן היקף מאד נרחב של לימוד, לתלמידים שבחרו ללמוד בתכניות הייחודיות הללו.

<אלירז קראוז: עוד פרויקט גדול שאני לא מופקדת עליו, אבל אני חושבת שחשוב לציין אותו בהקשר הזה, ודווקא באגף שחר, ביחידות לקידום נוער, יש הרבה מאד קבוצות שמנוהלות עם הדרכה וליווי צמוד ליזמות עסקית, כמו ניהול בית קפה, לפעמים שיווק של מוצר מסוים שהם בוחרים לפתח אותו.

<אלירז קראוז: זה משהו winwin, כי אלה קבוצות שהמערכת הקונבנציונאלית לא תמיד מצליחה לפתח איתם את כל הכישורים שצריך.

<אלירז קראוז: דבר אחרון, כדי לא לקחת מהמשתתפים הנוספים יותר זמן, זה שהיום בכל המקצועות, ההערכה הבית ספרית, העבודה הקבוצתית שנדרשת ודורשת את הכישורי המאה ה-21 שקשורים - השארתי את זה בכוונה לסוף, אבל אני חושבת שזה רלבנטי – שקשורים בעבודה בצוות, בתכנון תהליך ובהצגה של פרויקטים, כחלק מתהליך הערכה לבגרות, מאפשר או נותן תשתית.

<אלירז קראוז: היא לא ישירה כמו כל הדברים הקודמים שתיארתי, אבל היא נותנת לאנשים להיות אחראים על יוזמה ולנהל אותה מהתחלה ועד סיומה.

<אלירז קראוז: אבל זאת תשתית כללית לתפקוד בחברה, שהמשרד הכניס כשינוי שלא רק יבחנו, אלא יצטרכו גם להגיש עבודות חקר ולהגיש עבודות שיתופיות ויוזמות מגוונות.

<אלירז קראוז: זה פחות או יותר הסקירה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אולי תוך כדי הדיון נצטרך עוד.

<אלירז קראוז: יש עוד הרבה מה לעשות, אבל אני חושבת שהצלחתי קצת לתקן את הרושם שלא נעשה.

יעקב מרגי: קצת, כן.

יעקב מרגי: המועצה הישראלית לצרכנות – אנחנו צרכנים נבונים?

יעקב מרגי: מחנכים אותנו לזה?

<אלירז קראוז: אה, אמינות וצרכנות, אתם תגידו כי אני לא אמרתי.

<אלירז קראוז: יש לנו איתם פרויקט גדול.

יעקב מרגי: אז בואי ניתן להם לומר את זה.

<אלירז קראוז: אז אתם תגידו ואנחנו ביחד בעניין הזה.

<אהוד פלג: בוקר טוב.

<אהוד פלג: אתה רוצה את התשובה לשאלה שלך, אדוני, בהתחלה או בסוף?

יעקב מרגי: קודם כל תציג את עצמך לפרוטוקול ולאנשים שיושבים פה?

<אהוד פלג: אהוד פלג, מנכ"ל המועצה הישראלית לצרכנות.

יעקב מרגי: אני נותן לך את חופש הפעולה.

<אהוד פלג: אוקיי.

<אהוד פלג: השאלה של אדוני מעלה כלי חדש שהמועצה לצרכנות פיתחה בחודשים האחרונים.

יעקב מרגי: אשתי אומרת שאני צרכן גרוע.

יעקב מרגי: אני קניין, איש רכש הכי גרוע שהיא מכירה.

איתן ברושי: בגלל זה היא שלחה אותך לכנסת, שלא תעשה - - -

<אהוד פלג: אני לא יודע אם אני אצטרך לתת לך הרגשה טובה על כך או לגבות את אשתך.

יעקב מרגי: לא יודע.

<אהוד פלג: אבל הכלי שפיתחנו בדיוק למטרה הזאת, אדוני, נקרא מדד הצרכנות הנבונה והוא נועד למדוד את רמת המודעות הצרכנית גם התיאורטית, בידע וגם האפקטיבית בפועל, בהרגלי התנהגות של הציבור בישראל, וזאת לשתי מטרות.

<אהוד פלג: מטרה ראשונה, לשקף לציבור את המודעות הצרכנית שלו – מה הן נקודות החזקה, בעיקר מה הן נקודות החולשה שלו.

<אהוד פלג: והיות והדברים מסתכמים בהרבה מאד אפשרות של חיסכון כספי, אנחנו מניחים שהציבור יתעשת כשהוא יראה את התוצאות האלה.

<אהוד פלג: מיד אני אומר מה הן; והמטרה השנייה, לכוון בצורה טובה יותר את המיקוד של מאמצי החינוך וההסברה של המועצה הישראלית לצרכנות, שאני ארחיב עליהם מיד.

<אהוד פלג: הציון שהצרכן הישראלי קיבל נכון לאוקטובר 2015 בתחום המודעות לזכויות צרכניות, נקרא בשפת תלמידי בית הספר מספיק בקושי – 4.9.

<אהוד פלג: כך שיש חולשה מאד מאד בולטת בידע צרכני, ידע לגבי הזכויות הצרכניות, וממילא כשאין ידע, אז לא ניתן גם לממש ולעמוד על הזכויות האלה בממשק עם בתי העסק.

<אהוד פלג: אנחנו בהחלט לקחנו את זה לתשומת ליבנו וניערך לתכנון מאמצי ההסברה שלנו בשנה הקרובה בהתאם, וכל שנה אנחנו מתכוונים למדוד את המדד הזה.

<אהוד פלג: רק אציין שהוא בודק גם מודעות לזכויות צרכניות, הרגלי רכישה, הרגלי חיסכון במהלך הצריכה והשימוש ותגובתיות למקרים של התקלות בעוול צרכני – גם שלך וגם של אחרים.

<אהוד פלג: עוד נקודה בולטת, אדוני, הייתה הציון העוד יותר נמוך שהציבור קיבל באקטיביות צרכנית, בעיקר קולקטיבית.

<אהוד פלג: השאלה אם מחאת שנת 2011 הייתה אירוע חד פעמי או שהציבור עכשיו בשל למחאות צרכניות נרחבות, שיביאו לידי ביטוי את העוצמה של הכוח הצרכני.

<אהוד פלג: הציונים היו נמוכים מאד ובהחלט צריך לעבוד על זה.

<אהוד פלג: וכאן אני מגיע למישור החינוכי, משום שעיקר העבודה צריכה להיעשות מול המהלך הזה במישור החינוכי ובמישור ההסברתי.

<אהוד פלג: ההבדל שאנחנו רואים בין חינוך והסברה, הוא שחינוך אנחנו שומרים כמונח לעבודה מול המסגרות החינוכיות המסודרות, בעיקר של הצעירים; והסברה אנחנו מייעדים לקהל הרחב, עם פילוח לאוכלוסיות מוחלשות, שיש להן צרכים מאופיינים מיוחדים.

<אהוד פלג: כאן אני שמח לומר שמחלקת החינוך והמידע של המועצה לצרכנות, פיתחה הרבה מאד תכניות חינוכיות ותכניות הסברה, ובתחום החינוך אנחנו משתפים פעולה בצורה אני חושב מאד מאד מוצלחת, עם משרד החינוך, משום שהתפיסה שלנו היא שאנחנו מפתחים את התכניות ביחד עם הצוותים של משרד החינוך, בתיאום מרמת מנכ"לית המשרד והמפקחים המקצועיים הראשיים; והמורים הם אלה שיעבירו את התכניות האלה ובצורה כזאת, בתנועת מניפה, אנחנו מגיעים לעשרות אלפי תלמידים.

<אהוד פלג: התכניות מתרכזות בשני ערוצים.

<אהוד פלג: הערוץ של הצרכנות הנבונה – וזה כמענה לאותו מדד צרכנות נבונה שאנחנו הזכרנו אותו קודם, ובתחום הזה יש מספר תכניות, אני לא ארחיב עליהן את הדיבור, אלא אם אדוני יבקש, מפאת קוצר הזמן.

<אהוד פלג: הערוץ השני, שהוא מאד מאד חשוב ובעיקר חשוב בהקשר היום המיוחד הזה, שהוא גם מציין את הפגישה של הוועדה.

<אהוד פלג: התלמידים של היום הם אנשי העסקים של המחר.

<אהוד פלג: יש לנו היום הזדמנות לכוון להגברת רמת ההגינות בחיי המסחר בישראל.

<אהוד פלג: המועצה לצרכנות, אדוני, מקבלת כל שנה למעלה מ-41,000 תלונות צרכניות על מקרים של פגיעה צרכנית ואני יכול לומר בביטחון שזה רק קצה קצהו של הקרחון.

<אהוד פלג: כי לשבת מול המחשב ולכתוב תלונה למועצה לצרכנות, זאת עבודה ועל כל צרכן שנפגע - - -

יעקב מרגי: כמה כמוני יש כאלה שבאים, נדפקים, לא חוזרים לחנות או לעסק?

<אהוד פלג: פחות מדי ואנחנו בהחלט מעודדים בתכניות שלנו, סוג התנהגות כזה שאנחנו קוראים לו הכוח של הצרכן היחיד.

<אהוד פלג: הזכות האולטימטיבית של הצרכן, אנחנו קוראים לה סירוב קנייה והיא תופסת גם לגבי מקרים של פגיעה בזכויות הצרכניות שלו.

<אהוד פלג: בית עסק שלא מתנהג כלפיו בהגינות, אין שום סיבה שהצרכן יזכה אותו בארנקו ובכספו, וככל שיותר צרכנים יענישו עסקים סוררים ברגליים, אני חושב שהעסק מבין את זה בצורה מאד מאד טובה.

<אהוד פלג: כמובן שבצורה קולקטיבית מדובר על ארגון חרמות צרכנים.

<אהוד פלג: הדבר השני זה המחיר.

<אהוד פלג: המחיר ההוגן הוא בתפיסה שלנו חלק חשוב במרכיבים של מונח ההגינות.

<אהוד פלג: מחיר כשלעצמו יש לו עוד סיבות ופרמטרים, אבל המרכיב של תמורה לכסף, הוא חייב להיות בהלימה והצרכנים מגדירים אותו כחלק מחובת ההגינות של העסק כלפיהם.

<אהוד פלג: סיכמתי עם מנכ"לית משרד החינוך וזה נכנס בשנת הלימודים תשע"ו לבתי הספר, שתהיה תכנית של חינוך להגינות שאנחנו מפתחים ביחד עם משרד החינוך מכיתה ג' עד כיתה י"ב.

<אהוד פלג: בשנה הזאת כבר ארבעה שנתונים עובדים עם התכנית הזאת, והכוונה היא כמובן להרחיב אותה בתכנית ספירלית, עד לכיסוי מלוא הטווח של השנתונים.

