ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 139, 2016-01-05 11:30

אלי אלאלוף: טוב, צהריים טובים.

אלי אלאלוף: ה-5 לינואר 2016.

אלי אלאלוף: כ"ד בטבת תשע"ו.

אלי אלאלוף: השעה 11:37.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על ההתחלה המאוחרת יחסית, אבל לא הייתה אבטלה בוועדה.

אלי אלאלוף: היה דיון על הקשר בין עוני לחולי, והמשכנו בנושא של שפעת מקסיקו – שאילתה דחופה של חברי הכנסת בנושא הזה.

אלי אלאלוף: ובשני הדיונים אני חושב שהיה דיון ממצה, לפי דברי המשתתפים.

אלי אלאלוף: עכשיו אנחנו אמורים לדון בנושא של הצעת חוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) כשהמחלה היא ממארת וקשה.

אלי אלאלוף: אז אני אקצר את הפתיח שלי ואני מיד אבקש מעורכת הדין יעל סלנט, היועצת המשפטית שלנו, להסביר את החוק.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<יעל סלנט: אוקיי.

<יעל סלנט: בעצם, חוק דמי מחלה קובע היום הסדר בנוגע למחלה ממארת, בסעיף 1א.

<יעל סלנט: הוא קובע שעובד שיש לו ילד שמלאו לו 18 שנה והוא עבד לפחות שנה אחת אצל אותו מעביד או באותו מקום עבודה – יכול לזקוף עד 90 ימים בשנה של היעדרות בשל המחלה הממארת על חשבון תקופת המחלה הצבורה שלו או על חשבון ימי החופשה שמגיעים לו.

<יעל סלנט: ואם בן זוגו עובד ולא נעדר מעבודתו מכוח הזכאות הזאת או שהעובד הוא הורה עצמאי או שהילד נמצא באחזקתו הבלעדית, אז אותו עובד יכול לזקוף עד 110 ימים בשנה של היעדרות בשל המחלה הממארת.

<יעל סלנט: הצעת החוק שלפנינו מחילה את הזכאות הזאת של הימים בנוגע למחלה קשה.

<יעל סלנט: אנחנו משנים את המונח מחלה ממארת והופכים אותו למחלה קשה.

<יעל סלנט: כשמחלה קשה מוגדרת כמחלה ממארת או מחלה שנדרש לגביה טיפול קבוע בדיאליזה או מחלה אחרת שקבע שר הכלכלה והתעשייה בצו בהתייעצות עם שר הבריאות ובאישור הוועדה שלנו.

<יעל סלנט: זאת ההצעה שעכשיו עומדת פה לדיון.

ישראל אייכלר: אפשר להתחיל להקריא ולאשר.

אלי אלאלוף: - - - בין היוזמים של הצעת החוק, חבר הכנסת אורי מקלב, עם עוד מספר רב של חברים: חברי הכנסת ישראל אייכלר, משה גפני, קארין אלהרר ואיציק שמולי.

אלי אלאלוף: אני בכלל רוצה, כופר בעיקר.

אלי אלאלוף: ממתי שר הכלכלה והתעשייה יודע מה זו מחלה קשה?

אלי אלאלוף: זה נראה לי אבסורד.

<קריאה: זאת שאלה מצוינת.

אלי אלאלוף: וגם מישהו מגדיר מה זה מחלות – זה אמור להיות משרד הבריאות.

<קריאה: נכון.

אלי אלאלוף: ברשותך, חבר הכנסת אורי מקלב.

אלי אלאלוף: אני חושב שזאת הגדרה – ההתחלה שלה היא לא נכונה.

אלי אלאלוף: גם אם החוק הוא קיים וצריך לתקן, אני לא הייתי רוצה שיגדירו לי את המחלות - - -

ישראל אייכלר: נושא ששר הבריאות יקבע?

אלי אלאלוף: ודאי.

אלי אלאלוף: ועוד איך.

ישראל אייכלר: אני מסכים.

<קריאה: בוודאי.

<קריאה: בוודאי.

אורי מקלב: ודאי.

אלי אלאלוף: אני שמח שאני תרמתי.

אורי מקלב: נגעת ממש בנקודה, בליבת הוויכוח שיש לנו בעניין הזה, ואני חושב שאתה קלעת נכון, - -

ישראל אייכלר: אנחנו מסכימים.

אורי מקלב: - - ואנחנו מסכימים בעניין הזה.

אורי מקלב: במיוחד שאנחנו יכולים - - - להתייעצות, אבל לא בהסכמה של שר האוצר.

אורי מקלב: מה ה-say שלו לתוך העניין הזה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, מדובר כאן על דבר בריאותי.

אורי מקלב: ובחוק הקודם, לגבי מחלה ממארת – אני לא חושב שקיים שם.

אורי מקלב: ולמה צריך לשנות את זה במקרה הזה?

אורי מקלב: אחרת, במקרים.

אורי מקלב: יש חוק, שהוא בעצם דיבר על מחלת הסרטן, ששם זה כבר חוק קיים.

אורי מקלב: ושם לא - - -

אלי אלאלוף: ושם גם ההתייעצות היא יוזמת שר הכלכלה והתעשייה בהתייעצות עם משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אני לא חושב שזה נכון.

אלי אלאלוף: הגדרת מחלה זה תפקיד פרופר.

אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה להיות האיש שמכריז על מחלות, אבל זו אחריות של משרד הבריאות ולא של שום משרד אחר.

<יעל סלנט: במחלה ממארת בעצם אין עניין של צו, כי קבעו שמחלה ממארת.

<יעל סלנט: לא היה עניין של להוסיף מחלות.

<יעל סלנט: כאן אנחנו בעצם קובעים הוספת - - -

אלי אלאלוף: אני שואל את היועצת המשפטית שלנו: יש בעיה משפטית לשנות מי מכריז על מחלה?

<יעל סלנט: זאת החלטה של הוועדה.

<יעל סלנט: זאת הצעת החוק שמונחת ואפשר לשנות אותה.

<יעל סלנט: רק אם - - -

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז אם ברשותכם, אתם, חבריי חברי הכנסת, מסכימים לזה, אז קודם כל הגדרה של מחלה קשה או מה שיוצא מזה, זה אחריות משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: זו ההמלצה שלנו בתיקון החוק הזה.

אלי אלאלוף: דבר ראשון.

אלי אלאלוף: דבר שני: אם מי הוא מתייעץ – שר הבריאות – בהחלטות שלו.

אלי אלאלוף: או למי הוא מביא לידיעה.

<קרן זילברמן: גורמים שעוסקים ברפואה אמורים להיות הגורמים הנכונים - - -

אלי אלאלוף: גברת, שם ותפקיד.

<קרן זילברמן: עורכת הדין קרן זילברמן, לשכת עורכי הדין.

<קרן זילברמן: יושבת ראש משותפת של ועדת ילדים ונוער.

אלי אלאלוף: של לשכת עורכי הדין.

<קרן זילברמן: לשכת עורכי הדין.

<קרן זילברמן: אני מייצגת את לשכת עורכי הדין כאן.

אלי אלאלוף: טוב.

<קרן זילברמן: אני סבורה שהנושא של הגדרת מחלה קשה זה באמת איזשהו עניין בסיסי שצריך להידרש לו.

<קרן זילברמן: גם צריך להרחיב את המינוח: מחלה קשה, באופן הזה שמחלה קשה תכלול גם כל מיני סוגים של מחלות שמצריכות אשפוזים ממושכים, טיפולים קבועים, ולאו דווקא הנושא של מחלה ממארת או מה שקשור בדיאליזה.

<קרן זילברמן: זה דבר אחד.

<קרן זילברמן: ובהחלט אני גם ערה לצורך הזה ששר הבריאות יהיה אמון על הנושא הזה של הגדרת מחלת קשה, ובכלל כל הדברים האחרים שתיכף ניכנס אליהם.

<קרן זילברמן: שר הכלכלה והתעשייה – אני מבינה את הרצון לערב אותו בנושא הזה, משום שיש כאן איזשהו היבט כלכלי, אבל הוא לא הגורם הנכון שיכול להכריע בהקשר הזה או לחוות איזושהי דעה.

<קרן זילברמן: ואני אשמח - - -

ישראל אייכלר: זה יכול להיות בהתייעצות עם שר הכלכלה ובאישור ועדת- - -

<קריאה: שר הכלכלה והתעשייה אחראי על שוק העבודה.

ישראל אייכלר: לכן, בהתייעצות עם שר הכלכלה והתעשייה.

אורי מקלב: שר הכלכלה והתעשייה קובע.

אלי אלאלוף: סיימת, עורכת הדין קרן זילברמן?

<קרן זילברמן: לא.

<קרן זילברמן: אני רוצה רק להשלים את הטיעון ולהתייחס באמת להיבט הכלכלי של הנושא.

<קרן זילברמן: אז אני אומרת שהאיזון, הצורך באיזון ברור.

<קרן זילברמן: ברור שיש כאן היבט כלכלי ויש כאן איזושהי השלכה כלכלית לימי חופש של הורה שילדו חולה.

<קרן זילברמן: יחד עם זה, אני חושבת שאם הכוונה היא ליצור איזשהו מצב שהוא נוח ונכון; בהסתייגות מאוד-מאוד גדולה אני אומרת נוח ונכון, כי כולנו מבינים שמדובר בגזירה.

<קרן זילברמן: כאשר הורה נדרש לטפל בילדו החולה – זו גזירה משמיים.

