ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 103, 2016-01-18 12:30

דוד אמסלם: צהריים טובים.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (חובת פרסום טפסים מקוונים), התשע"ה-2015, של חבר הכנסת רועי פולקמן וחברת הכנסת רחל עזריה וחברת הכנסת מירב בן ארי, הכנה לקריאה ראשונה.

דוד אמסלם: בבקשה, רועי.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

רועי פולקמן: אעשה את הדברים מאוד בקצרה, כיוון שהייתה כאן הכנה.

רועי פולקמן: ואני מאוד מאוד רוצה להודות גם לצוות הוועדה על העזרה המאוד מאוד גדולה שהם נתנו לנו בתהליך של הכנת החוק.

רועי פולקמן: האמת, שיצא איזה טיימינג מעניין, כי ביום ראשון הייתה החלטת ממשלה בנושא פקסים, בהמשך לאותה פינה בתוכנית "יהיה בסדר" שנקראת "what the fax", שבה בעצם שואלים למה ב-2016 עוד צריך לשלוח פקסים למשרדי ממשלה.

<איתי חוטר: צריך להיזהר.

<איתי חוטר: ב"לך תצטיין", אתה יודע שהיה על זה פסק-דין, אותו משקל "what the fax".

רועי פולקמן: כמו שאשאל את השאלה הזאת.

רועי פולקמן: אבל כמו שמשרדי הממשלה צריכים לעשות קפיצת מדרגה, אנחנו אומרים, אדוני היושב-ראש, שבשנת 2016 לא הגיוני שברשויות מקומיות – כי הבעיה שהמדינה מקבלת לא מעט החלטות ממשלה.

רועי פולקמן: ולמה אנחנו מגיעים לחקיקה?

רועי פולקמן: כיוון שבסוף, ואני מאוד זהיר, אגיד את זה, דודי, אדוני היושב-ראש, אתה מכיר אותי לא מעט שנים, אני מכיר את הרגישות של השלטון המקומי, ואני לא חובב חקיקת יתר על השלטון המקומי.

רועי פולקמן: אבל יש נושאים שאתה רוצה מה שנקרא to nudge, לדחוף את המערכת להשתנות, ואם לא נחוקק זה לא יקרה.

רועי פולקמן: ברשויות מקומיות כבר מ-2005 התקבלה החלטה על-ידי ראש הממשלה נתניהו להעמיד תשתית של ממשל זמין לטובת השלטון המקומי.

רועי פולקמן: וישבתי לא מעט עם מינהל המחשוב, ולימים גם עם אותו גוף חדש שנקרא "ישראל דיגיטלית", שהוא שותף מרכזי בהצעת החוק הזאת, וראינו שלמרות שהתחילו בפיילוט, מאז 2005 ועד היום רק 40 רשויות מקומיות עם כ-500 טפסים נמצאים היום, אבל רוב השלטון המקומי לא שם.

רועי פולקמן: ואגיד משהו על העניין זה.

רועי פולקמן: ראיתי את זה על אמי שגרה בדיור מוגן בתל-אביב, ואולי יש לה את הזמן לעמוד בתור שעות.

רועי פולקמן: אבל כיוון שבתל-אביב, אני יכול לשבת עם אמי ולהראות לה איך ממלאים טופס באינטרנט, בתל-אביב זה באמת למלא את הטופס, זה לא רק לשלוח אותו במייל, אבל גם במובן המידתי שעליו הלכנו כאן בהצעת החוק, שבו אני לא אומר שכל הטפסים צריכים להיות אלקטרוניים, כי כאן כנראה יש עדיין פער שאני מצפה שהמדינה תעזור להשלים אותו, אבל יש פה פער.

רועי פולקמן: אבל המינימום הזה שבו הגדרנו רק טפסים חובה – לא כל טופס שכל רשות ממציאה – שאפשר, ואנחנו מבינים את הסייג הזה, רק טפסים שהם חובה, ויש פה רשימה של אותם טפסים.