<אהוד פלג: אנחנו מאד מקווים שנוכל לשנות את רמת ההגינות בחברה הישראלית, באמצעות המאמצים האלה.

<אהוד פלג: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים איתנו?

<יוליה בוסויוק: כן.

יעקב מרגי: אז מיד אחרי חבר הכנסת איתן ברושי.

יעקב מרגי: בבקשה.

איתן ברושי: שלום אדוני יושב הראש.

איתן ברושי: אני בכל זאת אחרוג במילה מניהול פיננסי ואגיד מילה, אם אני מבין נכון, על היום הזה שעוסק בעסקים קטנים ובעצם הוא עוסק בחינוך לעבודה, לפרנסה ולראות את ערך העבודה כערך לא פחות חשוב מהתחומים האחרים.

איתן ברושי: זה לא סוד, גברתי ממשרד החינוך, אני לא יודע מי עוד פה ממשרד החינוך.

איתן ברושי: כל פעם שולחים לנו נציגות אחרת - - -

יעקב מרגי: כל אחד ותחומו הוא.

איתן ברושי: רגע, אבל אנחנו אחראים על הראייה הכוללת ולכן ביקשתי מיושב ראש הוועדה שיתקיים דיון יותר רחב לקראת סיכום השליש הראשון.

איתן ברושי: גם אחרי ששמענו את היומרות לשנת הלימודים שנפתחה.

איתן ברושי: אין ספק שהחינוך המקצועי בישראל לוקה בחסר וזה בא לידי ביטוי בחוסר גדול בבעלי מקצוע, וגם אני זוכר את ביטוי הזלזול של פחחות וכו' בכנסת אחרת.

יעקב מרגי: בממשלה אחרת.

איתן ברושי: בממשלה אחרת, כנסת אחרת.

איתן ברושי: אני אומר את זה פה.

איתן ברושי: אנחנו היינו עם של סוחרים וצוענים ובחרנו להיות עם נורמאלי, שחוזר לאדמתו ולעבודת הכפיים ולחיבור של אדם ואדמה והנה אנחנו הופכים את החקלאות לבזויה ואת הפרנסה לבלתי אפשרית.

איתן ברושי: וגם סגרנו כמעט את החינוך המקצועי, השארנו את זה לאנשים פרטיים כמו סטף וטרהיימר ואחרים.

איתן ברושי: ובסוף מה שיש לנו הרבה זה עורכי דין ועוד כל מיני מקצועות.

איתן ברושי: פעם דיברנו על להפוך את הפירמידה ובאמת להיות עם נורמאלי, אבל כשמדברים על שכר מינימום וגאים בזה שמעלים אותו בכמה גרושים והופכים את זה לחגיגה – וטוב שהעלו אותו – אז אנחנו בעצם מחליטים על הפרת השוויון בין לימודים, עבודה ותרומה לקהילה, שזה בסיס גם היום.

איתן ברושי: ואני בא עכשיו מפגישה עם שר הביטחון והוא סיפר על תרגיל שהיה בארצות הברית, של מטוסי F16 עם טייסים מכל העולם, גם ערבים.

איתן ברושי: אבל כשהוא בא לשם סיפרו לו מי היו הטייסים הטובים.

איתן ברושי: הישראלים, גם כי מטוס F16 מורכב מחלקים שמייצרים בארץ, זה לא סודי, אבל זה לא הזמן להרחיב פה, וגם משום שבסוף הם לא רק יודעים הכי טוב את המקצוע, יש להם גם את הערכים הכי, אנחנו חושבים, הכי נכונים.

איתן ברושי: ולא פעם אני שומע, ויושב הראש אומר תפסיקו עם כישורי חיים.

איתן ברושי: בכלל, יש נטייה - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא להפסיק.

יעקב מרגי: לא לזרוק הכל לשם.

איתן ברושי: אני יודע, תיכף תראה.

איתן ברושי: אני התכוונתי לזה.

איתן ברושי: בכלל יש נטייה של החברה הישראלית להעמיס הכל על החינוך ובסוף לדפוק אותו גם בטענות שהוא לא מצליח.

יעקב מרגי: ייאמר לזכותו של חבר הכנסת איתן ברושי, הוא עקבי.

איתן ברושי: לכן אני אומר שלא הכל על החינוך, למרות שאי אפשר בלעדיו ואני בא משם, מהתחום, מראש רשות.

איתן ברושי: לכן אני חושב שבעצם, אדוני יושב הראש, אם פעם נסכם את הדיונים בעזרת הצוות שלך ונראה על מה דיברנו, ואני חבר כנסת חדש, אבל לא בנושאים האלה, אז נדמה לי שאנחנו מדברים כל פעם על קטע, וכפי שאתה אומר זה נכון.

איתן ברושי: כל אחד וההתמצאות שלו, אבל אם מרכיבים את הפאזל בשלמותו, אני באתי לכאן היום ואמר יושב הראש יש פה הרבה אירועים.

איתן ברושי: זה גן אירועים הכנסת.

איתן ברושי: כל פעם בפינה אחרת אירוע אחר.

איתן ברושי: אני אומר שצריך לקיים דיון או לראות איך מחזקים את החינוך המקצועי ואיך בחינוך הרגיל, המסקנה הרחבה כוללת גם את ערך העבודה, שזה לא דבר בזוי, עבודת כפיים, ושזה דבר נכון לחזור להיות עם נורמאלי, שלא מתפרנס רק מלופט גשפט ולא רק מעסקי אוויר, והוא חוזר להיות עם שיושב על אדמתו ולא מוותר עליה ומעבד אותה ושומר אותה.

איתן ברושי: לכן כל הדברים האלה חשובים ואני אומר בסופו של דבר, עסקים קטנים זה אנשים ואנשים שלוקחים סיכון, ואנשים שמשקיעים גם כסף ולא רק זמן.

איתן ברושי: ולכן אני מצדיע תמיד וציינתי ככל שיכולתי אנשים צעירים ונועזים שלוקחים החלטה ואחריות.

איתן ברושי: ולכן אני חושב שמשרד החינוך, שעוסק בהכשרת הדור הבא, ותראו מה הפער בין מי שעוסק בחינוך כמונו, ובין הילדים שרק עכשיו מגיעים לכיתה א'.

איתן ברושי: זה פער שקשה לדמיין אותו בשנים ובעולם המושגים; וכשאנחנו צריכים לחשוב מה הם רואים בעיניים שלהם בפער של עשרות שנים, לא בטוח שאנחנו מצליחים.

איתן ברושי: ולכן בכלים שאנחנו נותנים לדור הצעיר, שמתוכו תצמח ההנהגה של המדינה ובעלי התפקידים, צריך לחזור ולומר אמת.

איתן ברושי: שבלי עבודה לא יהיה פה שום דבר ושיש משקל גדול לעובדים ושיש חשיבות לעבודה וחשיבות לערכים, שבלעדיהם לא היינו מגיעים לאן שהגענו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים.

<יוליה בוסויוק: תודה רבה.

יעקב מרגי: שמעת?

יעקב מרגי: לפני שתציגי את עצמך, שמעת את משרד החינוך?

<יוליה בוסויוק: כן.

יעקב מרגי: שמעת את המועצה הארצית לצרכנות ונשמע עוד גופים ושמעת את השאיפות של חבר הכנסת.

יעקב מרגי: את מרגישה משהו ממה שנאמר?

<יוליה בוסויוק: טוב, אני אתחיל, אני אציג את עצמי.

<יוליה בוסויוק: קוראים לי יוליה בוסויוק, אני לומדת בכיתה י"ב.

<יוליה בוסויוק: אני הנציגה של מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: מאיפה בארץ?

<יוליה בוסויוק: אני מנתניה.

<יוליה בוסויוק: אני אתחיל ואומר, את דיברת קודם על מגמת כלכלה, אני בוגרת מגמת כלכלה, עשיתי בגרות בכלכלה ואני חייבת להודות, בכיתה י"ב אני עובדת, יש לי רכב, אני מנהלת חיים אישיים, יש לי משכורת ועדיין אני לא יודעת מה ההבדל בין בנק כזה או בנק אחר.

<יוליה בוסויוק: עדיין אני לא סגורה על מה ההבדל, מה עדיף לי – להשתמש באשראי, להשתמש במזומן?

<יוליה בוסויוק: דברים בסיסיים של החיים האישיים שלי, דברים שלא תמיד אני מבינה מההורים.

<יוליה בוסויוק: סך הכל אנחנו נמצאים בבית הספר חלק כל כך גדול מהיום שלנו.

<יוליה בוסויוק: לא יכול להיות שבית הספר לא יסביר לנו דברים כל כך בסיסיים.

<יוליה בוסויוק: מיד אחרי בית הספר אנחנו הולכים לצבא ואחרי זה משתחררים לחיים האזרחיים שלנו ויוצא מצב שהרבה בני נוער יוצאים בלי הידע הכי הכי בסיסי באיך לנהל חשבון בנק, איך לנהל משק בית הכי בסיסי.

יעקב מרגי: יוליה, אני מבין את השאיפה שלך.

יעקב מרגי: השאיפה שלך היא אופטימאלית ובצדק.

יעקב מרגי: מערכת החינוך יש לה חלק מרכזי בעיצוב דמותו של הדור הבא וככה אנחנו שואפים שיהיה, אבל הם צלע.

יעקב מרגי: יש גם את מה שההורים מנחילים, מה הסביבה, לעתים מה הסביבה המשפחתית משדרת מבחינת אחריות כלכלית ופיננסית.

יעקב מרגי: השאלה מה רמת הציפיות שלך כתלמידה, כבוגרת, כמי שהגיעה לכיתה י"ב עכשיו, במגמת כלכלה ובגרות בכלכלה.

יעקב מרגי: האם הצלע של משרד החינוך מספקת, או שהיית מצפה ליותר מזה?

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שחינוך כלכלי צריך להיות משהו חובה בבתי הספר.

<יוליה בוסויוק: אם לא שנתיים שלוש לפחות בכיתה י"ב - - -

יעקב מרגי: אילו לא היית במגמת כלכלה, הייתה לך רמת ידע סבירה לגיל שלך?

<יוליה בוסויוק: אני לא חושבת.

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שזה לא רק התנהלות כלכלית אישית, זה גם כלכלה - - -

יעקב מרגי: מושגים, בוודאי.

<יוליה בוסויוק: כלכלה במדינה.

יעקב מרגי: בוודאי.

יעקב מרגי: עולם המושגים.

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שזה מאד חשוב, זה גם נורא מחבר את בני הנוער למדינה, לכלכלה של המדינה.

<יוליה בוסויוק: בני נוער הרבה פעמים לא מתעניינים בזה, אבל הם לא יודעים עד כמה זה מעניין.

יעקב מרגי: בואי נהיה באווירה בית ספרית.