<קרן זילברמן: זה מהמקום הזה.

<קרן זילברמן: אני כבר מסיימת.

<קרן זילברמן: אני רק רוצה להשלים את הרעיון.

<קרן זילברמן: אני אומרת: אנחנו נדרשים להצעת החוק הזו, שהיא טובה ונהדרת.

<קרן זילברמן: אז הרעיון הוא באמת לנסות לתת איזשהו מענה נכון, ולא משהו שיכשיל את הטיפול באותם ילדים חולים.

אלי אלאלוף: אז - - -.

אלי אלאלוף: אף אחד לא התכוון.

אלי אלאלוף: יש פה נציגת משרד הכלכלה והתעשייה?

<ניבה אזוז: משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: אז משרד הבריאות – אני מעדיף שהוא יפתח.

<ניבה אזוז: אוקיי.

<ניבה אזוז: אז קוראים לי דוקטור ניבה אזוז, מהאגף לרפואה קהילתית במינהל רפואה במשרד הבריאות.

<ניבה אזוז: אנחנו בעצם הצענו שני תיקונים מבחינת ההרחבה.

<ניבה אזוז: מבחינת המחלות שהצענו להגדיר כמחלות קשות, הצענו להסתמך על תקנות ביטוח בריאות ממלכתי (ניכוי עלות מחלות קשות).

<ניבה אזוז: שם יש הגדרה של חמש מחלות, - -

<קריאה: דיאליזה אחת מהן.

<ניבה אזוז: - - שזה אי ספיקת כליות כרונית מטופלת בדיאליזה, גושה, תלסמיה מייג'ור או אינטרמדיה, המופיליה ואיידס.

<ניבה אזוז: אז ההצעה שלנו הייתה להרחיב למחלות האלה.

<ניבה אזוז: בהמשך, משרד הבריאות הרחיב והוסיף עוד שתי מחלות, במסגרת חוזר והתחשבנות עם קופות החולים, על מחלות שנחשבות קשות ועולות יותר לקופות החולים.

<ניבה אזוז: אחת מהן היא סיסטיק פיברוזיס והשנייה זה שחפת.

<ניבה אזוז: אז ההצעה שלנו מורכבת משני חלקים: נושא אחד זה הרחבת המחלות.

<ניבה אזוז: כי היות שהורה שיש לו ילד חולה וצריך ללוות אותו לטיפולים באופן קבוע; למשל: סיסטיק פיברוזיס, שהיא מחלה שדורשת אשפוזים חוזרים, עירוי לווריד של אנטיביוטיקה או מחלות כמו - - -

אורי מקלב: זה ה-CF?

<קריאה: CF.

<קריאה: כן.

<ניבה אזוז: CF.

<ניבה אזוז: כן.

<ניבה אזוז: סיסטיק פיברוזיס.

<ניבה אזוז: ומחלות כמו תלסמיה מייג'ור, שדורשות פעם בשבועיים להגיע לקבל עירוי דם.

<ניבה אזוז: ובין לבין, הם צריכים לקבל תרופות שיספחו את עודף הברזל, ויש להם כל מיני סיבוכים.

<ניבה אזוז: ודיאליזה.

<ניבה אזוז: אין ספק.

<ניבה אזוז: שהם הולכים שלוש פעמים בשבוע לעשות דיאליזה.

<ניבה אזוז: פה אין ברירה, אלא לאפשר את זה.

<ניבה אזוז: אז חלק אחד זה הרחבת מחלות, וזה להסתמך על המחלות הקשות שכבר הגדרנו במשרד הבריאות שהן מחלות קשות.

<קרן זילברמן: אבל זאת לא צריכה להיות רשימה סגורה, לדעתי.

<ניבה אזוז: אני מסכימה איתך שהיה אפשר אולי לנסות ליצור - - -

<קרן זילברמן: להרחיב את היריעה באופן - - -

אלי אלאלוף: לא, לא, גברת.

אלי אלאלוף: את לא הנשאלת.

אלי אלאלוף: את לא מרכז העניינים.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<ניבה אזוז: אני מסכימה אבל עם ההצעה שלה, שיש אפשרות לשקול להרחיב בצורה פרטנית.

<ניבה אזוז: זאת אומרת, אולי לייצר איזשהו מנגנון שיאפשר בדיקה רפואית פרטנית של מקרים חריגים.

<ניבה אזוז: כמו מישהו עם מחלת לב שכל הזמן מתאשפז.

<ניבה אזוז: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים לדעת מראש - - -

אלי אלאלוף: יש לכם מסמך מסודר שאומר מה זה מחלות קשות לפי הגדרה?

<ניבה אזוז: יש לנו מסמך מסודר שכולל - - -

אלי אלאלוף: יש?

אלי אלאלוף: אפשר לקבל את המסמך הזה?

<ניבה אזוז: כן.

<ניבה אזוז: אנחנו העברנו אותו מראש.

אלי אלאלוף: העברתם לנו אותו?

<יעל סלנט: הם העבירו אותו ביום ראשון.

אלי אלאלוף: עוד יותר טוב.

אלי אלאלוף: אוקיי.

<יעל סלנט: יש את תקנות ביטוח בריאות ממלכתי (ניכוי עלות מחלות קשות).

<יעל סלנט: שבאמת פה מפורטות חמש המחלות שהיא הזכירה.

<יעל סלנט: שבנוסף, יש את חוזר המהל הכללי, שכאן מפורטות השחפת - - -

<ניבה אזוז: תוספת שחפת וסיסטיק פיברוזיס.

אלי אלאלוף: ואנחנו יודעים להעריך - - -

עבדאללה אבו מערוף: ומה החמש?

עבדאללה אבו מערוף: עוד פעם.

עבדאללה אבו מערוף: תלסמיה, דיאליזה.

עבדאללה אבו מערוף: מה עוד?

עבדאללה אבו מערוף: איידס.

עבדאללה אבו מערוף: ו-?

אורי מקלב: גושה.

עבדאללה אבו מערוף: גושה.

<קריאה: גושה וטרשת זה אחת - - -

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: ואנחנו יודעים להעריך כמה מהמחלות האלה, כמה דורשות תקופת החלמה?

<קריאה: גושה וטרשת נפוצה?

<קריאה: גושה וטרשת נפוצה.

עבדאללה אבו מערוף: היא גם אמרה טרשת נפוצה?

<ניבה אזוז: לא.

<ניבה אזוז: לא אמרתי טרשת נפוצה.

<ניבה אזוז: בגושה יש עירוי פעם בשבועיים.

<ניבה אזוז: זה המינימום.

<ניבה אזוז: זאת אומרת, צריכים להגיע, לקבל את העירוי פעם בשבועיים.

<ניבה אזוז: מעבר לזה, אבל יש את הסיבוכים ומעקב כרוני ואשפוזים.

אלי אלאלוף: אבל יש לכם.

אלי אלאלוף: כדי לעשות הערכה כלכלית של הכספים האלה - - -

<ניבה אזוז: אני מניחה שאפשר להשיג את הנתונים.

<ניבה אזוז: אנחנו כן יודעים - - -

אלי אלאלוף: אני אשמח שנקבל.

אלי אלאלוף: אני מתנצל שלא הספקתי לקרוא את המסמך שלכם, אבל אם אתם יכולים להשלים אותו עם הערכה כלכלית, בוודאי אנשי משרד האוצר ישמחו לעזור לכם בעניין הזה.

<ניבה אזוז: יש לנו הערכה של כמות האנשים שיש להם מחלות קשות.

<ניבה אזוז: שמוגדרות, לצורך העניין.

<ניבה אזוז: זה ל-10,500 אנשים בארץ.

<ניבה אזוז: עוד דבר אחד: הנושא השני שרצינו להעלות זה הנושא של האישור עצמו.

<ניבה אזוז: מי נותן את האישור.

<ניבה אזוז: כיום ההורים האלה נדרשים ללכת, לקבוע תור לרופא או לשלוח לבקשה, וכל פעם הם צריכים אישור מחדש.

<ניבה אזוז: אנחנו רוצים להציע מנגנון - - -

אלי אלאלוף: סליחה.

אלי אלאלוף: לקבל אישור ממי?

<קריאה: אישור מחלה.

<יעל סלנט: אישור מחלה.

אלי אלאלוף: אישור מחלה מהרופא הפרטי.

אלי אלאלוף: האישי.

<ניבה אזוז: כן.

<ניבה אזוז: זה בקופה.

<ניבה אזוז: מכיוון שהם צריכים את זה שלוש פעמים בשבוע לפעמים, זה משהו שהוא מאוד מכביד: גם על ההורים עצמם וגם על מערכת הבריאות, מבחינת כמות הביקורים והזמן שצריך להשקיע בזה.

אלי אלאלוף: לא הבנתי.

אלי אלאלוף: אבל כמה פעמים הם הולכים לקבל אישור?

<ניבה אזוז: כל פעם שהם צריכים אישור.

<ניבה אזוז: אם הם מפסידים - - -

<קריאות: - - -

אלי אלאלוף: אבל אם זו דיאליזה, יודעים שזה - - -

<ניבה אזוז: אז לא נותנים.

<ניבה אזוז: אז אין כרגע מנגנון - - -

עבדאללה אבו מערוף: אז בגלל זה עכשיו מחפשים מנגנון?

עבדאללה אבו מערוף: מנגנון - - -?