רועי פולקמן: וגם אז, רק להוריד את הטופס, ולפחות לאפשר, אם לא הגשה אלקטרונית, אז שליחתו במייל.

רועי פולקמן: כלומר, לא צריך לבוא היום פיזית, אפשר שתהיה תיבת דואר ייעודית לעניין הזה.

רועי פולקמן: אבל לא סביר בעיני שבשנת 2016 תבוא רשות מקומית ותטען: אין לי מחשב עם אימייל.

רועי פולקמן: אלה לא עלויות, תיכף אשמח אם אדוני היושב-ראש ייתן ל"ישראל דיגיטלית" להציג את התוכנית שלה לעזור, אבל ישבנו גם עם גורמים בשוק הפרטי, שתיארו איזה כלים הם היום מעמידים, ברובם חינמיים, לרשות השלטון המקומי.

רועי פולקמן: אם היום רשות מקומית רוצה להנגיש טפסים פשוטים, אפשר לקבל כמעט את הכול חינמי.

<איתי חוטר: תעדכן אותי – ממי?

רועי פולקמן: מגופים מסחריים: "מייקרוסופט", "גוגל" ואחרים.

רועי פולקמן: ישבנו איתם לפני הצעת החוק, וכמובן "ישראל דיגיטלית" תעזור בהנגשה של אותם גופים, אבל גופים שלמים שאמרו: כל רשות מקומית שתבוא אלינו ותרצה שנעשה לה התאמה לטופס, נעזור ונעשה את זה חינם אין כסף.

רועי פולקמן: וכל מה שנדרש כאן, חלק מהטפסים קיימים כבר על-ידי רשויות חזקות שכבר הכינו את הטפסים האלה, אפשר לקחת אותם.

רועי פולקמן: חלק יוכנו בעתיד על-ידי מינהל המחשוב.

רועי פולקמן: ולהגיע למצב שבו יש טופס, שהמינימום – המינימום – אני לא מדבר על הגשה, כמו שירושלים לקח לה כמה שנים, דודי מכיר את זה, והיום לדעתי כבר אפשר להגיש בקשה להיתר בנייה דרך האינטרנט, כולל לשלוח את ה"גרמושקה".

רועי פולקמן: אז זה אכן מערכות יקרות יותר, לקח לעיריית ירושלים כמה שנים טובות לעשות את זה.

רועי פולקמן: ואני לא מצפה מכל עירייה חלשה במדינת ישראל לעשות את זה.

רועי פולקמן: אבל להוריד טופס, שהיום ברוב המקרים אפשר לקחת אותו cut and paste מעיריות אחרות, להנגיש אותו באתר האינטרנט העירוני, לעשות לו download ולשלוח אותו מלא, ועוד פעם, עם הסייגים: לא סודיות, לא צנעת הפרט, כל הדברים בסייגים המתבקשים, אין שום סיבה בעולם שלא נגדיר שרשויות מקומיות בישראל בתוך שנתיים-שלוש, בגדול, כל הטפסים האלה שנגדיר אותם, אפשר יהיה להוריד אותם מהאינטרנט ולשלוח אותם לעירייה ולא לעמוד בתור.

רועי פולקמן: זו עזרה אדירה לקשישים, זו עזרה אדירה לאנשים עם מוגבלויות, וזה מינימום של שירות.

רועי פולקמן: אני מניח שזה גם ידחוף את המערכת, עם הזמן, גם לעשות את ההגשה האלקטרונית ממש.

רועי פולקמן: זאת אומרת, שבאמת אתה ממלא טופס אלקטרוני.

רועי פולקמן: כאן אני מבין, אני יודע שלשם "ישראל דיגיטלית" מובילה באופן כללי את מערכות השירות הציבורי.

רועי פולקמן: זה יותר גדול, אני מבין שלא מחר בבוקר השלטון המקומי יכול לעמוד בזה, אבל תהיה כאן עזרה באדמיניסטרציה של זה מהמדינה.