יעקב מרגי: חבר שלי סיפר לי שהבן שלו קודח לו, הוא בכיתה ז', קודח לו שהוא צריך לרכוש לו משהו, אז הוא מתמהמה.

יעקב מרגי: הוא כבר הלך, עשה סקר מחירים באינטרנט, הוא הוציא לו ספקים, הוא דירג לו.

יעקב מרגי: הוא אומר לו פה יש אפקטים כאלה וכאלה.

יעקב מרגי: מסתבר שכשהילדים רוצים הם יודעים לעשות את זה.

<יוליה בוסויוק: נכון, אבל עדיין זה לא.

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שזה לא ידע מספיק בשביל לצאת לחיים האזרחיים שלי אחרי הצבא ולהתחיל את החיים האישיים שלי.

<יוליה בוסויוק: להשכיר דירה, לעשות קניות לבית.

<יוליה בוסויוק: זה דברים מאד בסיסיים שלפעמים אני בתור תלמידת י"ב אני לא יודעת וזה נורא מפחיד אותי.

<יוליה בוסויוק: זה נורא מפחיד אותי שאני צריכה לצאת לחיים האזרחיים שלי ולנסות להסתדר לבד.

<יוליה בוסויוק: הרבה דברים זה דברים שאני אלמד בסוף לבד.

יעקב מרגי: ולכן מה את חושבת, שזה צריך להיות חלק ממערכת השעות?

יעקב מרגי: מה?

<יוליה בוסויוק: כן.

יעקב מרגי: באיזו רמה?

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שלפחות איזה שהוא מערך בשיעורי חינוך, שגם ככה כבר נמצאים בתוך המערכת של כל התלמידים במדינת ישראל.

<יוליה בוסויוק: אז נכון לפתוח שיעורי חינוך, אולי איזה שהם מערכי שיעור שנוגעים בזה.

<יוליה בוסויוק: שעה, שעתיים, שלוש, דברים מינימאליים.

<יוליה בוסויוק: זה לא לוקח הרבה זמן ואני אדע, אני אהיה בראש שקט.

<יוליה בוסויוק: אני אדע שלמדתי דברים בסיסיים, שבית הספר עזר לי לצאת לחיים האזרחיים שלי יותר בראש שקט, שאני יודעת עכשיו מה עדיף לי.

<יוליה בוסויוק: הדבר הכי בסיסי, אשראי, מזומן, מה ההבדלים, מה כדאי, מה פחות כדאי.

<יוליה בוסויוק: איך אני צריכה לבחור בנק שמתאים לי אישית, לאו דווקא הבנק שההורים שלי בחרו כי הוא מתאים להם.

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שזה כן תפקיד של משרד החינוך.

<יוליה בוסויוק: סך הכל חוץ מהיסטוריה ומתמטיקה, צריך לחנך אותנו גם לדברים שהם מעבר.

<יוליה בוסויוק: אני חושבת שזה באמת הכי חלק מהחינוך המשמעותי של כולנו, מהלמידה המשמעותית שהעולם הגיע אליה.

יעקב מרגי: אהבתי את הסיומת שלך.

<יוליה בוסויוק: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה שטרחת ובאת.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו, בזמנך החופשי.

<יוליה בוסויוק: תודה רבה.

יעקב מרגי: משרד הכלכלה נמצא איתנו?

יעקב מרגי: בבקשה.

<ניר בן אהרון: נמצא.

<ניר בן אהרון: שלום לכולם, שמי ניר בן אהרון ואני אחראי על תחום המחקר, המדיניות והקשרים הבין לאומיים בסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה.

<ניר בן אהרון: אני רוצה להציג לכם - - -

יעקב מרגי: חינוך פיננסי.

<ניר בן אהרון: רגע, אני אגיע גם לנושאים הספציפיים האלה, אבל לפני זה אני רק אתן תמונת מצב קטנה של עסקים קטנים ובינוניים בארץ, בישראל.

<ניר בן אהרון: יש מעל 500,000 עסקים בישראל, עסקים קטנים ובינוניים.

<ניר בן אהרון: פירושו של דבר שיש פחות או יותר לפחות 500,000 יזמים, שהיום נמצאים ומפעילים עסקים כאלה בישראל.

<ניר בן אהרון: זה אומר שחלק משמעותי מהאוכלוסייה במדינה, בסביבות בין 5% ל-10% מהאוכלוסייה, וגם מי שעכשיו תלמידים, הם בסופו של דבר יגדלו ויצטרכו להיות גם כן להיות יזמים ויפעילו עסקים, ככה שזה מאד מאד משמעותי לכלכלה בכלל של המדינה.

<ניר בן אהרון: אנחנו מדברים בערך על כ-50% מהכלכלה של המדינה.

<ניר בן אהרון: היא מבוססת על אותם יזמים.

יעקב מרגי: מט"י עוד קיימת במשרד הכלכלה?

<ניר בן אהרון: היום יש גוף שנקרא מעוף.

<ניר בן אהרון: עשינו איזו שהיא רפורמה בכל גופי השטח שתומכים בעסקים קטנים ובינוניים.

יעקב מרגי: מט"י זה מרכז טיפוח יזמות, נכון?

<ניר בן אהרון: כן.

<ניר בן אהרון: אז היום יש גופים שנקראים מעוף, הם גופים שפזורים בכל הארץ, נותנים שירותים לעסקים מרמה של יזם שעדיין לא הקים עסק ועד רמה של עסק בגודל 100 מועסקים.

<ניר בן אהרון: נותנים סדנאות, נותנים ייעוץ פרטני, נותנים קורסים, נותנים הרבה מאד דברים.

<ניר בן אהרון: עדיין כשמגיעים יזמים ואנשים לאותם גופים, למעוף, הרבה פעמים המעוף שם לב שחסר באמת הרבה ידע ויכולות והוא משלים את היכולות האלה כמה שהוא יכול ומשתדל באמת לעשות את המרב, אבל עדיין יש מקום בהחלט לעבוד על התחום הזה, גם בקרב יזמים, לפני שהם מגיעים למעוף, לפני שהם פותחים את העסק, כדי שהם יידעו בכלל, שיהיו להם את היכולות הכלכליות בהבנה של מה צריך לעשות כדי להקים עסק.

יעקב מרגי: אתה יכול לתת לי סקירה של יוזמות של משרד הכלכלה בקטע הזה, כמו מעוף, הכשרות, הדרכות, הסברה.

<ניר בן אהרון: כן.

<ניר בן אהרון: במשרד הכלכלה יש את כל התחום של הכשרה כלכלית, שזה בתי ספר וקורסים שעוסקים בהכשרת אנשים למקצוע בעיקר, שזה כל הנושא של הכשרה מקצועית.

<ניר בן אהרון: יש שם גם בתי ספר מגיל תיכון ומעלה, וגם אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה אחרי תיכון, שהיא אוכלוסייה של מבוגרים.

<ניר בן אהרון: ויש את המערכת שלנו, בסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים, שזאת מערכת שנקראת מעוף, שזה בעצם מרכזים.

<ניר בן אהרון: יש מעל 30 מרכזים כאלה בארץ, שפזורים בכל הארץ, והם בעצם מתעסקים עם יזמים או בעלי עסקים שמגיעים אליהם ורוצים סיוע או לפתוח עסק או לנהל עסק ולהפעיל אותו.

<ניר בן אהרון: עכשיו, קצת סקירה, אבל דווקא בהקשר הבין לאומי, כי אנחנו הבאנו כמה פעמים גופים בינלאומיים לארץ, כדי שינתחו את כל המגזר של היזמות והעסקים הבינלאומיים.

<ניר בן אהרון: אז בשנת 2013 הבאנו משלחת של האיחוד האירופאי, משלחת של מומחים מהאיחוד האירופאי.

<ניר בן אהרון: עשו פה סקירה מאד מאד מקיפה של המצב של העסקים הקטנים והיזמות במדינת ישראל, ואחד מהתחומים המרכזיים שהיו להם בהערות, זה שאין לנו איזו שהיא תכנית לאומית שעוסקת בחינוך ליזמות.

<ניר בן אהרון: אין לנו את הראייה.

<ניר בן אהרון: יש לנו המון המון יוזמות.

<ניר בן אהרון: יש המון המון דברים פרטניים.

<ניר בן אהרון: יוזמים עסק ומקימים עסק וכל מיני תכניות פרטניות שהן פועלות בשלושה-ארבעה, 20, 30 בתי ספר, אבל אין לנו ראייה כוללת של מה שקורה.

<ניר בן אהרון: לאחר מכן, בשנה שעברה, הגיעה משלחת של ארגון אחר, של ה-OECD, שזה מועדון המדינות המפותחות.

<ניר בן אהרון: גם כן שלחו משלחת מומחים שהגיעה לפה ועשתה לנו סריקה של מדינת ישראל.

<ניר בן אהרון: הם ראיינו יותר מ-100 גורמים שונים וניתחו אלפי דו"חות.

<ניר בן אהרון: ושוב פעם, הגיעו לאותה מסקנה ואותה הערה עיקרית הייתה להם – אין פה גישה מערכתית במערכת החינוך, שמטפלת בנושא של חינוך ליזמות.

<ניר בן אהרון: עכשיו, מה זה אומר?

<ניר בן אהרון: זה אומר שיש הרבה בתי ספר שיש בהם כל מיני פעילות של יזמות, אבל הרבה פעמים אנחנו מפספסים אוכלוסיות שלמות ואנחנו לא שמים לב לזה.

<ניר בן אהרון: כל מיני אוכלוסיות מיוחדות.

<ניר בן אהרון: כל מיני אוכלוסיות בפריפריה, שפשוט שם לא מגיעים אליהם ואף אחד לא רואה את זה ואף אחד לא יודע.

יעקב מרגי: יש שילוב ידיים של משרד הכלכלה ומשרד החינוך בנושא הזה?

יעקב מרגי: הרי בסוף אתם הקליינטים של הדור הבא, במובן מסוים.

<ניר בן אהרון: כן.

<ניר בן אהרון: מה שאנחנו חושבים שבסופו של דבר מי שצריך לעסוק בזה זה משרד החינוך.

יעקב מרגי: גם אנחנו חושבים.

<ניר בן אהרון: בסיוע שלנו, ואנחנו נשמח להגיש את כל הסיוע האפשרי מהבחינה הזאת.

יעקב מרגי: כרגע אין.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה.

<ניר בן אהרון: אולי עוד מילה.

יעקב מרגי: בבקשה, תסכם.

<ניר בן אהרון: אני הגעתי בשבוע שעבר מכנס של ה-OECD.

<ניר בן אהרון: הם הוציאו בדיוק גם חוברת חדשה בתחום הזה - מה זה חינוך ליזמות - ממש עכשיו.

<ניר בן אהרון: יש יותר מאחת כזאת.