<ניבה אזוז: אז אנחנו מציעים מנגנון שיהיה אישור נוכחות במכון הדיאליזה עצמו.

<ניבה אזוז: יש להם אפשרות להוציא - - -

אורי מקלב: אז תסבירי.

אורי מקלב: תסבירי שאלה שבאים לקבל טיפול דיאליזה לא מגעים דווקא לקופת חולים.

אורי מקלב: יש היום מכונים שנותנים שירותים לקופת החולים.

אורי מקלב: היום מקבלי הדיאליזה לא באים לקופת חולים.

אורי מקלב: יש מכונים שיש הסכמים איתם ועם קופת חולים.

אורי מקלב: הם לא מאפשרים - - -

אלי אלאלוף: ומי נותן את האישור - - -?

אורי מקלב: אנחנו מבקשים שהמכון יוכל לתת את האישור.

אורי מקלב: מכיוון שאם - - -

<קריאה: המכון נותן את האישורים.

<ניבה אזוז: שהוא רואה את בן האדם שמגיע.

אורי מקלב: הוא נותן את האישורים, אבל הם לא קבילים לגבי חופשת המחלה.

<קריאה: לא צריך.

<קריאה: סליחה.

אורי מקלב: הם לא קבילים לגבי חופשת המחלה.

<קריאה: לא צריך.

<קריאה: לא צריך את הדברים האלה.

אלי אלאלוף: אני לא צריך לרדת למכון.

<קריאה: בדיוק.

אלי אלאלוף: למה קופת החולים לא יכולה לתת אישור שהילד הזה זקוק לטיפול - - -

<ניבה אזוז: סדרה של טיפולים.

אלי אלאלוף: סדרה של טיפולים, - -

<ניבה אזוז: זאת האפשרות השנייה.

אלי אלאלוף: - - עד x ימים, x שנים, x חודשים, ומקווה להאריך ימים.

<ניבה אזוז: העניין הוא הנוכחות.

<ניבה אזוז: אנחנו, הרופאים, לא יכולים לבדוק האם הילד היה בטיפולים או לא היה בטיפולים.

<ניבה אזוז: היחיד שיודע אם - - -

אורי מקלב: אם האבא.

אורי מקלב: אם ההורים.

<ניבה אזוז: אם ההורה היה נוכח בטיפול - - -

אורי מקלב: אם ההורה היה.

אורי מקלב: אנחנו רוצים שזה יהיה פרטני.

אורי מקלב: שרק אם ההורה היה – אין בעיה.

<ניבה אזוז: זה רק המכון עצמו.

<ניבה אזוז: איפה שהטיפול מתבצע.

אלי אלאלוף: כל זה יש לנו, את הפרטים?

אלי אלאלוף: - - - בחוק וזה?

<יעל סלנט: לא.

<יעל סלנט: יכול להיות, אבל כדאי לשמוע מנציגי המעסיקים וגם ממשרד הכלכלה והתעשייה.

<יעל סלנט: צריך לזכור שתקנות דמי מחלה מדברות על אישור רפואי ולא על אישור רופא.

<יעל סלנט: ואולי כדאי לשמוע את משרד הכלכלה, מבחינת איך הוא מפרש את הנושא הזה של אישור רפואי.

<יעל סלנט: האם הוא כולל בתוכו אך ורק אישורי רופא או שהפרשנות סובלת הסבר רחב הרבה יותר מזה.

<יעל סלנט: וגם כדאי לשמוע את נציגי המעסיקים, לראות איך זה קורה בשטח.

<קריאה: אבל מה זה קשור למשרד הכלכלה והתעשייה?

<קריאה: סליחה.

<יעל סלנט: כי התקנות הן תקנות שונות.

אלי אלאלוף: רגע, רגע.

אלי אלאלוף: בינתיים יש המלצה.

אלי אלאלוף: אבל בינתיים היושב-ראש מנווט את הישיבה.

אלי אלאלוף: כרגע אני רוצה להבין: כשילד זקוק לטיפולים רציפים בתקופה של.

אלי אלאלוף: ממי הוא מקבל את האישור הזה?

אלי אלאלוף: מהרופא האישי שלו.

<יעל סלנט: עוד פעם, תקנות דמי מחלה מדברות על אישור רפואי.

<יעל סלנט: התקנות האלה הן תקנות של משרד הכלכלה והתעשייה, ואולי כדאי להבין ממנו איך הדבר הזה מתפרש.

<יעל סלנט: אולי גם כדאי לשמוע מה - - -

אורי מקלב: אישור רפואי לילד שצריך להיעדר מבית הספר, חוץ מאישור רפואי שקופת החולים היום נותנת לילד, ושזה גם מיותר – ילד שהוא חולה.

אורי מקלב: כאן מדובר על אישור של מלה, שההורה מביא לחשבות של אותו משרד שהוא עובד שם או המפעל שהוא עובד שם, כדי שיאשרו לו את זה ויכירו בזה כאישור מחלה.

אורי מקלב: כאן יכולה להיות הרחבה.

אורי מקלב: וכשההורה בא, ואנחנו באמת לא מבקשים, אם הילד חולה, באופן אוטומטי, שהאבא יקבל כך וכך ימים בגלל שהילד חולה.

אורי מקלב: אם הילד מגיע, נניח מגיע פעם בשבוע או שלוש פעמים בשבוע למרפאה והוא לא מגיע כל פעם עם האבא – אנחנו לא נותנים באופן אוטומטי גם להורה את אישור המחלה שלוש פעמים.

אורי מקלב: אנחנו מבקשים שתהיה הלימה בין האבא, יחד עם - - -.

אורי מקלב: אבל, מה שאנחנו מבקשים: לא לבקש מהרופא כשהילד בכלל לא מגיע לקופת החולים.

אורי מקלב: הילד מגיע למכון.

אורי מקלב: הוא נותן את - - -.

אורי מקלב: מכון הדיאליזה הוא מקום אחר לגמרי.

אורי מקלב: הוא בכלל לא קופת חולים.

אורי מקלב: והמכונים, הם נותנים לו את טיפול הדיאליזה.

אורי מקלב: וגם לשם ההורה מגיע, שהוא יהיה מספיק.

אורי מקלב: כמו שהוא נותן לו את הטיפול הרפואי, גם את האישור של הנוכחות, שהאבא היה – שזה יהיה מספיק קביל בשביל שזה יוכר כאישור לחופשת מחלה.

אלי אלאלוף: אוקיי.

<נאדר אלקאסם: שלום.

<נאדר אלקאסם: נאדר אלקאסם, נציבות שירות המדינה.

<נאדר אלקאסם: אני רוצה להתחיל קודם בעניין של ימי המחלה.

<נאדר אלקאסם: אנחנו צריכים להבין שימי המחלה שהעובד מקבל, זה בראש ובראשונה למחלה של העובד עצמו.

<נאדר אלקאסם: כל המכסות הצדדיות שנותנים למחלת בן משפחה, למחלת ילד, בן זוג – זה הכול בא מהמכסה של העובד.

<נאדר אלקאסם: ואנחנו נתקלים בהרבה מקרים, בגלל שיש כל מיני מכסות, שהעובדים מתחילים לנצל ימי מחלה, שהם מגיעים לשלב שהם כן צריכים את ימי המחלה שלהם – פתאום אין להם ימי מחלה.

<נאדר אלקאסם: ואז הם נתקעים בלי משכורות.

<נאדר אלקאסם: נכנסים לחל"ת.

<נאדר אלקאסם: נכנסים לכל מיני סוגיות שאין להם הכנסה.

<נאדר אלקאסם: ואנחנו נצטרך, כמעסיק, בסוף, כן לדאוג להם להכנסות, למרות שהם ניצלו את הזכויות שלהם.

<נאדר אלקאסם: אנחנו גם טענו בדיון הקודם שכל מיני הרחבות, בעניין של ניצול ימי מחלה לבני משפחה, לילדים – צריך לשים לב שבסוף אנחנו כנראה נפגע בעובד, לא בכוונה.

<נאדר אלקאסם: כי הוא יתחיל לנצל – לא יישארו לו ימי מחלה.

<נאדר אלקאסם: וזה קורה - - -

אלי אלאלוף: מה הפתרון?

<נאדר אלקאסם: הפתרון.

<נאדר אלקאסם: עכשיו, היום יש את המכסות שהן קבועות בחוק.

<נאדר אלקאסם: בעניין הנוהל, של מה שהציגה נציגת משרד הבריאות – אצלנו, בשירות המדינה, יש נוהל קבוע, שאם זו מחלה קשה, מה שמוגדר, כמו מחלות התקפיות של אפילפסיה – העובד מביא אישור מחלה פעם אחת, וזה "תופס" לרבעון.

<נאדר אלקאסם: לשלושה חודשים.

<נאדר אלקאסם: הוא לא צריך להביא אישורי מחלה.

<נאדר אלקאסם: אם הוא אומר: יש לי אישור מחלה של אפילפסיה – שלושה חודשים הוא לא צריך להציג אישור מחלה.

<נאדר אלקאסם: אישור מחלה אחד מספיק.

<נאדר אלקאסם: כל שלושה חודשים או חצי שנה – לא זוכר בדיוק – הוא צריך לחדש את האישור.

<נאדר אלקאסם: אז גם הנוהל, אפשר להרחיב אותו על המחלות האלה.

<נאדר אלקאסם: אם יש מחלה שאתם חושבים שזו מחלה שמצריכה טיפולים, אז נגיד: הנוהל יחול גם על המחלה הזאת.