רועי פולקמן: בשורה התחתונה, מאום-אלפחם ועד רהט, וכלה כמובן בחריש או בשוהם או ברעננה, אין כאן שום חסם.

רועי פולקמן: ואני מסתובב הרבה בארץ, שוחחתי עם הרבה ראשי רשויות על החוק הזה, אין כאן חסם, אין פה עלויות.

<תומר רוזנר: שגם יהיה אפשר לפנות באופן יזום לרשויות באופן דיגיטלי.

רועי פולקמן: כן, נכון, שתהיה פנייה יזומה לרשות באופן דיגיטלי.

רועי פולקמן: הדבר הבסיסי הזה שבו אתה דורש מאדם שאפשר יהיה לפנות לרשות באימייל בגבולות הסביר, ולא לעמוד בתור על כל דבר ועניין, נראה לי בסיסי, וב-2016 הגיע הזמן שנעשה את זה.

רועי פולקמן: ולכן אני באמת חושב שהחוק הזה הוא מאוד עדין, הוא לא דרמטי, הוא לא דרקוני.

רועי פולקמן: ומאוד אשמח שנצא אתו לדרך כמה שיותר מהר.

רועי פולקמן: תודה, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: אחלה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

רועי פולקמן: כן, אולי "ישראל דיגיטלית" אם תרצה, יוכלו.

דוד אמסלם: אנחנו פה משהו כמעט כמו משפחה עכשיו, יש פה דיון מצומצם.

<נעה בן-אריה: לא, נמתין בסבלנות, זה בסדר.

<נעה בן-אריה: הכול מתואם גם עם חבר הכנסת, נוכל לחכות אחרי שכולם ידברו.

דוד אמסלם: בוא נשמע את "ישראל דיגיטלית", ואחרי זה נשמע אתכם ונקריא את החוק.

דולב: נעים מאוד, אשר דולב, אני מנהל אגף כלכלה ויישום במטה "ישראל דיגיטלית", המשרד לשוויון חברתי.

דולב: אנחנו כמובן מאוד מזדהים עם כל מה שחבר הכנסת פולקמן אמר לגבי הקידום של הנושאים האלה במגזר הציבורי בכלל, ברשויות המקומיות בפרט.

דולב: יש פה באמת שתי רמות של דיון.

דולב: רמה אחת זה מה המינימום הנדרש.

דולב: וכדי לקבוע מינימום נדרש נורמטיבי, אז באמת חקיקה היא הכלי המתאים, ובאמת הוכנסו פה, אני חושב, כל הסייגים, גם אנחנו היינו שותפים לזה, שנדרשים, כדי שזה באמת יגדיר נכון ולא יטיל עול על השלטון המקומי.

דולב: ולכן הצעת החוק הזאת, עמדתנו היא כמובן שהיא טובה וראויה.

דולב: לגבי הרמה שמעבר למינימום הנדרש, אנחנו כרגע במגעים עם משרד הפנים, מינהל השלטון המקומי, לגבי סוגיות שונות של פלטפורמות דיגיטליות רוחביות שאפשר להציע לרשויות המקומיות בישראל, החל מפלטפורמה של אתרי אינטרנט, פלטפורמה של טפסים.

דולב: ברגע שאתה הופך את זה לטופס שהוא מקוון, זאת אומרת אלקטרוני, כפי שקראת לטופס, אז זה כבר לא טופס, זה כבר תהליך.

רועי פולקמן: זה מעבר לדף.

דולב: כן.

דולב: זה כבר דיגיטציה של התהליך, של איך הוא מטופל ואיך המשתמש מקבל אולי עדכון בסמ"ס כשזה נחתם או עבר.

דולב: יש פה דברים שהם מעבר.

דולב: ופה אנחנו מסתכלים גם על החיבור של זה לתוך מערכות מידע בכלל בשלטון המקומי, אם זה מערכות שמתעסקות עם לקוח, מה שקרוי CRM, אם זה מערכות שהן מערכות תפעוליות בסיסיות כספיות או ניהול הון אנושי.