<ניר בן אהרון: ובגדול, הטענה שלהם אומרת – מה שחשוב ואפילו יותר מכל המושגים הכלכליים, זה ללמד תלמיד איך להפוך רעיון לפעולה.

<ניר בן אהרון: זה בעצם הדבר הכי חשוב; וללמד את התלמידים איך ליצור ערך בעצם.

<ניר בן אהרון: זה יכול להיות בשלב ראשון ערך לתלמיד עצמו, כשהוא מקבל בעצמו את הערך, אבל בשלב השני זה גם יהיה ערך לחברה.

<ניר בן אהרון: פחות שינון ויותר ללמד ילדים איך ליצור ערך, איך להפוך רעיונות לתעוזה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: נמצא איתנו יו"ר האיגוד הגנים הפרטיים, הארצי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<קרן איוס: שלום, נעים מאד.

<קרן איוס: אני לרגע חשבתי שאני - - -

יעקב מרגי: את חשבת שאת צריכה להתחיל בחינוך הפיננסי מהגן כבר.

<קרן איוס: שאני לא במקום הנכון, אבל אחרי שאני שומעת כאן את החברה', קצת נתונים בתחום הזה של הגנים הפרטיים.

<קרן איוס: יש לנו כ-15,000 מסגרות במדינת ישראל, שעוסקות בחינוך לגיל הרך, שהן אינן מפוקחות.

<קרן איוס: כמו שאתם יודעים, חוק הפיקוח על מעונות יום ומסגרות לפעוטות - - -

יעקב מרגי: כולנו תקווה שאנחנו נעביר זאת בקרוב.

<קרן איוס: נכון.

<קרן איוס: ובעקבות הצהרתו של השר בנט ביום ראשון, הרבה עסקים מטעמנו ככה רעדו להם אמות הסיפים, מכיוון שאנחנו מטפלים בכחצי מיליון ילדים במסגרות שנמצאות בתוך בתים, ואחת הסיבות שאני הגעתי לכאן, כי זה משלב חינוך וכלכלה.

<קרן איוס: אנחנו באמת נוגעים במעוף, במקום שאנחנו מכשירים מטפלות לניהול מסגרות לפעוטות והמקום הזה של התאמה לצרכים החל מהגיל הרך וחינוך לעצמאות והכנת הילדים האלה למעגל שהוא מעבר לבית מהקרוב אל הרחוק, והגעה לבית ספר עם כלים טובים, באמת מתחיל בשלב מאד מוקדם.

<קרן איוס: כדי שאנחנו נוכל להכשיר את המסגרות שלנו כמערכות כלכליות, להיטמע במשרד החינוך בבוא היום, אני באמת שמחה לשבת פה ולהקשיב לנפשות הפועלות, כי אני מניחה שיהיה לנו בהמשך שיתוף פעולה.

<קרן איוס: תודה.

יעקב מרגי: את מוזמנת תמיד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התאחדות המלאכה והתעשייה.

<ברוך שניר: שמי ברוך שניר, אני מנהל תחום כלכלה בהתאחדות המלאכה והתעשייה.

<ברוך שניר: למעשה אני רוצה להתייחס לשני רבדים.

<ברוך שניר: הרובד הראשון, שנודע ליזמות בעולם התעשייתי.

<ברוך שניר: אנחנו ארגון שמאגד את העסקים היצרניים הקטנים, כאלה שמעסיקים עד 20 עובדים ומתברר מסקר שעשינו שאותם בעלי המפעלים שחברים אצלנו בתחומי המתכת, העץ, הפלסטיק ואחרים, למעשה 75% מהם הם בוגרי החינוך המקצועי, בפורמט שהיה קיים לפני שלושה עשורים.

<ברוך שניר: תמיד כשמדברים על החינוך המקצועי ועל התרומה שלו לכלכלה ולחברה, הקטע של הקישור בינו ובין היזמות נדחק לקרן זווית.

<ברוך שניר: זאת אומרת מבחינתנו, אותו חינוך מקצועי שהיה קיים וחשף את התלמידים במערכת התיכונית לעולם התוכן התעשייתי, לערכים של עבודה, למעשה גם יצר את הבסיס ואת התשתית לאותם יזמים שבאו והקימו את המפעלים לאחר מכן.

<ברוך שניר: לכן זה הוא קשר שהוא משתנה, שהוא תלוי אחד בשני ואנחנו חושבים שהדרך ליצירת תשתית לאותם מפעלים, שאגב משמשים גם כקבלי משנה לתעשיות יצוא, לתעשיות ביטחוניות, יש פה השלכות רוחב, הוא דרך השקעה מחודשת, דחיפה ופיתוח חדש של החינוך המקצועי.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה בשבוע שעבר דיון על החינוך הטכנולוגי.

יעקב מרגי: אוטומטית מחינוך פיננסי אנחנו גולשים לצורך הזה.

יעקב מרגי: יש ממשק, אני לא אומר שאין ממשק.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון מעמיק על הצורך ועל המשבר בתחום החינוך הטכנולוגי.

יעקב מרגי: הגיל, חתך הגילאים שנמצאים היום במערך העסקים ובמפעלי הייצור הוא גבוה, לקראת פרישה.

יעקב מרגי: החברה בישראל לקראת משבר בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: אני מקווה שאנחנו נפתח את המגמות שדיברנו עליהן.

<ברוך שניר: עכשיו בראייה כלל משקית, אני למעשה מחזק את הדברים של ניר.

<ברוך שניר: למעשה כאשר אנחנו מדברים על מערך לאומית ליזמות שלא קיימת, זה מחייב, לפחות לתפיסתנו, שילוב ידיים כמו שציינת קודם, גם של המגזר העסקי, גם של ארגונים חברתיים וגם של משרד החינוך ומשרד הכלכלה.

<ברוך שניר: כל זה צריך ליצור גם מארג של יזמים פעילים, שיהיו שותפים גם בכתיבת תכניות הלימוד, גם בליווי המעשי, בחונכות, בדחיפת אותם יזמים קדימה, וזה גם למעשה יוצר תשתית לאחר מכן, לפתיחת סטראפטים, אבל לא רק בתחום של ההייטק, אלא גם בתחומים המסורתיים שאין לנו את מרכיב היזמות שם, שהוא כל כך גבוה, וזה גם מתבטא בפריון שהוא יותר נמוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ארגוני ההורים.

יעקב מרגי: גלעד כהן, בבקשה.

<גלעד כהן: שלום לכולם, אני גלעד כהן מטעם ארגון ההורים בירושלים.

<גלעד כהן: אני לפחות רואה את זה מהצד שלנו, של ארגון ההורים.

יעקב מרגי: אני מבקש שתראה את זה רק מהצד שלך.

יעקב מרגי: משרד החינוך פה, כלכלה פה, כולם פה.

<גלעד כהן: כן.

<גלעד כהן: אני מאד מתחבר לדברי נציגת מועצת התלמידים, שאמרה שהדבר הזה חסר בבתי הספר.

<גלעד כהן: מראייה שלי אני רואה שהרבה תלמידים ואני מדבר גם הרבה עם חיילים, כאלה שהם עוד רגע משתחררים וכאלה שהשתחררו.

<גלעד כהן: הם לא יודעים איך להתמודד עם הדברים הפשוטים.

<גלעד כהן: היא דיברה על חשבון בנק, שלא לדבר על שכירות, אז הרבה חברה בהתחלה, איך שהם יוצאים, בחצי שנה-שנה הראשונה, הרבה נתמכים על ההורים, על הידע של ההורים, ולפעמים ההורים אולי מטעים, כי הם לא למדו את הדברים האלה בבית הספר והם עושים המון המון טעויות כלכליות.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה חיילים משוחררים הם חייבי ביטוח לאומי על זה שהם לא ידעו שהם חייבים לשלם?

<גלעד כהן: כן, כן.

<גלעד כהן: אני אישית הייתי כזה.

<גלעד כהן: שלושה חודשים ראשונים כשהשתחררתי מהצבא.

<גלעד כהן: הייתי בקבע, השתחררתי, לא ידעתי, כי אף אחד לא לימד אותי אף פעם.

<גלעד כהן: שלושה חודשים הייתי באוויר, אחרי כמה שנים שאתה - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, פעם במדינה היינו בעידן התלושים של קופת החולים.

יעקב מרגי: היינו מדביקים בפנקס האדום.

<גלעד כהן: אולי אצל ההורים שלי.

יעקב מרגי: אתה לא שייך לדור הזה.

יעקב מרגי: תאר לך שאם היית משתחרר ולא היה לך בול להדביק אותו עם הלשון והיית עם כאבי ראש, לא היה מי שיטפל בך.

<גלעד כהן: אוקיי, אז אני אומר.

<גלעד כהן: הנה, אתה נותן דוגמא טובה ואני אומר שהדברים האלה, הבסיסיים, של ביטוח לאומי, קופת חולים, הדברים הפשוטים שהם חינוך פיננסי כלכלי, בסוף זה סוג של איזו שהוא צ'ק ליסט, שהתלמידים לא יודעים אותו.

<גלעד כהן: הם נכנסים לצבא, לא יודעים אותו.

<גלעד כהן: הם יוצאים מהצבא, הם לא יודעים אותו.

<גלעד כהן: במיוחד י"א-י"ב, שהם כבר רגע לפני צבא וכאלה שעושים י"ג-י"ד בכלל לא מבינים את זה.

יעקב מרגי: תראה, אולם אתה בא בכובע של ארגוני ההורים, אבל קח את זה כמחמאה.

יעקב מרגי: עדיין הייתי שם אותך ברמה שאתה נראה כמו מועצת התלמידים, אבל בקרב ארגוני ההורים שקצת בגיל שלי ויותר, הם היו אומרים תשמעו, תנו חינוך פיננסי, כי תבדוק, תעשה מחקר ותראה כמה הורים נדרשו לכסות לילדים שלהם, איזה חובות בגלל הסתבכויות, בגלל חוסר ידע של כמה אלפי שקלים ועשרות אלפי שקלים היית מוצא פה בהסכמה רחבה.

יעקב מרגי: אז עוד הייתי חבר כנסת צעיר.

יעקב מרגי: בגיל שלי ארגוני הורים, אתה יודע, אמנם היום הם בגיל שלך, אבל תמיד ראינו אותם כמבוגרים כבר.

<גלעד כהן: אני הצעיר בחבורה שבארגון ההורים שלנו בירושלים, ובהחלט הדבר הזה נוגע מאד לליבי ואני מאמין גם בתלמידים ו - - -

יעקב מרגי: זה מחזק את הצורך של החינוך הפיננסי במובן הרחב שלו, בעולם המושגים.

<גלעד כהן: בדיוק.

<גלעד כהן: אני אומר עוד משפט בבקשה, ברשותך, כבוד יושב הראש.

<גלעד כהן: יש היום תכניות.

<גלעד כהן: ישנן תכניות בבתי הספר, אבל הן בתוספת.