<נאדר אלקאסם: שיביא אישור אחד.

<נאדר אלקאסם: לא צריך להתחיל לקבוע דברים חדשים שהם סתם.

<נאדר אלקאסם: רק יסבכו את ההתנהלות של המעסיק מול העובד.

<נאדר אלקאסם: דבר שני, בעניין המחלה: כפי שאמרתי, יש לנו, בשירות המדינה, ועדת חריגים שנקראת ניצול ימי מחלה לטובת בני משפחה.

<נאדר אלקאסם: אם עובד מדינה יש לו ילד או שיש לו בן זוג, יש לו הורה, שיש לו מחלה שמצריכה טיפול, ליווי שלו, הוא יכול לפנות לוועדה, לבקש אישור, לנצל עוד כמה ימים מהמחלה הצבורה לטובת הליווי.

<נאדר אלקאסם: ולא צריך כל הזמן להרחיב, ואז אתם מקשים על המעסיק.

<נאדר אלקאסם: אתם עוד יותר מגבילים את המעסיק.

<נאדר אלקאסם: אתם פוגעים – פוגעים?

<נאדר אלקאסם: סליחה - - -

אורי מקלב: אבל לא כל העובדים עובדים בשירות המדינה.

<נאדר אלקאסם: אני מדבר על שירות המדינה.

<נאדר אלקאסם: אבל סליחה, החוק הזה גם חל על שירות המדינה.

<קריאה: גם.

אורי מקלב: שירות המדינה נותן את זה גם בלי - - -

<נאדר אלקאסם: בסוף זה חל עלינו גם.

<נאדר אלקאסם: אם אתם אומרים שזה לא חל על שירות המדינה - - -

אורי מקלב: עובדי המדינה מסודרים בעניין הזה.

אלי אלאלוף: דרך אגב, מה מהירות התגובה של ועדת החריגים?

<נאדר אלקאסם: ועדת החריגים – אני, ממה שאני מכיר, הם מודעים לסוגיה הזאת.

<נאדר אלקאסם: כמה שיותר הם מאשרים לעובדים.

<נאדר אלקאסם: אבל הם גם שמים מול עיניהם כמה ימי מחלה נשארו לעובד.

<נאדר אלקאסם: הם שומרים גם על האינטרס של העובד עצמו.

<נאדר אלקאסם: כי עובד שהוא צעיר, הוא לא חושב על עוד 20 שנה, מה יהיה איתו.

<נאדר אלקאסם: הוא מנצל ימי מחלה כימי חופשה.

אורי מקלב: ומה אתה רוצה?

אורי מקלב: שיורידו לו מיד את המשכורת.

<נאדר אלקאסם: מה?

אורי מקלב: הרי מה קורה?

אורי מקלב: שהוא הולך ומלווה את הילד, ואז יורדת לו המשכורת.

אורי מקלב: בכל חודש - - -

<נאדר אלקאסם: לא, לא, לא.

<נאדר אלקאסם: בשירות המדינה הוא מקבל 100 אחוז משכורת מהיום הראשון.

אורי מקלב: בשירות המדינה אין בעיה.

אורי מקלב: בשירות המדינה אין בעיה.

אורי מקלב: אבל אני מדבר על - - -

<נאדר אלקאסם: לא, אבל החוק חל עלינו.

<נאדר אלקאסם: מה זאת אומרת?

אורי מקלב: אז מה אתה רוצה?

אורי מקלב: הוא הרי מלווה את הילד שלו.

אורי מקלב: אז אתה רוצה שהוא לא - - -?

אורי מקלב: רק אם הוא יהיה חולה?

<נאדר אלקאסם: בסדר, אבל עוד פעם.

<נאדר אלקאסם: אני אמרתי.

<נאדר אלקאסם: צריך להבין מה המשמעות של ימי מחלה מההתחלה.

אורי מקלב: האויב של הטוב זה הטוב מאוד.

אורי מקלב: על זה - - -

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אבל כרגע קיבלנו תשובה לגבי עובדי המדינה, שבמקרה הם לא מעטים.

אלי אלאלוף: אבל צריך לעבור - - -

<נאדר אלקאסם: בדיוק.

<נאדר אלקאסם: עכשיו נמשיך לעניין המחלה.

<נאדר אלקאסם: תקשיבו, להרחיב את המחלות יתר על המידה וששר הבריאות יקבע; רופאים מסתכלים על המחלות ואומרים: זה קשה, זה קל, זה קשה.

<נאדר אלקאסם: הם יכולים עכשיו להוסיף לנו רשימה בלתי מוגבלת של מחלות, שאנחנו לא יודעים מה זו המחלה.

אלי אלאלוף: על מה אתה מדבר?

אלי אלאלוף: אני לא מבין.

<נאדר אלקאסם: על מה זה מחלה ממארת, מחלה קשה.

<קריאה: הסיפא של - - -

<נאדר אלקאסם: על הסיפא.

אלי אלאלוף: אתה לא מאמין למשרד הבריאות?

<נאדר אלקאסם: אני מאמין, אבל אני מעסיק בסוף.

<נאדר אלקאסם: אני צריך שעובדי המדינה יגיעו לעבודה.

אלי אלאלוף: אתה רוצה שיתאמו איתך מה זו מחלה ממארת?

<נאדר אלקאסם: עם שר האוצר.

<נאדר אלקאסם: אנחנו מבקשים שיהיה תיאום עם שר האוצר.

אלי אלאלוף: בסדר.

<נאדר אלקאסם: כי זה, בכל זאת, היעדרויות.

אלי אלאלוף: למה?

אלי אלאלוף: כי משרד האוצר יודע מה זו מחלה ממארת לפני שהוא - - - כלכלית?

<נאדר אלקאסם: לא.

<נאדר אלקאסם: לא אומרים.

<נאדר אלקאסם: אבל כשהם מוסיפים כל מיני מחלות, זה בסוף משפיע על הנוכחות של עובדי המדינה.

<נאדר אלקאסם: זה עלויות תקציביות.

<נאדר אלקאסם: פגיעה בשירות.

אלי אלאלוף: אז מה, אתה תיקח אחריות שמחלה ממארת לא צריכה ליווי?

<נאדר אלקאסם: לא אחריות.

<נאדר אלקאסם: לא אחריות.

<נאדר אלקאסם: שתהיה התייעצות.

אלי אלאלוף: ואתה תקבע בגלל שזה עולה כסף?

<נאדר אלקאסם: לא אני אקבע.

<נאדר אלקאסם: שיתייעצו.

<נאדר אלקאסם: - - - לא בהסכמה.

<נאדר אלקאסם: אבל אנחנו יכולים לשאול שאלות – למה?

<נאדר אלקאסם: למה כן?

<נאדר אלקאסם: למה לא?

אלי אלאלוף: בסדר.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: לא לשכוח לפעמים את החלק - - -.

אלי אלאלוף: אל תשכחו לפעמים שלא הכול זה כסף.

אלי אלאלוף: זה מה שיש לי להגיד לכם.

אלי אלאלוף: משרד הכלכלה והתעשייה, בבקשה.

<שמואל טביב: שלום.

<שמואל טביב: טוב, שמי שמואל טביב.

<שמואל טביב: אני מהלשכה המשפטית.

<שמואל טביב: ככה, לגבי התייעצות עם משרד הבריאות – אנחנו מבקשים שהנוסח יישאר כמו שהוא.

<שמואל טביב: זאת אומרת שהמחלה זה ששר הכלכלה והתעשייה קובע, בהתייעצות עם משרד הבריאות.

<שמואל טביב: כפי שכתוב, כך אנחנו מסכימים עם זה.

<שמואל טביב: דבר שני: לגבי אבחנה בין אישור.

<שמואל טביב: שאלתם מה זה אישור רפואי לבין אבחנה לבין אישור של רופא.

<שמואל טביב: כבר היום בתקנות דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת ילד) יש כבר אבחנה, כיום, בסעיף 2(א) לגבי היעדרות, שניתן להביא אישור רפואי.

<שמואל טביב: לעומת זאת, בסעיף 2(א)(2) יש עניין של אישור רופא שמעיד שאדם שבגינו נדרשת ההיעדרות הוא אדם עם מוגבלות.

<שמואל טביב: זאת אומרת, יש כבר אבחנה כיום בתקנות מה זה אישור רפואי ואישור של רופא.

<שמואל טביב: ואנחנו מסכימים עם זה שאישור רפואי זה יהיה אישור של המכון.

<שמואל טביב: שהמכון נותן אותו.

<שמואל טביב: עכשיו, צריך לזכור: לא יכול להיות שעובד, כל פעם יצטרך לבוא עם אישור של המכון לרופא, להחתים אותו ולהביא את זה למעסיק.

<שמואל טביב: אם הילד מגיע פעמיים-שלוש בשבוע למכון דיאליזה, לא יכול להיות שכל פעם ישלחו אותו, את אותו הורה, כל פעם מחדש לרופא, לבוא, להחתים אותו, שבאמת הוא היה שם.

<שמואל טביב: אנחנו סומכים על המכון שבאמת הילד הגיע לשם, וזה בעצם האישור של הנוכחות שלו באותו מקום.

<שמואל טביב: לגבי התיאום עם משרד האוצר: אנחנו לא מסכימים עם זה.

<שמואל טביב: כי זה פשוט עניין של דיני עבודה.

<שמואל טביב: זה לב ליבו של המשרד שלנו.