דולב: אנחנו כרגע סוקרים את מגוון האפשרויות שאפשר להציע פה, איזשהן מערכות או פלטפורמות כאלה דיגיטליות רוחביות, כדי שכל רשות מקומית תוכל לבחור מה יותר מעניין אותה, מה יותר קרוב לליבה, מה הצרכים הכי חזקים אצלה, ולהשתמש במה שנציע, אם זה על-ידי אפשרות לקבל הנחה לגודל ברגע שעושים איזושהי רכישה מרוכזת של פלטפורמה כזאת, אם זה איזושהי סטנדרטיזציה של הדברים.

דולב: וזאת תוכנית עבודה שאנחנו עובדים עליה.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, אם אני רק יכול לשאול את אשר: אתה מדבר על השלב הבא.

רועי פולקמן: והטענה שכאן גם אם נדחוף את המערכת העלויות יהיו זולות יותר.

רועי פולקמן: אבל גם המינימום שהגדרנו, האם להערכתם צפויות בו עלויות?

רועי פולקמן: במינימום, לא בשלב שאתם - - -

דולב: להערכתנו לא, מכיוון שהטפסים האלה, בסוף הם טפסים שקיימים היום על נייר.

דולב: וכדי להעלות אותם ולשים אותם באתר אינטרנט צריך סטודנט עם סורק, שיבוא וישים את זה באתר, ויפורסם הלינק, וכל מי שרוצה ילחץ עליו ויקבל את הטופס הזה.

דוד אמסלם: אתה מדבר על הטפסים הבסיסיים.

רועי פולקמן: כן, זה המינימום.

<תומר רוזנר: זה מה שהחוק מציע.

רועי פולקמן: וזה ידחוף את הרשויות לעשות את העניין.

דוד אמסלם: תגיד לי, סליחה על הבורות שלי, לאיזה משרד אתם – אתם עובדים עם השרה גמליאל?

דולב: כן, שוויון חברתי.

דוד אמסלם: אתם מובילים את זה גם בממשלה?

דולב: בדיוק חזרתי עכשיו מדיון עם מנהל ממשל זמין, שנמצא תחת רשות התקשוב שחבר הכנסת פולקמן הזכיר קודם.

דולב: אנחנו מעורבים גם במהלך שהיה עכשיו של ביטוח לאומי שהיה בכותרות.

דוד אמסלם: מה היה?

דוד אמסלם: אני לא בקיא.

דוד אמסלם: אני לא שומע רדיו.

רועי פולקמן: ביטול הפקסים.

רועי פולקמן: זאת אומרת, ביטול החובה לשלוח חומרים בפקסים.

רועי פולקמן: רק אחת האנומליות שקרו בהרכבת הממשלה, דודי, זה שאת "ישראל דיגיטלית" העבירו למשרד לשוויון חברתי ואת מטה המחשוב השאירו במשרד ראש הממשלה.

רועי פולקמן: אז יש קצת לעיתים איזשהו קושי בתיאום.

דוד אמסלם: יש סיבה לשים שר שיתאם.

רועי פולקמן: או.

רועי פולקמן: אז בשביל זה אנחנו כאן לעיתים מביאים הצעות חוק.

רועי פולקמן: אבל רוב מה שהם עושים זה גם עבור משרדי הממשלה, אנחנו פה קצת לדחוף את זה לשלטון המקומי.

דולב: כן.

דולב: אני יכול לתאר את אסטרטגיית הפעולה שלנו.

דולב: בגדול המשרדים שאנחנו עובדים מולם הם משרדים שהוגדרו לנו בהחלטת הממשלה.

דולב: זה התחיל בעצם מחינוך, רווחה, בריאות, משרדים שיש בהם ממשק מאוד מאוד אינטנסיבי עם האזרח.

דולב: וממשיך גם למשרד הכלכלה, למשרד הפנים, לביטוח לאומי, למשרד המשפטים.