<גלעד כהן: כלומר, ההורים צריכים לשלם אם זה בתל"ן או בשיעורים כאלה ואחרים, שיעורי רוחב, אבל זה אחרי שעות הלימודים.

<גלעד כהן: זאת אומרת אצלנו, והילדים שלי עדיין ביסודי, אז יש חינוך כזה לכיתות ה'-ו', אבל אנחנו משלמים על זה.

<גלעד כהן: כהורים אנחנו משלמים על זה.

<גלעד כהן: זה לא משהו שאנחנו צריכים - - -

יעקב מרגי: בתל"ן?

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

יעקב מרגי: המועצה לצרכנות, כשאומר לך פה בשולחן ועדת חינוך, נציג של ארגון ההורים שהוא נדרש לשלם במסגרת תל"ן, ויש בזה חוקים, חוקים מאד נוקשים, הגדרה מאד ברורה, במסגרת תשלום רשות רק בהסכמה כלל הורית.

יעקב מרגי: בית ספר שעושה כל יוזמה, כל יוזמה שהיא לא מוגדרת בתשלומי הורים, היא חייבת הסכמה של כלל ההורים.

יעקב מרגי: על מה שאתה הצבעת, אני לא יודע אם זה בכלל נכנס בהגדרה הזו.

<גלעד כהן: זה שיעורים ש - - -

יעקב מרגי: ולא לחינם לפני שנכנסתי לדיון התעכבתי.

יעקב מרגי: נכון איחרתי בכמה דקות בפתיחת הדיון?

יעקב מרגי: כי התכתבתי עם מנכ"לית משרד החינוך, שפניתי ליועצת המשפטית, גברת מורג ממשרד החינוך, לפני כחודשיים בסוגיית התל"ן ותשלומי הרשות.

יעקב מרגי: משום מה, אחת המשפטניות המוכשרות והוותיקות של מערכת משרדי הממשלה, מתמהמהת לתת לי תשובות קרוב לחודשיים.

יעקב מרגי: ביקשתי את הסעד של המנכ"לית ואני מקווה שהמנכ"לית תדע להגיד לי את התשובות בהקדם.

יעקב מרגי: בבקשה, זה ראה קיבלת.

יעקב מרגי: תבדוק אם זה נעשה כחוק.

יעקב מרגי: תוכל להיעזר גם בוועדה לבדוק את הסוגיה הזאת.

<גלעד כהן: אז אני אומר שזה בתוספת, כמובן.

<גלעד כהן: אני מכיר בתי ספר אחרים שמפעילים כל מיני תכניות אחרי צהריים בצהרונים וכו', אבל זה לא במסגרת בית הספר.

<גלעד כהן: אין מורה/מורה ייעודיים שילמדו איזה שלב כלשהו, להעביר לכיתות גבוהות, במיוחד ל-י"א-י"ב, את הדברים הבסיסיים שכל אזרח במדינה היום או לומד או חווה על בשרו, או לא יודע מה, ובמיוחד אלה שפותחים עסקים.

<גלעד כהן: אני פתחתי עסק אישי שלי, פרטי, אז היום נקרא עצמאי.

<גלעד כהן: אז ללמוד את כל זה אתה לומד לבד, אתה לומד דרך רואה החשבון, אתה לומד את כל הבלגן מסביב לבד.

<גלעד כהן: אם זה היה משהו שנרכש בבית הספר, אגב באוניברסיטאות זה גם לא נלמד, אם זה היה משהו שנרכש בבית הספר, כאיזו שהיא תכנית בסיסית, אולי היום היה לי יותר ידע, הייתי יותר חכם בעוד כמה וכמה דברים.

<גלעד כהן: אני מניח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוחמד יונס, בבקשה, תציג את עצמך.

<מוחמד יונס: אני יושב ראש ומנכ"ל אופקים לשלום ולדו קיום.

<מוחמד יונס: קודם כל אדוני יושב הראש, אני לא יודע, משרד החינוך לא התייחס למגזר הערבי.

<מוחמד יונס: אין פה נציג של המגזר הערבי.

<מוחמד יונס: משרד הכלכלה, ניר, נתן לי תשובה מאד מאד-, אם אני אקרא אותה אתם תתפלאו לשמוע דבר כזה.

<מוחמד יונס: קצת בעייתי.

<מוחמד יונס: שאלתי אותו האם יש לכם נתונים גם לגבי המגזר הערבי: קצת בעייתי - יש לנו גוף מעוף במגזר הערבי, אבל חסר עדיין מחקר על התחום.

<מוחמד יונס: עוסקים בזה.

יעקב מרגי: הוא כנה, אמר לך את המציאות.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה שהוא יסבן אותך?

<מוחמד יונס: הם לא מתייחסים למגזר הערבי.

<מוחמד יונס: מה, אנחנו לא שייכים למדינה?

יעקב מרגי: אז בוא.

יעקב מרגי: יונס, אני רוצה לעזור לך.

<מוחמד יונס: למה?

יעקב מרגי: תן לי משפט.

<מוחמד יונס: גם הנציג של ההורים לא התייחס.

<מוחמד יונס: נציגת התלמידים לא התייחסה.

יעקב מרגי: יונס - - -

<מוחמד יונס: ציין רק את המגזר היהודי.

<גלעד כהן: לא, לא.

<מוחמד יונס: אמרת, אני כתבתי את המשפט.

יעקב מרגי: יונס, אתה רוצה לעזור לי?

יעקב מרגי: אז תקשיב לי.

יעקב מרגי: אני מבין את הרגישות וזה חוזר כמעט בכל דיון.

יעקב מרגי: עומדת לך הרשות כיושב ראש ארגון, לשאול.

יעקב מרגי: אנא, תן לי.

יעקב מרגי: כשיושב פה נציג משרד, אתה יודע מה, אני גאה שלא באים ואומרים אצל המגזר הערבי ככה, ואצל האתיופים ככה ואצל החרדים ככה.

יעקב מרגי: קודם כל ההסתכלות צריכה להיות רחבה.

יעקב מרגי: אתה רוצה להציף סוגיה, תציף אותה.

יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות, היא באה בשם מערכת החינוך הממלכתית.

יעקב מרגי: כשהיא דיברה על מערכת החינוך הממלכתית, סליחה, אוי ואבוי לאותו שר חינוך, לאותו מנכ"ל, שייתן לי פה סקירה על נושא מסוים בוועדה, ששייך לחינוך הממלכתי, כאפליות בין זרמים אחרים בחינוך המוכר שאינו רשמי, שקיימת, שהוא לא יורד בצורה שווה לכולם.

יעקב מרגי: אתה יודע על משהו, תציג אותו.

יעקב מרגי: אדרבא.

יעקב מרגי: אתה רוצה לשאול שאלה ספציפית, שאל.

יעקב מרגי: אני אתן לך עצה ידידותית, בלי הידיים, זה לא מכבד.

<מוחמד יונס: לא, אני לא - - -

יעקב מרגי: יושבים פה בני אדם בעלי תפקידים, תדבר.

יעקב מרגי: תשאל את השאלה שלך ספציפית - - -

<מוחמד יונס: שאלתי את ניר - - -

יעקב מרגי: שאלת אותה במסגרת הדיון או פנייה אישית?

<מוחמד יונס: לא, במסגרת הדיון.

יעקב מרגי: לא, אני לא שמעתי את השאלה שלך.

<מוחמד יונס: שאלתי אותו האם יש - - -

יעקב מרגי: איך שאלת אותו?

<מוחמד יונס: כשהוא דיבר שאלתי אותו האם יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי.

יעקב מרגי: פעם ראשונה עכשיו נתתי לך רשות דיבור, איך הספקת לשאול אותו?

<מוחמד יונס: הוא שמע אותי.

<מוחמד יונס: שמעת אותי, ניר?

יעקב מרגי: אתה יודע שהפרוטוקול לא שמע אותך, בגלל שהתפרצת.

יעקב מרגי: חבל.

<מוחמד יונס: אוקיי, אז אני שואל אותו עכשיו.

<מוחמד יונס: ניר, האם יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי?

<מוחמד יונס: לא.

<מוחמד יונס: קצת בעייתי.

<ניר בן אהרון: רגע, זה - - -

יעקב מרגי: לא, לא, ניר, אתה לא עונה.

יעקב מרגי: הלאה.

<מוחמד יונס: יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי, נציג ארגון ההורים?

<מוחמד יונס: לא.

יעקב מרגי: סליחה, הוא מייצג את-.

יעקב מרגי: סלח לי יונס, אתה מנסה להציג פה - - -

<מוחמד יונס: נציגת התלמידים – יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי?

יעקב מרגי: סליחה, עוד פעם.

יעקב מרגי: לגבי משמרות הזה"ב היה דיון קודם, עם התנועה ביד ליד ימין.

יעקב מרגי: תקשיב רגע, אתה לא יכול לבוא כך.

יעקב מרגי: הוא נציג של מי?

יעקב מרגי: של ארגון ההורים ירושלים.

יעקב מרגי: יש לך שאלה ספציפית על ירושלים, תשאל.

יעקב מרגי: תקשיב, אין נתונים על המגזר הערבי.

יעקב מרגי: הנה, אני נותן לך, אל תשאל אף אחד.

<מוחמד יונס: למה?

יעקב מרגי: תשאל אותי, מה השאלה שלך.

<מוחמד יונס: למה?

יעקב מרגי: תשאל אותי מה השאלה שלך.

יעקב מרגי: מה אתה שואל?

<מוחמד יונס: למה אין נתונים על המגזר הערבי?

יעקב מרגי: על מה?

יעקב מרגי: איזה נתונים?

<מוחמד יונס: על כל מה שהיה בדיון.

יעקב מרגי: לא היה בדיון כלום.

יעקב מרגי: תשאל אותי מה אתה רוצה לדעת, ששייך למגזר הערבי.

יעקב מרגי: האם מלמדים במגזר הערבי את הנושא הכלכלי הזה, הפיננסי?

יעקב מרגי: חינוך פיננסי?

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברת קראוז.

<אלירז קראוז: התשובה היא כן.

יעקב מרגי: אתה רואה איך מנהלים דיון?

<מוחמד יונס: יש לך נתונים?

יעקב מרגי: סליחה, שאלת.

יעקב מרגי: תן לה לענות.

<אלירז קראוז: אני לא ספרתי כי לא צפיתי שתהיה פה בקשה להתייחס לחוד למגזר הערבי, אבל אני יודעת, כי אני מדי פעם רואה את הרשימה - - -

<מוחמד יונס: אתה לא צריכה לבוא מוכנה לוועדה, אם יש לך נתונים לגבי המגזר הערבי?

יעקב מרגי: יונס, סליחה.

<אלירז קראוז: מר יונס, אתה שאלת, אני מנסה לענות.