<שמואל טביב: לא כל חוקי העבודה צריכים להיות מתואמים עם משרד האוצר.

<שמואל טביב: ממש לא.

<שמואל טביב: ובנושא הזה, שוב, אנחנו מסכימים עם ההיוועצות של משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: תודה רבה, עורך הדין שמואל טביב.

אלי אלאלוף: עוד, בבקשה.

אלי אלאלוף: מר אורי שיינין, בבקשה.

<אורי שיינין: אורי שיינין ממשרד האוצר.

<אורי שיינין: אני רוצה להשלים את הצד השני של מה שמר נאדר אלקאסם מנציבות שירות המדינה העלה.

<אורי שיינין: אז ראשית אני אזכיר שההצעה הזאת עברה את ועדת השרים בתיאום עם משרד האוצר.

<אורי שיינין: כשמשרד האוצר מראש בא ואמר:

<אורי שיינין: את הנושא של דיאליזה – לא הייתה לנו שום התנגדות לנושא הזה.

<אורי שיינין: מדובר בעשרות מקרים בשנה, ככל הידוע לנו, ואנחנו מסכימים, ולא הייתה לנו שום הערה לנושא הזה.

<אורי שיינין: הנושא שכן הייתה לנו הערה - - -

אורי מקלב: אני רק רוצה להזכיר לאדוני בקריאת ביניים: החוק הזה כבר עבר קריאות שנייה ושלישית של הוועדה ללא - - - שר האוצר היה בקדנציה הקודמת.

אורי מקלב: רק בגלל בעיה של זמן, פשוט של דקות, שלא הצלחנו להעלות את זה למליאה.

אורי מקלב: כי החוק הזה היה צריך להיות כבר בתוך ספר החוקים.

אורי מקלב: ובלי שום הערות שעכשיו משרד האוצר מעלה מחדש.

אורי מקלב: המצב הכלכלי לא השתנה עד כדי כך שאתה צריך היום לבוא ולהכביד עלינו עם דברים שלא היו אז.

אורי מקלב: זה לא עלה למליאה.

אורי מקלב: רק שזה פשוט לא עלה למליאה, בגלל שהקדנציה; באותו יום לא הספיקו להעלות את זה למליאה, ביום האחרון של הכנסת ה-19.

אורי מקלב: זה מה שהיה.

<אורי שיינין: אני אדבר גם על זה.

<אורי שיינין: אני אתייחס לכול.

<אורי שיינין: אני אתייחס לכול.

<אורי שיינין: בסדר?

<אורי שיינין: בכל אופן, אנחנו הסכמנו לחלק הראשון, והחלק השני מאוד הפריע לנו.

<אורי שיינין: כי החלק השני בעצם פותח פתח.

<אורי שיינין: עכשיו, יושבת פה נציגת משרד הבריאות ואומרת בפה מלאה שהרשימה הראשונית שאותה הם מגבשים; ואני לא מביע עמדה אם זה נכון או לא נכון, כי אני לא יודע.

<אורי שיינין: לא בדקנו.

<אורי שיינין: לא טיפלנו בזה.

<אורי שיינין: זו הפעם הראשונה שאני נחשף אליה.

<אורי שיינין: מדובר על סדר גודל של פי 100 מההצעה הנוכחית.

<ניבה אזוז: לא, זה כולל מבוגרים.

<ניבה אזוז: זאת אומרת, זה סך כל האנשים באוכלוסייה שיש להם מחלות - - -

<אורי שיינין: אז פי 50.

<אורי שיינין: בסדר.

<אורי שיינין: זה גם עושה סדרי גודל.

<יעל סלנט: וזה גם עלה בדיון בכנסת הקודמת – הבקשה להוסיף את המחלות.

<אורי שיינין: בסדר?

<אורי שיינין: זה סדרי גודל אחרים לחלוטין, וזה עוד רשימה ראשונית.

<אורי שיינין: יושבים פה נציגים של משפחות שחיים את זה ביום יום, ואני בטוח שגם להם תהיה עמדה, ונצטרך להבין שלכל דבר כזה, בסוף, יש משמעות תקציבית.

<אורי שיינין: וכשאנחנו מדברים על עולמות של מחלות ושל דיני בריאות, מי כמוך יודע שכמעט כל חוק ביטוח בריאות ממלכתי הוא לא בהתייעצות עם שר האוצר והוא לא בתיאום עם שר האוצר, הוא בהסכמת שר האוצר.

<אורי שיינין: זאת אומרת, יש הבנה שמצד אחד אנחנו רוצים לתת את השירות כמה שיותר טוב.

<אורי שיינין: מצד שני, יש גם את האיזון השני, שמה לעשות?

<אורי שיינין: כדי לתת שירות, אם זה ברמת שירות רפואי ואם זה ברמת זכויות מוקנות להיעדרות מהעבודה ותשלום שכר – יש מישהו שמשלם על זה, ולכן צריך את האיזון.

אורי מקלב: זה לא - - - זה דיני עבודה.

אורי מקלב: זה לא תרופה - - -

<אורי שיינין: לכן, אנחנו הצענו שתי הצעות: אחת הייתה שהחלק השני יהיה בהסכמת שר האוצר.

<אורי שיינין: או, לחילופין, שהחלק השני, שבעצם מסמיך את השר להגדיר מחלות נוספות, יישאר בסמכות של הכנסת.

<אורי שיינין: קרי, שלוש קריאות.

<אורי שיינין: כמו שעכשיו מתקנים את הדיאליזה, אם ירצו לתקן עוד מחלות – יכניסו.

<אורי שיינין: זה שתי החלופות שהצענו.

אורי מקלב: חוק חדש.

<אורי שיינין: עכשיו, במהלך דין ודברים עם משרד הלכלכה והתעשייה שבא ואומר: תראו, בדיני עבודה, יש מקומות שיש התייעצות עם משרד האוצר, אבל אין מקומות שיש הסכמה עם שר האוצר.

<אורי שיינין: אמרנו: בסדר.

<אורי שיינין: אנחנו לא מנסים ליצור פה תקדים לעולמות אחרים, ונסתפק בהתייעצות.

<אורי שיינין: עכשיו, אומר פה חבר הכנסת אורי מקלב: תראה, בכנסת הקודמת הסתפקת בהתייעצות פורמלית שלא מעוגנת בחקיקה.

<אורי שיינין: נכון.

<אורי שיינין: רק שמאז עברו מים בנהר.

<אורי שיינין: ובנושא אחר שעמד על הפרק והגיע לוועדה וכבר אושר, שזה היה אבחנת מחלה: האם צריך שהרופא ירשום או לא ירשום.

<אורי שיינין: התקיימו שלוש שנים דיונים בין משרד הכלכלה והתעשייה למשרד האוצר.

<אורי שיינין: הגורמים המקצועיים במשרד הכלכלה והתעשייה היו סבורים שצריך להביא פתרון מאזן.

<אורי שיינין: בסופו של דבר, מה שקרה, מכיוון שלא היה שום צורך בהתייעצות פורמלית, שר הכלכלה והתעשייה החליט מה שהחליט והגיש משהו שהיה לא מוסכם באופן מוחלט על משרד האוצר.

<אורי שיינין: והוא הגיש את זה, כי זו הייתה סמכות בלעדית שלו.

<אורי שיינין: וזה גרם לנו לעשות חושבים לגבי העמדה הזאת.

<אורי שיינין: אנחנו כן עומדים על זה שיהיה כתוב, את ההתייעצות.

<אורי שיינין: אנחנו נוותר על ההסכמה וגם נוותר לחילופין - - -

אלי אלאלוף: אוקיי, הבנו.

אלי אלאלוף: מר אורי שיינין, תודה.

אלי אלאלוף: אז אני התחייבתי לעורכת הדין סיגל סודאי.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<סיגל סודאי: עורכת הדין סיגל סודאי, מנהלת אגף יחסי עבודה באיגוד לשכות המסחר.

<סיגל סודאי: נציגת מעסיקים.

<סיגל סודאי: אז ככה, כמו שחברי ציין, חופשת המחלה היא קודם כל ניתנת לעובד עצמו, בשל אי הכושר שלו לעבוד וכדי שהפרנסה שלו לא תיפגע.

<סיגל סודאי: אנחנו, מאותה סיבה גם כן, מכירים ומבינים לחלוטין כשיש בני משפחה חולים, על אחת כמה וכמה ילד עם מחלה קשה.

<סיגל סודאי: וגם לא התנגדנו להצעת החוק הזאת, גם בכנסת הקודמת.

<סיגל סודאי: בגלל זה, מאותה סיבה גם כן, ככה היססתי אם להגיע.

<סיגל סודאי: אמרתי: אוקיי, זו אותה הצעה.

<סיגל סודאי: אני לא צריכה לבוא לכאן, ואני רואה שטוב שהגעתי.

<סיגל סודאי: העניין הוא שאני חושבת שהסעיף לגבי התייעצות, חובת התייעצות – אני חושבת שזה מאוד חשוב.

<סיגל סודאי: כי יש עוד היבטים, והם לא רק רפואיים, לעניין הזה.

<סיגל סודאי: מעסיק, בעיקר מעסיקים קטנים, כמו שהיושב ראש יודע, כשהוא צריך לממן, לא יעזור שום דבר – 110 ימי היעדרות לעובד בשנה; ואם יש לו רק שני עובדים, וב-110 ימים האלה יכול להיות שהוא יצטרך גם להביא עובד אחר, זאת אומרת שהוא משלם שכר לשלושה עובדים ולא לשני עובדים – כן צריך להביא את הדברים האלה בחשבון.