דולב: ואנחנו לאט לאט צוברים נפח פעילות – האמת שזה מהר מהר, בטח במונחים ממשלתיים.

דולב: בכל משרד כזה אנחנו עושים תהליך שיש בו ארבעה שלבים.

דולב: שלב ראשון בעצם מסכמים עם המנכ"ל על ועדת היגוי בראשותו, שמובילה את כל הטרנספורמציה הדיגיטלית של השירותים.

דולב: בשלב השני מכניסים גורם מטעמנו, שנקרא מוביל דיגיטלי, למשרד, שהוא כפוף למנכ"ל או למשנה למנכ"ל, ותפקידו לסייע לכל הסמנכ"לים וראשי האגפים השונים במשרד להגדיר את הצרכים שלהם ואת האופן שבו הם נותנים שירות, ולראות איך אפשר להשתמש בכלים דיגיטליים באינטרנט ובאמצעים אחרים, כדי לשפר את השירות הזה ולהנגיש אותו.

דולב: הרבה הרבה יותר רחב מעולם הטפסים והאתרים, אבל ה-eGov מה שנקרא זה אחד התחומים שאנחנו עוסקים בו.

דולב: בשלב השלישי אנחנו לוקחים חברת ייעוץ אסטרטגי, שבעצם מייצרת ביחד עם הנהלת המשרד והמוביל הדיגיטלי תוכנית לאסטרטגיה דיגיטלית למשרד, החל מרמת המטרות ועד ה-bottom-up של הפרויקטים.

דולב: מתוך התוכנית האסטרטגית נגזרת בעצם תוכנית עבודה שמכילה את רשימת הפרויקטים הדיגיטליים החשובים ביותר למשרד.

דולב: אנחנו שמים מצ'ינג שלנו ושל המשרד הממשלתי, מצ'ינג תקציבי, על הביצוע של הפרויקטים האלה, ויוצאים לדרך לתוכנית שהיא בדרך כלל שלוש-שנתית.

דוד אמסלם: אשר, תקשיב, יש איזושהי הצעת חוק פרטית של סתיו שפיר בדיוק באותו נושא רק על משרדי הממשלה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לדבר עם שרה שלך.

דוד אמסלם: זה עבר ועדת שרים אתמול אני מניח?

<תומר רוזנר: עוד לא ראינו את ההחלטות אבל כך אומרים לנו.

דוד אמסלם: ככה אמרו לנו.

דוד אמסלם: כנראה זה יעלה ביום רביעי.

דוד אמסלם: יש מצב שזה יעלה ביום רביעי?

דוד אמסלם: יכול להיות שזה יעלה ביום רביעי להצבעה?

רועי פולקמן: לדעתי ההצעה הייתה בנושא הפקסים או משהו.

דוד אמסלם: זה די זהה.

<גלעד קרן: אותו דבר כמו שלך.

<גלעד קרן: שיוכלו לקבל פניות במייל.

דוד אמסלם: אני מציע שתבדוק את זה, תבדקו גם עם השרה שלכם, באמת שאני מבקש, שלאחר שזה יעבור קריאה טרומית, אז נאחד את ההצעות, כי בסך הכול הן הצעות די זהות.

דוד אמסלם: אז מה זה משנה אם זה ברשויות?

דוד אמסלם: לא אשאל את חבר הכנסת פולקמן למה הוא הגיש את זה רק לרשויות, אין לי מושג למה.

דוד אמסלם: כנראה ששם יותר נוח, כי אין שם נושא חדש.

רועי פולקמן: לא, פשוט, כי לא רציתי להיכנס – אני חושב שעיקר עיסוקה של "ישראל דיגיטלית" והשרה היה עולם משרדי הממשלה, והלקונה הייתה ברשויות.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דולב: יש את הדיון של פקסים, לא פקסים, ויש את הדיון של טפסים.

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו ברמה העקרונית, איך אני רואה את העסק.

דוד אמסלם: פקסים זה דבר שכבר עבר מן העולם, דרך אגב, אין לאף אחד כמעט פקס.