יעקב מרגי: תן לה לענות.

יעקב מרגי: אתה לא מתפרץ.

<אלירז קראוז: בתיה ספר במגזר הערבי - - -

יעקב מרגי: אין לי בעיה לקחת את רשות הדיבור בחזרה ואני יודעת לעשות זאת.

<אלירז קראוז: שנענו ליוזמה להנהיג את החינוך הפיננסי, נמצאים בייצוג טוב, לדעתי אפילו מעבר.

<אלירז קראוז: אז אני מוכנה אחרי הדיון, אם תפנה אלי, לתת לך את המספר, מתוך אותם 140 בתי ספר שמלמדים חינוך פיננסי, מה הוא המספר של בתי הספר במגזר הערבי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<אלירז קראוז: שברגע שהם מצטרפים מקבלים הדרכה ופיתוח מקצועי.

יעקב מרגי: יש מישהו סביב השולחן שרוצה להתייחס ולא התייחס?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<שרון לוין: שלום לכולם.

<שרון לוין: שמי שרון לוין, אני באה מטעם ארגון פעמונים, אני מנהלת תחום הדרכה לקבוצות בפעמונים.

<שרון לוין: אנחנו עוסקים בחינוך פיננסי קרוב ל-18 שנה בקרב האוכלוסייה בכלל, דרך ליווי משפחות.

<שרון לוין: בתחום הספציפי הזה של חינוך פיננסי לילדים, אנחנו עוסקים משנת 2008, כשאנחנו מגיעים לבתי ספר ונותנים הדרכות בעיקר לכיתות י'-י"א-י"ב, כמו שנציגת התלמידים אמרה.

<שרון לוין: באמת החברה לא יודעים איך לפתוח חשבון בנק ומה ההבדל בין עמלה לריבית.

<שרון לוין: כל הנושא של מיצוי זכויות בעבודה, איך נראה תלוש שכר, מה זה אומר.

<שרון לוין: אבל גם אנחנו מדברים על הפן החברתי, שבעצם אנחנו מדברים על רגישות חברתית, על הלחץ החברתי שיש בנושא הצרכנות, מותגים, כל ההבדל בין צריך לרוצה.

<שרון לוין: כל הדברים האלה באמת איך להשתמש נכון באמצעי תשלום, קנייה בתשלומים, מתי שיקים, מתי כרטיסי אשראי.

<שרון לוין: כל הנושא הזה בא לידי ביטוי בתוך ההדרכות, ובאמת אנחנו רואים שהנוער אין להם מושג, והם נגישים לכסף, רובם עובדים ומקבלים שכר יפה.

<שרון לוין: אנחנו גם מלמדים כלים לחיסכון, מדברים איתם על העתיד, על איך לחסוך לרישיון נהיגה ולפסיכומטרי וללימודים הגבוהים וטיול לפני ואחרי צבא, דברים מהסוג הזה.

<שרון לוין: אנחנו רואים את זה באמת אחר כך גם אצל חיילים ואנחנו עושים הדרכות גם בצה"ל, כשמפקדים פונים אלינו.

<שרון לוין: חיילים נמצאים במצוקות כלכליות לא פשוטות ובאמת החברה אין להם מושג.

<שרון לוין: אז כל הנושא של החינוך הפיננסי באמת לוקה בחסר וצריך לעשות כאן שיפור מאד מאד רציני.

יעקב מרגי: מה זה ארגון פעמונים?

<שרון לוין: אנחנו ארגון, עמותה, ארגון מתנדבים.

<שרון לוין: אנחנו עוזרים למשפחות להתנהל נכון מבחינה כלכלית.

<שרון לוין: להתנהל נכון עם הכסף שלהם.

יעקב מרגי: איפה אתם פועלים?

<שרון לוין: בכל הארץ.

<שרון לוין: מאילת ועד קריית שמונה, אנחנו מפעילים מעל 2,700 מתנדבים בארגון, כשרוב המתנדבים בעצם מלווים משפחות בליווי פרטני, להתנהלות, מעין שיקום כלכלי להתנהל נכון עם הכסף.

יעקב מרגי: אתם נתמכים על ידי גוף ממשלתי כלשהו?

<שרון לוין: לא.

<שרון לוין: מתרומות.

<מוחמד יונס: גם המגזר הערבי מיוצג?

<שרון לוין: גם במגזר הערבי, בהחלט.

<שרון לוין: יש גם ליווי משפחות, גם הדרכות.

<שרון לוין: עוד משפט אחד אני אגיד, יש לנו גם הדרכות מיוחדות לנוער בסיכון שאין להם איזו שהיא מסגרת.

<שרון לוין: אנחנו בשיתוף עם רשות הנוער ועובדים יחד איתם.

יעקב מרגי: אין ספק ששם צריך.

<שרון לוין: זה מאד מאד חשוב.

יעקב מרגי: נציג לה"ב, ארגון העצמאים ולשכת עורכי הדין, בבקשה.

<אורן אבלה: קוראים לי אורן אבלה, אני עורך דין כמובן.

<אורן אבלה: אני נציג של ארגון לה"ב - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, עכשיו בכנות, אתה מצפה, כתבת לי עורך דין אורן אבלה, אבל ה-ב' עם הל', כשהשם הוא לא נפוץ, כמעט הכשלת אותי בהגייה.

<אורן אבלה: בסדר, העיקר שזה.

<אורן אבלה: ארגון לה"ב זה הארגון הכי גדול שמרכז עצמאים וארגונים עצמאיים.

יעקב מרגי: נשיא הארגון היה חבר כנסת.

<אורן אבלה: היה רצבי.

<אורן אבלה: לפני שבוע וחצי נערכו בחירות.

יעקב מרגי: לא עדכנתם אותי.

<אורן אבלה: יש נשיא חדש, בגלל זה הגשנו - - - בתקופה האחרונה.

יעקב מרגי: מי הנשיא החדש?

<אורן אבלה: רועי כהן, עורך דין.

יעקב מרגי: עורכי הדין האלה משתלטים לנו.

<אורן אבלה: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: פעם היו רואי חשבון, הדיחו אותם.

<אורן אבלה: עכשיו אנחנו בעניינים, יש פה קבוצה טובה.

<אורן אבלה: הדברים הם כאלה מבחינתנו, אני שומע פה את דברי חברי וכאדם עצמאי כמובן, מגיל מאד צעיר, כאבא לשלושה ילדים בבית ספר יסודי וכחבר בהנהגה ההורית ובעוד כל מיני כאלה, אני מתחבר פה לדברים שנאמרים.

<אורן אבלה: בסופו של יום המשותף פה, שחסר באמת חינוך פיננסי ואני רוצה רגע לסכם פה בכל הרמות.

<אורן אבלה: כלומר, חינוך לעסקים, חינוך פיננסי, הוא צריך להתחיל להיות מחולק גם לבית ספר יסודי, גם לבית ספר תיכון וגם לאוניברסיטה.

<אורן אבלה: כלומר, כל קבוצת גיל כמובן חינוך אחר ודרך אחרת וצורה אחרת ורמה אחרת, אבל החינוך צריך להתחיל מגיל מאד מאד קטן, כי אנחנו בעצם מתקדמים.

<אורן אבלה: אנחנו רוצים להתקדם, העולם מתקדם וגם יזמות של ילדים צעירים, שביעיסטים, שמיניסטים, שישיסטים ואפילו לפני, כמו שיש יחידות למצוינות ויש יחידות נאס"א קוראים לזה, דברים מאד מאד מתקדמים, זה דברים שהם פיננסיים, והפיננסי בעצם מדבר על היריעה המאד מאד רחבה, ממשהו שהוא עבודה פיזית, עד לעבודת חלל ומחקר.

<אורן אבלה: אחת הסיבות, ואני עצמאי מגיל צעיר, אבל למדתי את זה עם הזמן, ולא כולם מצליחים ללמוד את זה בדרך הנעימה יותר, ואמר יושב ראש הוועדה קודם כמה הורים יכולים – אמרת את זה בצורה צרה רק על הביטוח הלאומי – אני בתור עורך דין יכול לפתוח את המניפה – וכמה פושטים רגל וחתמו להם ערבויות ורק ניסו, וכל הכישלון בעסקים – אם היה חינוך מסוים לסטודנט, שלמד עיצוב פנים והוא מעצב, ואני מעריך שיש מקצועות חופשיים שרובם הולכים להיות עצמאיים, אם הוא רק היה לומד - - -

יעקב מרגי: הוא לא יודע איך נראה שטר.

<אורן אבלה: הוא לא יודע איך נראה שיק ומה זה בנק ומה זה לשלם שכירות.

<אורן אבלה: הוא יודע לעצב את המוצר שהוא הכי טוב בזה.

<אורן אבלה: הוא סיים בהצטיינות.

<אורן אבלה: ואותו דבר גם לגבי אותו תיכוניסט שרוצה להקים איזה שהוא מיזם ולאותו חייל משוחרר שרוצה לפתוח איזו חברה להפקת אירועים קטנה.

<אורן אבלה: כלומר, אם החינוך היה מוטמע בכל שלב של החיים הצעירים שלנו, נקרא לזה, ואני בכוונה רוצה - - -

יעקב מרגי: כולנו צעירים פה, מה?

<אורן אבלה: לא, לא, ברור, בצעירים כל אחד והצעירות שלו, אני חושב שהמצב היה שונה.

<אורן אבלה: אנחנו רוצים לקחת חלק בשיח הזה ואיך אנחנו מטמיעים - - -

יעקב מרגי: אני אאתגר אותך.

יעקב מרגי: אחת המסקנות תהיה שאני אקרא לכם לשלב ידיים, אם זה המועצה הישראלית לצרכנות וארגוני המעסיקים.

יעקב מרגי: אני אומר – שילוב ידיים עם משרד החינוך, עם משרד הכלכלה, באיזה מיזם משותף.

יעקב מרגי: הרי אנחנו נעשה איגום רצונות, איגום משאבים, איגום כוח אדם, איגום.

יעקב מרגי: ואז יהיה משהו, איך אמרת, אפקט המניפה?

יעקב מרגי: תאמינו לי, זה יגיע.

יעקב מרגי: קצת וקצת וקצת וכל אחד עושה קצת ונשאר קצת.

יעקב מרגי: אם נעשה שילוב ידיים, ואפשר לעשות שילוב.

יעקב מרגי: הלוואי ויכולתי לבוא למשרד החינוך ויקום האדם האמיץ ויגיד – STOP.

יעקב מרגי: בעשור הקרוב מערכת השעות הולכת להשתנות – אין היסטוריה, אין זה וזה ומכניסים א', ב', ג', ד' – חלום טוב.

יעקב מרגי: אני האפיקורס הגדול של מערכת החינוך ואני חושב שהגיע הזמן לקחת את מערכת השעות וליצור באמת התאמה למילניום שלנו.