<סיגל סודאי: עכשיו, שוב, הדברים האלה בעיקר מכבידים על עסקים קטנים ובינוניים - - -

אורי מקלב: ואם הוא היה חולה בעצמו?

אורי מקלב: אם הוא היה חולה בעצמו אז הייתם מסכימים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים על המקרים האלה שיש פה ילד חולה.

אורי מקלב: יש פה ילד חולה קשה.

<סיגל סודאי: אז לכן אנחנו כן בעד.

<סיגל סודאי: אנחנו לא התנגדנו.

<סיגל סודאי: אבל גם העניין של ההרחבה, של סוגי המחלות, כן צריך לבוא בהתייעצות עם משרד הכלכלה.

<סיגל סודאי: אי אפשר להתעלם מזה.

<סיגל סודאי: וגם כן, הפתרון שלנו, כמובן – אנחנו תמיד אומרים את זה: בני משפחה אחרים - - -

אורי מקלב: בהתייעצות עם משרד הכלכלה והתעשייה - - -.

אורי מקלב: יש לך.

אורי מקלב: קיבלת.

<נאדר אלקאסם: היא מתכוונת למשרד האוצר.

<סיגל סודאי: לגבי העניין של מה העמדה שלנו, לגבי מחלה של בני משפחה, אנחנו אומרים: זה המוסד לביטוח לאומי.

<סיגל סודאי: למה המעסיק צריך לשאת בזה?

<סיגל סודאי: זה 110 ימים.

<סיגל סודאי: לא מחלת העובד.

<סיגל סודאי: זה מחלת בן משפחה.

<סיגל סודאי: צריכים להביא את זה בחשבון.

<סיגל סודאי: אז אנחנו אין לנו שום.

<סיגל סודאי: אנחנו לוקחים בחשבון שהעובד הזה גם כן נעדר מהעבודה, הוא לא נותן את העבודה שבגינה הוא מקבל את השכר, ואז הוא יצטרך לשלם עוד שכר נוסף לעובד אחר שיחליף אותו.

<סיגל סודאי: אנחנו אומרים: במקרה הזה, למה שהמדינה לא תשתתף באחריות הזאת?

אלי אלאלוף: דווקא אני מקבל.

אלי אלאלוף: את רואה?

<סיגל סודאי: בשמחה.

אלי אלאלוף: כן, חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, ואחר כך הגברת חיה יוסף.

עבדאללה אבו מערוף: היות שאני תמיד דוגל בעמדה יותר סוציאליסטית ולא עם לשכות המסחר והעבודה, אבל דווקא היא הקדימה אותי בטענות שלה.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא הייתי בכלל בחקיקה של החוק הזה, ואפשר להגיד שתי מילים וזה הכול: החוק עבר שלוש קריאות, ולא יודע, לא יצא לפועל, מה הייתה הסיבה הטכנית, לא טכנית.

עבדאללה אבו מערוף: וכאן מתייחסים רק לדיאליזה וזה הכול.

עבדאללה אבו מערוף: אפשר, מה שהציעו, ונגמור את העניין ונתייחס לדיאליזה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל היות ויש צעד אחורה – לא נגיד חכם לאחר מעשה – והחוק לא חוקק עד עכשיו; והנה, עכשיו באמת נתקלים בבעיה; לא רק טכנית.

עבדאללה אבו מערוף: ואני לא אתייחס להגדרת מחלות קשות.

עבדאללה אבו מערוף: אני מציעה בהקשר הזה, כאן הציע משרד הבריאות, שמציע - - - משרד הבריאות, שתהיה ועדה מקצועית, גם מרופאים, לדעת מה זה מחלות קשות.

עבדאללה אבו מערוף: זה מפריע בשבילי כרופא.

עבדאללה אבו מערוף: לא יודע.

עבדאללה אבו מערוף: לא חושב שמחלת HIV מחלה קשה שיכולה להיות.

עבדאללה אבו מערוף: נכון?

עבדאללה אבו מערוף: אם את מסכימה איתי.

עבדאללה אבו מערוף: לא צריכה ימי מחלה.

עבדאללה אבו מערוף: חיים עם זה, ובלי סימפטומים, בלי סימנים, ובצורה, מה שנקרא, המחלה הרדומה.

עבדאללה אבו מערוף: שחפת, היא גם בעירבון מוגבל פה ושם.

<ניבה אזוז: שחפת - - - DOT - - -.

<ניבה אזוז: במשך תשעה חודשים ללכת כל יום.

עבדאללה אבו מערוף: לא, זה משהו אחר.

עבדאללה אבו מערוף: בזמן הטיפול צריך גם להגדיר.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני נתתי דוגמה.

עבדאללה אבו מערוף: נתתי דוגמה מאיידס.

עבדאללה אבו מערוף: לא יודע מה עוד.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן שתלסמיה מייג'ור זה צריך הורים - - - וליווי וילדים נכים.

עבדאללה אבו מערוף: זה מובן.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, אני מציע, אם כבר, ללא קשר לחוק; אם החוק יאושר רק לדיאליזה – בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: אני בעד.

עבדאללה אבו מערוף: אבל ההגדרה של מחלות קשות – צריך ועדה מקצועית בחסות משרד הבריאות.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא משרד הכלכלה והתעשייה ולא משרד האוצר שאחראי על העניין המקצועי, מה זו מחלה קשה.

עבדאללה אבו מערוף: וועדה מקצועית, שר הבריאות יחליט עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, שגם ומי יהיה שם, תכלול הוועדה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: צריך להתייעץ.

עבדאללה אבו מערוף: ואני חושב שכאן היושב ראש, חבר הכנסת אלי אלאלוף, לא בגלל שהוא עומד כאן, אבל יש לו גם מידע והוא יודע מי יהיה בוועדה המקצועית הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: וחייבים להגדיר מה זה מחלות קשות, שהן גורמות לאי כושר עבודה לחולה עצמו וגם בטח למלווים שלו, ההורים שלו.

עבדאללה אבו מערוף: לכן, השאלה הזאת – אני מציע שנשאיר את החוק בדיאליזה, אבל לשפר אותו.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא נכנסתי לחוק.

עבדאללה אבו מערוף: בעניין התקצוב: אני חושב שאכן המדינה צריכה להיות אחראית.

עבדאללה אבו מערוף: אפילו, לא יודע, עסקים גדולים, כאן לעשות איפה ואיפה.

עבדאללה אבו מערוף: למשל: חברת החשמל או התעשייה האווירית.

עבדאללה אבו מערוף: זה כבר אנחנו לא יכולים בחוק.

עבדאללה אבו מערוף: לא יודע - - -

אלי אלאלוף: כבר על חשבון המדינה - - -

עבדאללה אבו מערוף: אז שיהיה תקצוב של חלק ניכר על המדינה, וחלק, משהו שם, אחוזים על המעביד.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא יודע איך אפשר לעשות את זה.

עבדאללה אבו מערוף: אבל בעיקר, התקצוב של המחלה הזאת, למחלות קשות, כן?

עבדאללה אבו מערוף: שיהיה מהמוסד לביטוח לאומי.

עבדאללה אבו מערוף: וזה מה שצריך.

עבדאללה אבו מערוף: זה, לדעתי, חלק ניכר שיהיה מהמוסד לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, החוק נותן מענה.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד: אם אתם רוצים שאני אבטא כבר מיד את דעותיי, אני לא הייתי רוצה להמשיך עכשיו בדיון הזה.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה דורש הרבה מאוד בדיקות נוספות, - -

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

עבדאללה אבו מערוף: נכון.

אלי אלאלוף: - - ולחזור - - - טוב.

אלי אלאלוף: החוק הזה הוא פוגע יותר מאשר פותר.

אלי אלאלוף: לדעתי.

<קריאה: נכון.

<קריאה: נכון.

אלי אלאלוף: ואני, ברשותכם.

אלי אלאלוף: אבל יש לנו עוד שש דקות.

אלי אלאלוף: בואו ננצל אותן להתעשר ולהתלבט.

עבדאללה אבו מערוף: בשביל זה אמרתי: אתה חכם לאחר מעשה.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: אם תסכימו חבריי, חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: כי בסוף, ההחלטה היא פה.

אלי אלאלוף: אני מזכיר לכולם.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה להפסיק את הדיון בשלב קרוב.

אלי אלאלוף: לחזור להתייעצות בינינו, לקבוע את העקרונות ואז - - -

אורי מקלב: על מה יש עם זה מחלוקת?

<נאדר אלקאסם: אנחנו מוכנים לעזור.

<נאדר אלקאסם: אנחנו מוכנים לעזור.

אורי מקלב: תראה את השמחה הגדולה מאוד אצלם שאתה רוצה לדחות את החוק.

אלי אלאלוף: לא, אני לא דוחה.

אלי אלאלוף: תשמע, עד אתמול או עד היום ועד מחר, גם המצב הנוכחי הוא קיים.

אלי אלאלוף: אני לא חושב שאנחנו מדינת הפקר.

אלי אלאלוף: אף אחד לא יעז לפגוע כרגע בילד או בהורה שמלווה את הילד.

אלי אלאלוף: אני משאיר את - - -.

אלי אלאלוף: אבל החוק הזה, בבסיסו, חסרות לו הגדרות שהן נכונות יותר.

אלי אלאלוף: זה תמיד בין טוב מאוד לבין טוב בכלל.

אלי אלאלוף: אז כרגע אני אומר לך: ההגדרה הראשונה שלי, שאני נתקל בה, זה לא ההתייעצות – עם או בלי משרד האוצר.

אלי אלאלוף: זה טכני.

אלי אלאלוף: מי מגדיר מה זו מחלה קשה?

<קריאה: משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: רק משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אז זה לא החוק.

אורי מקלב: זה החוק.

אלי אלאלוף: לא, זה לא החוק.

<יעל סלנט: - - - משרד הכלכלה והתעשייה - - -

אלי אלאלוף: היום זה משרד הכלכלה והתעשייה בהתייעצות.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: כן.

אורי מקלב: בהתייעצות.

אלי אלאלוף: אז אם אנחנו רוצים שמשרד הבריאות יגדיר, ואני חושב שזו האינסטנציה המקצועית הנכונה ביותר.

אלי אלאלוף: אם הוועדה, בתוספת של הוועדה שמומלצת על ידי עבדאללה אבו מערוף, חבר הכנסת שלנו, שהוא רוצה שוועדה מקצועית תגדיר את זה.

אלי אלאלוף: כי זה באמת, שם יש שיקולים.

אלי אלאלוף: ויכול להיות שליד רופאים צריך גם כלכלה.

אלי אלאלוף: אנחנו צריכים לראות מה התפקיד, לשמור על התפקיד של משרד הכלכלה והתעשייה כאחראי על כל נושא העסקת העובדים ובכלל.

אלי אלאלוף: למרות שבזמן האחרון אנחנו לא שבעים נחת מהתפקוד של משרד הכלכלה והתעשייה.

אלי אלאלוף: ואין לי ברירה אלא להזכיר את זה, כי אנחנו סובלים במקומות אחרים.

אלי אלאלוף: אנחנו גם רוצים לדעת, ואי אפשר להתעלם מהדרישה של משרד האוצר.

אלי אלאלוף: אי אפשר להתעלם.

אלי אלאלוף: אני, כמה שלפעמים זה מרגיז, אבל יש לו עמדה - - - לא יודעים - - - לכן, יש פה בעיה של הגדרה: מי מגדיר מחלה?

אלי אלאלוף: שתיים, מי קובע מה זו המחלה?

אלי אלאלוף: שלוש, התפקיד של משרד האוצר בהתייעצות.

אלי אלאלוף: התפקיד של משרד הכלכלה והתעשייה.

אלי אלאלוף: הנושא של המעסיקים.

אלי אלאלוף: כל זה לא ברור.

אלי אלאלוף: לא מסודר.

אלי אלאלוף: אני הייתי רוצה, ברשותכם, ואני מוכן עוד שלוש דקות, יש לנו זמן, להמשיך להתלבט.

אלי אלאלוף: אבל היום לא הייתי מקבל, ברשותכם, את ההחלטה.

אורי מקלב: ברשותך, אדוני היושב ראש, מכיוון שבכל אופן אני מציע את החוק, אז תרשה לי: קודם כל, צריך להבין שאנחנו מדברים פה לא על הגדרת מחלה בשל טיפולים רפואיים או כל נושא אחר, על חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

אורי מקלב: מדברים כאן על - - - מחלה בשביל חוקי העבודה.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על ניצול של ימי מחלה שיש להורה, שלא דווקא הוא יוכל להשתמש למחלה שלו.

אורי מקלב: שיוכל לתת את זה עבור הילד שלו.

אורי מקלב: זה כל החוק בא לדבר.

אורי מקלב: אנחנו לא עושים איזה מהפכות בעניין הזה.

אורי מקלב: רק להרחיב - - -

אלי אלאלוף: - - -

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: אנחנו לא מגדירים עכשיו מחלה - - -

עבדאללה אבו מערוף: כאן המימון.

עבדאללה אבו מערוף: המימון הוא - - -

אורי מקלב: רק רגע.

אורי מקלב: המימון הוא לא של משרד האוצר.

אורי מקלב: המימון כאן, מדובר כאן - - -

<קריאה: - - -

אלי אלאלוף: - - - במשרד האוצר.

אלי אלאלוף: למה שלא יהיה?

אלי אלאלוף: אני אומר לך: היום ילד שחולה, למה האבא שלו צריך לאבד את הביטחון לחופש מחלה של עצמו?

<קריאה: נכון.

אורי מקלב: הוא לא חייב.

אלי אלאלוף: זה כן חייב.

אלי אלאלוף: זה כן חייב.

<קריאה: הוא מחויב.

<קריאות: - - -

אורי מקלב: הוא לא חייב.

אורי מקלב: זה זכותו לנצל את זה גם עבור הבן שלו.

אורי מקלב: אנחנו מרחיבים את - - - שלו.

אלי אלאלוף: ואנחנו רוצים שהילד יקבל את תשומת הלב הטובה ביותר, במצב שהוא די חלש.

אלי אלאלוף: אי אפשר לעשות את זה, לנצל את הזכויות של האבא ושל האימא.

אלי אלאלוף: לא שחס וחלילה הם לא עושים את זה, אבל לשמור קצת על הביטחון שיש לעובדים על בריאותם.

אלי אלאלוף: זה הביטחון האישי שלו.

אלי אלאלוף: אתם מוציאים את זה מהאבא.

אלי אלאלוף: חס וחלילה, אני מאחל רק בריאות לכל אחד מאיתנו, אבל צריך לא להיות במצב של חוסר אחריות כלפי אותם עובדים שיש להם, לא עלינו, איזו מחלה בתוך הבית.

אלי אלאלוף: לפעמים זה גם כן.

אורי מקלב: זה עדיין בשיקול שלו.

אורי מקלב: אז מה קורה?

אורי מקלב: המצב.

אורי מקלב: אז מה המצב, אדוני היושב ראש?

אורי מקלב: מה קורה במצב היום?

אורי מקלב: אם אנחנו לא ניתן את האפשרות הזו, זה אומר שהמשכורת שלו תהיה בחסר, - -

אלי אלאלוף: אז זה אומר שצריך לעבוד - - -

אורי מקלב: - - הוא יאבד את הילדים והמשכורת שלו תקטן.

אורי מקלב: זה המצב.

אלי אלאלוף: לא, לא, לא.

אלי אלאלוף: אני אומר: אני לא מפחד להילחם ולטובת, ואני אומר לטובת אזרחי המדינה.

אלי אלאלוף: שחלק מהמצבים המסוימים יהיו במימון המוסד לביטוח לאומי או כל קופה שהמדינה תחליט לממן.

אלי אלאלוף: אי אפשר.

אלי אלאלוף: בוא נראה את הנתונים.

אלי אלאלוף: אנחנו פה מחליטים על החלטה עקרונית, לא מבוססת על נתונים.

אלי אלאלוף: אם זה מיליון שקל – תאמינו לי, תעבירו את זה למוסד לביטוח לאומי.

אלי אלאלוף: אם זה אצל בעל מפעל של שלושה עובדים, אתה לוקח לו עובד – מה, גמרת אותו.

אלי אלאלוף: ואתה עוד רוצה להטיל עליו קנס נוסף: לא רק שהבן, לא עלינו, חולה, אלא שאם הוא יחלה – שיקפוץ לנו.

אלי אלאלוף: אז אני חושב שיש פה, ברשותך - - -

אורי מקלב: אז אני מקבל.

אורי מקלב: אני - - -

אלי אלאלוף: אני לוקח את האחריות שאני לא מוכן, לא מספיק התכוננתי לדיון הזה.

אלי אלאלוף: אבל לאור מה שאני שומע פה ולאור התשובות שאני מקבל, אני מבקש לקיים דיון נוסף לפני שנחליט.

אורי מקלב: אני רוצה להציע הצעה.

אורי מקלב: מכיוון שהזמן לחוץ ואנחנו אישרנו בישיבה, הצעה לקבל את מה שאתה אומר, אבל ככה: לגבי התוספת, אנחנו נלך, נתייעץ ויכול להיות שנחוקק חוק חדש לפי המתכונת שאנחנו נגבש ביחד.

אורי מקלב: אבל מה שאין על זה ויכוח, שזה על דיאליזה, אנחנו נשאיר את זה עכשיו לשנייה ושלישית.

אורי מקלב: על זה אין ויכוח.

אורי מקלב: על זה - - -

אלי אלאלוף: מה זה דיאליזה לשנייה ושלישית?

אלי אלאלוף: אני לא מבין.

אלי אלאלוף: להוסיף רמה אחרת?

אורי מקלב: לא, את הצעת החוק.

אורי מקלב: אנחנו לא על הממארת.

אורי מקלב: דיאליזה, שזה מקור החוק ואין על זה ספק ואין על זה מחלוקת ועל זה אין בכלל ויכוח.

אורי מקלב: כל הדברים האחרים, התוספת של מחלות קשות, שעל זה אתה מלין ואתה אומר שאתה רוצה להגדיר על מה זה, מה הזכות – אנחנו נעשה על זה הצעת חוק חדשה.

אלי אלאלוף: אני מוכן להישאר במיעוט.

אלי אלאלוף: אין לי בעיה.

אלי אלאלוף: אתם רוצים להצביע - - -

אורי מקלב: לא, בעניין הזה.

אורי מקלב: אני מקבל את מה שאתה אומר.