<אורן אבלה: לחיים.

יעקב מרגי: אני בכוונה אומר למילניום שלנו, כי אנחנו עוד במילניום הקודם, אחורה.

יעקב מרגי: אני, יציר כפיה של מערכת החינוך הממלכתית, אני אומר את זה כמעט בכל דיון.

יעקב מרגי: נעשו הרבה דברים, אבל שינוי מהותי, מה שהבן, הילד לומד היום בחינוך הממלכתי ומה שאני למדתי – הוא כל כך גדול.

<אורן אבלה: אדוני אני רוצה עוד משפט ברשותך.

יעקב מרגי: לסיום, כי עוד אחרים רוצים.

<אורן אבלה: ומכל המכובדים פה, דווקא לנציגת התלמידים, מועצת התלמידים.

<אורן אבלה: גם, אני זוכר את עצמי כבר בגיל הזה וגם באיזה משוב, משהו של ילדה בכיתה י"א שלמדה כלכלה ו - - -

יעקב מרגי: והיא עובדת ויש לה רכב והיא לא יודעת.

יעקב מרגי: היא אומרת שחסר לה עוד.

<אורן אבלה: בגלל זה התחברתי.

<אורן אבלה: אדוני, לא סתם התחברתי, הייתי גם אחד כזה עם רכב ועובד, גם בגיל הזה.

<אורן אבלה: אז בדיוק - - -

יעקב מרגי: אני אספר לך מה אני מכרתי כשהייתי בחופשות?

<אורן אבלה: בבקשה.

<אורן אבלה: אני התחלתי בסברס, אדוני.

יעקב מרגי: אנחנו יש לנו על מה לדבר אחרי זה.

<אורן אבלה: אז אני מתחבר בסיכום שלי לזה דווקא, אם החינוך היה מגיל צעיר, אז היא באמת מוצלחת יותר, אבל לאחרים שגם רוצים, לא תמיד יש את הכלים גם בבית, באמת ככה לקדם את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורך דין פלג, בבקשה.

<אהוד פלג: אדוני, אני מברך על הקריאה שלך לשיתופי פעולה, כי בניסיון של המועצה לצרכנות, שיתופי פעולה - - -

יעקב מרגי: כתוב תכנית, בוא אלי, אני אחראי לשדך בין כל הגורמים.

<אהוד פלג: קודם כל קניתי ואני אבוא.

<אהוד פלג: שנית, אני רוצה לומר ששיתופי הפעולה האלה שהתבצעו, הולידו הצלחות מאד מאד יפות, שיתוף פעולה למשל עם הרשות לפיתוח הגליל בהעברת סדנאות הסברה, כולל גם במגזר הערבי, על ידי מנחים ערבים שאנחנו שכרנו והכשרנו, כדי להעמיד את הידע והמודעות במגזר, להביא אותו לרמות יותר גבוהות.

<אהוד פלג: על שיתוף הפעולה עם משרד החינוך כבר עמדתי קודם.

<אהוד פלג: כרגע נרקם שיתוף פעולה עם המשרד לאזרחים ותיקים.

<אהוד פלג: אנחנו מברכים על שיתופי פעולה כאלה ואנחנו חושבים שלאור הצורך הבוער בהעצמת הצרכנים – זה בסופו של דבר הדבר שעוסק בו החינוך או המטרה של אותו חינוך פיננסי, חינוך לצרכנות נבונה, ולא פחות מזה – חינוך להגינות, כי לפני כל מיומנות, אדוני, גם של המילניום החדש, יש את האדם שמתייחס לאדם אחר.

<אהוד פלג: האדם הראשון נקרא עוסק, האדם האחר נקרא צרכן ואין שום סיבה שעיקרון וערך ההגינות – ערך כל כך יהודי, ערך כל כך ישראלי – לא ישרור שם ויקרין על כל תרבות חיי המסחר שלנו, דבר שאנחנו מאד מאד רחוקים ממנו היום.

<אהוד פלג: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורכת הדין נופר טל.

<נופר טל: עורכת דין נופר טל.

<נופר טל: אני רוצה להתייחס, דווקא בגלל שגם נציג המועצה לצרכנות נמצא כאן, נציג לה"ב, נציגי ההורים, נציג המגזר הערבי - - -

יעקב מרגי: שמת מישהו במקומך בדיונים על פרק ז' ברפורמה?

<נופר טל: אני חוזרת לפרק השיווק.

<נופר טל: אני מג'נגלת בין הדיונים.

<נופר טל: אני רוצה לומר מעבר, שהחינוך הפיננסי לא צריך להיות חינוך פיננסי גרידא, אלא – ואני חושבת שיסכים איתי עורך הדין פלג – גם חינוך שהוא סמי-משפטי.

<נופר טל: זאת אומרת, היום שכאתה הולך לפתוח חשבון בנק או מבקש להחזיק כרטיס אשראי או הולך לעבוד – בני נוער שהולכים לעבוד, הם חותמים על מסמכים, הם חותמים על חוזים.

<נופר טל: אמר פה מישהו - חותמים על ערבות לאח שפותח עסק והם בטוחים שהם אחים נהדרים.

<נופר טל: אין להם מושג - - -

יעקב מרגי: מה החתימה.

<נופר טל: מה משמעות הדבר שהם חותמים עליו, מה הן העמלות, מה ההשלכות של כל מסמך כזה.

<נופר טל: כל הליך, כל דבר שהם עושים, הם לא יודעים.

<נופר טל: אמר פה חברי, עורך הדין אורן אבלה, מה שנקרא קצרה היריעה מלפרט את המקרים שמגיעים אלינו גם כפרו בונו.

<נופר טל: חיילים שמגלים שהם חתמו על איזה הסכם עם חברת סלולר, חיילים שחוזרים משירות קרבי אחרי שהם לא היו בבית לאורך מלחמה כמו צוק איתן או עופרת יצוקה, ומגלים שהם עומדים בפני הליכים משפטיים של הוצאה לפועל, של אלפי שקלים ושל עשרות אלפי שקלים, על חוב שהתחיל לפעמים ב-29 שקלים, כי הם חתמו.

<נופר טל: דברים כאלה.

<נופר טל: אני חושבת שזה גם מאד מאד חשוב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נמצאת איתנו רימון כהן, סטודנטית בקליניקה?

יעקב מרגי: יש לך מה להוסיף לדיון?

יעקב מרגי: אנחנו נסכם איתך, אלא אם כן מישהו או מישהי רוצים להתבטא סביב השולחן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רימון כהן: שלום, אני מהקליניקה הכלכלית קהילתית של האוניברסיטה העברית.

<רימון כהן: רק באמת לחזק.

<רימון כהן: אני סטודנטית למשפטים, אז גם לחזק את הדברים שלהם וגם - - -

יעקב מרגי: אתה יודע שצפוף שם.

<אורן אבלה: מאד.

<אורן אבלה: רק 64,000 אדוני.

<רימון כהן: רק להגיד שמשרדים רבים התקשרו לדיקן למבקש עדיין משרות על ההתמחות שקדמה.

<רימון כהן: אצלנו לא צפוף.

<רימון כהן: אולי במכללות קצת צפוף.

<רימון כהן: רק לחזק באמת, בתור מישהי שאולי מקשרת בין מועצת התלמידים בשולחן, במהלך לחזק מאד את הדברים.

<רימון כהן: אני מגיעה מחינוך גבוה ונוסף וגם פרטי וגם שם אין חינוך במסגרות האלה, כלומר חינוך פיננסי וחינוך משפטי, הוא לא קיים.

<רימון כהן: כל הידע שיש לי הוא מההורים שלי וזה גם לא מספיק והם שניהם עצמאים.

<רימון כהן: ואני מגיעה היום ואני בקליניקה הכלכלית ובלימודי המשפטים לומדת דברים שאני בהלם שלא ידעתי אותם בתיכון.

<רימון כהן: זה דברים שהם לא צריכים להיות שמורים - - -

יעקב מרגי: בכלל יש לנו לקונה שמערכת החינוך לא מותאמת.

יעקב מרגי: היא לא מכינה את הבוגר שלה להשכלה גבוהה.

יעקב מרגי: לפעמים התחושה היא שהכל מתחיל מחדש.

<רימון כהן: אז אני אוסיף שזה לא רק השכלה גבוהה.

יעקב מרגי: כי צריך לעשות פסיכומטרי וכי צריך לעשות בחינות כאלה ואחרות, והמדינה גם מקימה מכונים שיעשו גם את אותם קורסים לאותן בחינות, והכל מתועש סביב זה, כאילו י"ב שנים הלכו.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רימון כהן: אז אני אוסיף דבר קטן, להתחבר גם לתכנית פעמונים.

<רימון כהן: אני בתכנית אוניברסיטה בע"מ, אם מישהו שמע, שמלמדים חינוך לאוכלוסיות מוחלשות שלא סיימנו אפילו 12 שנות לימוד, מופני רווחה, מלמדים אותם מנהל עסקים.

<רימון כהן: והידע שלנו יש היום, שאנחנו מעבירים אליהם ובדיוק מדברים על הנושאים שמשרד החינוך עוסק בהם, שדיברנו על מה זה בנקים, מה זה ריבית, מה זה עמלות.

<רימון כהן: אני מלמדת קבוצה של נשים בוגרות, אימהות, שאין להן מושג בדברים הכי בסיסיים האלה.

<רימון כהן: אני נתקלת בזה גם באופן אישי.

<רימון כהן: במהלך הצבא חינכתי חברים שלי.

<רימון כהן: הייתי סוחבת פחיות קולה מהבית, כי המשקר שמגהצים בו בלי סוף במכונה, אנשים מוציאים את כל המשכורת הצבאית שלהם על פחיות קולה בבסיס.

<רימון כהן: אז שוב, גם בתיכון, גם בצבא, גם היום באוניברסיטה אני רואה את זה וגם באוכלוסיות הרווחות, בעיקר מופנות רווחה, של אנשים שכבר מנהלים בית ועסקים עצמאיים ואין להם מושג.

<רימון כהן: בכל שכבות החברה ובכל הגילאים ובהכל.

יעקב מרגי: דעתך נשמעה.

יעקב מרגי: מי עוד רצה?

יעקב מרגי: בבקשה.

<משה הרשקו: שלום, שמי משה הרשקו, אני יועץ עסקי.

<משה הרשקו: אני בא מטעם לשכת היועצים של ישראל, אני עובד גם עם מעוף, דרך אגב, גם עם מט"י בזמנו.

<משה הרשקו: מלווה עסקים, יזמים בתחום של שיווק, מכירות, פיננסי.

<משה הרשקו: אני דווקא רוצה לדבר על הנושא של החינוך והילדים, מההיבט שלא דובר פה בכלל, שבעיני הוא לא פחות חשוב, שהוא הפן הטכנולוגי וההכנה הטכנולוגית לעולם העסקי בהמשך.

<משה הרשקו: יש לי ילד בכיתה ד'.

<משה הרשקו: היכולת התפיסתית וההבנה שלו היא ברמה מטורפת.

<משה הרשקו: זאת אומרת איפה שהוא נמצא היום, זה כבר חברה שיכולים - - -

יעקב מרגי: כמו בפרסומת של המועצה למאבק בתאונות דרכים, שהילד אמנם מפעיל סימולטור, זה כמו בפרסומת?

<משה הרשקו: תשמע, זה דבר מדהים.

<משה הרשקו: אני בן 42, אני כבר קולט שאני כבר לא בתפיסה שלו, כמו שאבא שלי בן 80 כבר לא בתפיסה שלי.

<משה הרשקו: זאת אומרת זה דור מטורף, והיכולת שלו להבין תהליכים, להבין גם תהליכים עסקיים, זה דבר מטורף.

<משה הרשקו: הוא שואל אותי – זה פרסומת?

<משה הרשקו: עושים בזה כסף?

<משה הרשקו: מרוויחים?

<משה הרשקו: זאת אומרת בנקודת הזמן של בית הספר להתחיל - - -

יעקב מרגי: אני חולק עליך.

<משה הרשקו: להתחיל לעבוד איתם - - -

יעקב מרגי: אני חולק עליך.

יעקב מרגי: גם לך הייתה תפיסה ועובדה שהקרנת את זה לילד שלך, בלי שאתה מרגיש.

<משה הרשקו: נכון, אבל אני מדבר יותר בחינוך, על היבטים של טכנולוגיה, בניית אתרים, הבנה, כל העולם הזה של המדיה, הסוציאל - - -

יעקב מרגי: מה אתה מציע לעשות עם זה?

יעקב מרגי: זיהית את זה.

<משה הרשקו: אני מציע להכניס את זה כחלק מהחוגים, העשרה, שעות המיקוד.

<משה הרשקו: זאת אומרת אני רואה שהילד משחק מיין קראפט.

<משה הרשקו: אתה יודע מה זה מיין קראפט?

יעקב מרגי: לא.

<משה הרשקו: מיין קראפט זה מטורף.

<משה הרשקו: יושב ילד בן 10, ודרך אגב, סבא שלו, אבא שלי, הוא מהנדס והוא כבר בפנסיה, מבוגר.

<משה הרשקו: ילד בן 10 בונה ערים.

<משה הרשקו: תבין.

<משה הרשקו: בונה ערים.

<משה הרשקו: הוא בונה ואני מסתכל עליו ואני קולט איך הוא מזיז.

<משה הרשקו: עכשיו אני יושב ואני אומר, מה, שיבנה ללקוחות שלי אתרים.

יעקב מרגי: שיחקתי במשחק הזה.

יעקב מרגי: לא ידעתי שקוראים לו ככה.

<משה הרשקו: בתקופה שלנו היה עטרי.

<משה הרשקו: אני יודע מה היה.

<משה הרשקו: יש גם סינסיטי.

<משה הרשקו: אז אני אומרת, את היכולת האלה, אם היו לוקחים את זה לכיוון יותר, נקרא לזה, אנחנו פה בעולם של יזמות, נכון?

<משה הרשקו: אז לעשות איזה שהוא, אתה יודע מה, עידוד טכנולוגי.

יעקב מרגי: או, אתה מדבר על נקודה חשובה וזה גם במסגרת הרפורמה שעוברת לי בראש, אבל אני לא שר החינוך, מה לעשות.

יעקב מרגי: בינינו, היועצת והמחנכת, כבר בכיתה ט'-י' יודעת מה ייצא מהתלמיד הזה.

יעקב מרגי: היא יודעת.

יעקב מרגי: השאיפה שלו לאן הולכת.

יעקב מרגי: ריבונו של עולם, זיהית?

יעקב מרגי: קח אותו, תנתב אותו, תעיף אותו למעלה.

<משה הרשקו: אפשר להציע הצעה פרקטית?

<קריאה: עד שהוא יחתום למישהו ערבות.

<משה הרשקו: כמו שיש שיעורי העשרה ומיקוד במתמטיקה, בשפה, בכישורים חברתיים - - -

יעקב מרגי: לשם אני חותר.

<משה הרשקו: צריך לקחת את זה לשם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרת.

יעקב מרגי: בבקשה, אחרון הדוברים.

<דני טל: שלום, שמי דני טל ואני מתנדב מזה 3 שנים בתכנית שנקראת יזמים צעירים.

<דני טל: התכנית הזאת למעשה מה שהיא עושה, היא מאפשרת - - -

יעקב מרגי: תוכנית של מי?

<דני טל: זו תכנית של ארגון שנקרא YIA, שזה ארגון אירופאי, אם מישהו דיבר פה על הארגון האירופאי.

<דני טל: וזו תוכנית שבה הילדים בשכבה של כיתות ט', כולל במגזר הערבי, הם צריכים להמציא מוצר.

<דני טל: הם צריכים לפתח אותו, הם צריכים לייצר אותו, לשווק אותו ולמכור אותו והם עושים את כל התהליך הזה בשנה.

יעקב מרגי: באיזה מסגרת?

יעקב מרגי: בחינוך הלא פורמאלי?

<דני טל: זה במסגרת חינוך לא פורמאלי, בשעות שהן בהסכמת כל בית הספר.

יעקב מרגי: אחרי הצהריים?

<דני טל: כמו שציינת קודם.

<דני טל: זה צד אחד.

<דני טל: אני מלווה ואני הייתי גם במגזר הערבי וזה עובד בצורה בלתי רגילה.

<דני טל: והנושא של חינוך ליזמות, הם גם פותחים חשבון בנק שם, גם הפיננסי שם בפנים.

<דני טל: יש להם גזבר.

<דני טל: ילדים בכיתה ט'.

יעקב מרגי: בסדר, פעם שיחקנו מונופול.

יעקב מרגי: לך תציע לילד שלך לשחק מונופול היום.

<דני טל: הם עושים מונופול באמת.

יעקב מרגי: במחשב.

יעקב מרגי: הוא תקוע במחשב.

<דני טל: דוגמא של קבוצה שליוויתי, שהם חשבו, חשבו, חשבו, המציאו מוצר שנקרא גפרונר.

<דני טל: מה זה גפרונר?

<דני טל: זה נר שבפנים יש גפרור ואתה מדליק אותו ככה.

<דני טל: יש אחד בריח לבנדר ויש אחד שהוא מגירה של קשים.

<דני טל: כל מיני דברים מהסוג הזה.

<דני טל: והם הלכו והגענו לתחרות הארצית.

<דני טל: מתוך 200 קבוצות, אנחנו קבוצה באזור משגב, הגענו לגמר והצגנו והייתה ביקורת מאד טובה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרונה חביבה, בבקשה.

<אתי גוטמן: שמי אתי גוטמן.

<אתי גוטמן: אני מנכ"לית של החברה שמפעילה את מעוף באזור המרכז, סוכנות לעסקים קטנים.

<אתי גוטמן: רק מבחינת אינפורמציה, סדר גודל של 20,000 עסקים בשנה עוברים במעוף, מתוכם כ-40% יזמים.

<אתי גוטמן: יש מסלול שנקרא יוזמים עסק בעלויות באמת אפסיות.

<אתי גוטמן: אפשר לקבל את כל המיומנויות על מנת להתחיל ביזמות עסקית.

<אתי גוטמן: אבל אני רוצה כאן לומר את דברי בכובע של אזרחית מדינת ישראל.

<אתי גוטמן: השכלה המקצועית שלי אני מתחום מערכות המידע, כלכלה, חשבונאות, ראיית חשבון, אבל בשנתיים שבין 2012 ל-2014 עשיתי תואר שני בחינוך והפרויקט שלי היה בחינוך פיננסי, כך שהנושא הזה מאד קרוב לליבי.

<אתי גוטמן: אז אני רוצה לתת כאן אנקדוטה אקדמית לנושא הזה, כי יש מחקרים על הנושא הזה של חינוך פיננסי, שהתחיל לצבור תאוצה בעולם אחרי שנת 2008, אחרי ההתמוטטות של הבנקים, ומתוך מחקרים שבדקתי - ואגב אין אף מחקר ישראלי ראוי, אין אף מחקר בעברית שאפשר היה להסתמך עליו – אבל ממחקרים עדכניים בעולם של השנים 2013-2014 עולה שבתחום הזה של חינוך פיננסי, תכניות החינוך הפיננסי, שבהן ממשלות השקיעו הרבה מאד כסף, במרבית המקרים כשלו.

<אתי גוטמן: המסקנה שעולה מתוך הדבר הזה – ואני לא רוצה להיכנס לזה יותר מדי לעומק, אבל רק מלמעלה – המסקנה שעולה מדבר הזה, זה שבחינוך פיננסי, הדגש על פיננסי הוא לא הדגש הנכון.

<אתי גוטמן: הדגש הנכון הוא על חינוך.

<אתי גוטמן: ולכן, היכולת להשיג את המידע, את האינפורמציה, את הכלים, אם זה באמצעות מעוף או באמצעות חינוך טכנולוגי או בכל אמצעי אחר, קיימות על הדרך לאורך חייו של האדם, אבל הדבר המרכזי שצריך להיות יעד של משרד החינוך בתחום הזה, הוא לקחת ולהנחיל את אותם ערכים שקשורים לאחריות, לצרכנות נבונה, לביקורתיות כלפי המערכת הקפיטליסטית, לא לקבל כל דבר כמובן מאליו אלא לבחון אותו.

<אתי גוטמן: צרכנות ביקורתית ונבונה.

<אתי גוטמן: אלה הם הדברים המרכזיים שצריכים להיות אבני הבניין של החינוך הפיננסי בישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מודה לכל מי שהגיע לדיון ותרם את חלקו.

יעקב מרגי: כפי שהזכרתי, הדיון היום הוא במסגרת יום העסקים הקטנים בכנסת.

יעקב מרגי: החינוך ליזמות ולצרכנות נבונה הוא אחד הנושאים החשובים ביותר שעל התלמידים ללמוד.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לשלב לימודים אלה כלימודי חובה בכל בתי הספר, בכל המגזרים.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת על שיתוף הפעולה בין משרד החינוך והמועצה הישראלית לצרכנות על תכנית הצרכנות שמועברת בבתי הספר היסודיים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת ליישם תכנית חשובה זו בכל בתי הספר, ולהחיל את תכנית הרשות הקיימת בתיכון, לתכנית חובה בכל בתי הספר.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד הכלכלה על יוזמותיו בחינוך ליזמות.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את הנכונות של המועצה לצרכנות ישראלית ומשרדי הממשלה לשיתוף פעולה עם כלל היוזמים והפועלים בתחום החינוך הפיננסי והיזמות העסקית.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.