אורי מקלב: אני מוציא.

אלי אלאלוף: לא, לא.

אלי אלאלוף: אני לא.

אלי אלאלוף: אני אומר: גם בדיאליזה, אני חושב שזו התמודדות כוללנית.

אלי אלאלוף: אני מבטיח לך לעשות את זה במהירות האפשרית.

אלי אלאלוף: - - - את הבדיקות.

אלי אלאלוף: נחייב את כולכם לתת לנו את הנתונים כדי שנוכל להכין חוק, ונעשה אותו מראש אופטימלי.

אלי אלאלוף: אתה כמוני יודע, טוב ממני אתה יודע: נושא עולה עכשיו למליאה.

אלי אלאלוף: אין סיכוי שיעלו לנו את החוק - - -

אורי מקלב: אז אני מוריד את המחלות הקשות בחוק.

אורי מקלב: רק את הנושא של - - -

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני, ברשותך, אני רוצה - - -

<אתי שבתאי: רק על הדיאליזה.

אורי מקלב: רק על הדיאליזה.

אלי אלאלוף: לא, לא, אני לא רוצה.

אלי אלאלוף: אני - - -

עבדאללה אבו מערוף: אני הערתי.

עבדאללה אבו מערוף: לא העניין שאני מסכים עם היושב ראש.

עבדאללה אבו מערוף: מבחינה מקצועית ונכונה, אני גם מתנגד שהחוק הזה ילך רק עם דיאליזה.

עבדאללה אבו מערוף: למה?

עבדאללה אבו מערוף: כי אנחנו דיברנו על היבטים אחרים.

עבדאללה אבו מערוף: עניין המימון.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר, זה עניין מימון.

עבדאללה אבו מערוף: עניין אנושי.

אלי אלאלוף: אנחנו נעשה את זה במהירות, סופר.

אלי אלאלוף: זו התחייבות כוללת - - -

עבדאללה אבו מערוף: לא נעשה את זה ככה בחופזה.

עבדאללה אבו מערוף: חזר?

עבדאללה אבו מערוף: חזר.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כאן.

עבדאללה אבו מערוף: אז אני אמרתי: לא חוקק החוק?

עבדאללה אבו מערוף: חזר.

עבדאללה אבו מערוף: אז חזר.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נתייחס למה שיש עכשיו.

עבדאללה אבו מערוף: ולכן אני מסכים עם יושב ראש הוועדה.

אלי אלאלוף: אני, באמת, אני מתחייב כלפיכם שאנחנו תוך חודש נרצה באמת לקבל מכולכם את הנתונים, דרך הייעוץ המשפטי שלנו: גם של משרד הבריאות; גם בכתב, את העמדות של שני המשרדים הרלוונטיים.

אלי אלאלוף: אני רוצה, ברשותך, לקיים התייעצות בינינו, לפני שנבוא לישיבה הקרובה.

אלי אלאלוף: ואם אפשר, תוך חודש אנחנו חוזרים לישיבה וסגרים הכול, מכול, כל.

אלי אלאלוף: זה נראה לי יותר.

אלי אלאלוף: המציאות של להכניס נושאים למליאה אצלנו, יש לו סיכוי להיכנס מהר יותר מאשר לדון בסעיף חשוב.

אלי אלאלוף: לכל אחד שסובל מדיאליזה, אלוהים ישמור.

אלי אלאלוף: אנחנו יודעים כמה זה סבל למשפחה, אבל זה נראה לי שעדיף לחכות את החודש הזה ולחזור לדיון.

אלי אלאלוף: וכל מי שיש לו הערות מקצועיות, ואני מתנצל, ממך במיוחד, אני מתנצל על כך - - -

<אורלי מיכה: אני חושבת שלא הוגן.

<אורלי מיכה: לא נתתם לחולים להשמיע את קולם כאן.

<אורלי מיכה: אף אחד פשוט לא מבין את - - -

אלי אלאלוף: בבקשה.

אלי אלאלוף: בבקשה.

<אורלי מיכה: שמי אורלי מיכה, ואני - - -

עבדאללה אבו מערוף: אף אחד לא מבין?

עבדאללה אבו מערוף: סליחה, אף אחד לא מבין מה שיש כאן?

עבדאללה אבו מערוף: אז תגידי: הרוב לא מבין.

עבדאללה אבו מערוף: בסדר.

עבדאללה אבו מערוף: אף אחד לא מבין?

עבדאללה אבו מערוף: זה קצת נשמע לא כל כך - - -

<אורלי מיכה: סליחה.

<אורלי מיכה: כי כל הנתונים - - - נשלחו לוועדה.

<אורלי מיכה: כל מה שביקשו מאיתנו שלחנו.

אלי אלאלוף: כן, הגברת אורלי מיכה, בבקשה.

<אורלי מיכה: שמי אורלי מיכה ואני מהעמותה לקידום שמירת זכויות חולי הכליות.

<אורלי מיכה: אני - - - חבר הכנסת יעקב מרגי על שהוא מסייע לנו.

<אורלי מיכה: בסך הכול מדובר ב-57 ילדים מטופלי דיאליזה בישראל, מגיל אפס עד גיל 18.

<אורלי מיכה: אף אחד לא מעלה על דעתו שילד בגיל חצי שנה ילך לדיאליזה לבד.

<אורלי מיכה: שלושה עד ארבעה ימים בשבוע זה בערך משרה חודשית של הורה, שהוא מבלה, במירכאות, עם הילד בדיאליזה.

<אורלי מיכה: חתך ההורים של ילדים מטופלי דיאליזה הוא סוציו-אקונומי נמוך ומטה, ואני לא חושבת שאף אחד מהם עובד מדינה.

<אורלי מיכה: אף אחד מהם.

<אורלי מיכה: יושבת לידי עובדת סוציאלית של יחידת הדיאליזה שניידר, שגם אני אשמח אם תאמר משהו.

<אורלי מיכה: לעומת אונקולוגיה, שיש כמה מאות, לצערי הרב, ושם כולם קיבלו, כולם קיבלו, ההורים שם, את ה-96 או 110 ימי מחלה, לעומת 57 ילדים.

<אורלי מיכה: לשמחתי הרבה, מדינת ישראל דואגת להשתיל את הילדים האלה, ומהר מאוד.

<אורלי מיכה: אז כל שנה זה נע, יורד.

<אורלי מיכה: יוצאים שלושה, נכנסים עוד אחד-שניים.

<אורלי מיכה: אז אנחנו לא מדברים פה על עשרות הורים ועל מיליוני שקלים בשנה.

<אורלי מיכה: ריבונו של עולם, זה 57 ילדים, כשהורה אחד, כמעט אצל כולם, נפלטו ממעגל העבודה.

<אורלי מיכה: אז מה מצפים שהם יעשו, הילדים האלה?

<אורלי מיכה: לא יגיעו לדיאליזה?

<אורלי מיכה: וכולם מחתך סוציו-אקונומי נמוך ומטה.

<אורלי מיכה: זה חשוב לזכור את זה.

<אורלי מיכה: אז אנחנו רוצים לפגוע בהורים האלה עוד במקום לעזור להם כאן?

<אורלי מיכה: עכשיו, לגבי ימי המחלה, שההורים מקבלים את האישור: כל סוף חודש, מזכירת המכון, חד משמעית, גם בילדים וגם בבוגרים, נותנת אישור להורה או למטופל עצמו, כמה ימי דיאליזה הוא עשה בחודש הזה.

<אורלי מיכה: בדרך כלל, זה שלושה ימים בשבוע כפול הימים בחודש.

<אורלי מיכה: עם זה הוא הולך לרופא המשפחה אם הוא צריך וכולי.

<אורלי מיכה: האישור ניתן על ידי מזכירת המכון כל חודש עם חותמת של הרופא.

<אורלי מיכה: כך שאין צורך בעוד אישורים ובעוד חתימות, כאלה ואחרות.

<אורלי מיכה: הרופא הנפרולוגי חותם על זה אוטומטית.

<אורלי מיכה: ואם הוא היה מאושפז, רשום: הוא היה מאושפז בתאריכים כאלה ואחרים.

<אורלי מיכה: כך שרופא המשפחה בכלל לא צריך להיות מעורב בעניין הזה בכלל.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: תודה, הגברת אורלי מיכה.

אלי אלאלוף: באמת, הדברים שלך מאוד מרגשים, ושלא תחשבי, חס וחלילה, שההחלטה שלנו לא לקחה בחשבון מה שאת אומרת.

אלי אלאלוף: בוודאי בכאב לא נתחרה.

אלי אלאלוף: את עושה את זה כל כך, מציגה את זה כל כך יפה שאנחנו חייבים להתחשב.

אלי אלאלוף: ברשותך, לא רק חולי דיאליזה צריכים חופש וליווי של ההורים.

אלי אלאלוף: ויש מספר מחלות, ואני, לשמחתי, - - -

<אורלי מיכה: אבל זאת מוגדרת כאחת המחלות - - -

אלי אלאלוף: אז אני מציעה, ברשותך, אם אנחנו לא נהיה מסוגלים – זו התחייבות שלי – תוך 45 יום להביא את התיקון הכולל, אנחנו נעביר את התיקון הדרוש לדיאליזה.

אלי אלאלוף: בסדר?

אלי אלאלוף: אז ברשותכם, אני מבקש לסגור.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.

אלי אלאלוף: אני מודה על הטיפול, ואנחנו נעבוד על זה.