דוד אמסלם: צריך להבין.

דולב: נכון.

רועי פולקמן: במדפסת יש.

דוד אמסלם: שאלתי את תומר אם עדיין אתם משתמשים.

דוד אמסלם: אתה יודע, כשהיינו ילדים קטנים היינו לוקחים גביעי אשל, עושים חוט ומדברים בינינו, בין הבלוקים.

דוד אמסלם: אז חשבתי שאולי עוד אתם שם.

דוד אמסלם: אין פקסים היום.

דולב: נכון.

דוד אמסלם: עכשיו כל אחד יש לו טלפון, שזה המחשב שלו, הוא מקבל למחשב.

דוד אמסלם: ואגיד לך, גם אנשים מבוגרים, אתה יודע, זה לא רק הילדים, שזה העולם שלהם, הם לא מבינים משהו אחר בכלל.

דוד אמסלם: תשאל את הבן שלי מה זה פקס, הוא צריך לפתוח מילון, לראות איך זה נראה.

דוד אמסלם: הוא לא יודע, הוא לא ראה פקס.

דוד אמסלם: לכן אנחנו צריכים להתקדם קדימה.

דוד אמסלם: אני מבחינתי מציע לכם איזושהי הצעה, אם הייתי השר שלכם הייתי מגדיר לכם את זה כתוכנית עבודה.

דוד אמסלם: היום אתה בא למשרדי ממשלה, אז הם מבקשים ממך אישורים חבל על הזמן.

דוד אמסלם: הם מבקשים ממך אישור שאתה נשוי או אלמן, הם מבקשים ממך את האישור שהבת שלך בצבא.

דוד אמסלם: הכול במערכת, הכול זה במערכת הציבורית.

דוד אמסלם: רק תקשר את המחשב ההוא עם ההוא – הכול.

דוד אמסלם: והאזרח מוצא את עצמו קם בבוקר, הולך למס הכנסה, אומר לו: לך תביא לי אישור ביטוח לאומי ולך תביא לי אישור מס בריאות ולך תביא.

דוד אמסלם: בלחיצת כפתור הוא יכול לראות את הכול.

דוד אמסלם: אני לא מבין למה אנשים - - -

<רפאל אוחיון: כי זה עולה כסף.

רועי פולקמן: כמה כסף זה עולה?

דוד אמסלם: עכשיו, האזרח, מבקשים ממנו גם לצלם וכו'.

דוד אמסלם: אני בעיני רוחי רואה באמת מערכת אחת ממשלתית מקוונת – דרך אגב, לא מסובך.

דולב: גם אנחנו.

דוד אמסלם: לא מסובך.

דוד אמסלם: עכשיו, בא האזרח, הוא אומר לו: כן, אדוני, מה אתה צריך?

דוד אמסלם: לא משנה איפה.

דוד אמסלם: כי סתם אתן לך דוגמה, באמת אישית, אשתף אתכם.

דוד אמסלם: אשתי נפטרה לפני חמש שנים.

דוד אמסלם: קיבלתי קצבת שאירים.

דוד אמסלם: הבת שלי הגיעה לגיל 18, באופן אוטומטי התבטלה הקצבה.

דוד אמסלם: התגייסה לצה"ל, אני לא יודע כלום.

דוד אמסלם: פעם אחת חבר שלי אומר לי: שמע, דודי, אתה מקבל קצבת שאירים?

דוד אמסלם: אמרתי לו: לא, הבת שלי הגיעה לגיל 18.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: אתה יודע שגם בצבא - - - אמרתי לו: לא, לא ידעתי.

דוד אמסלם: הוא אומר לי: תכתוב מכתב לביטוח הלאומי.

דוד אמסלם: אמרתי לו: ברצינות?

דוד אמסלם: הוא אומר לי: כן.

דוד אמסלם: אני כותב מכתב לביטוח הלאומי, וראה זה פלא, אמרו לי: אתה צודק.

דוד אמסלם: עכשיו, הביטוח הלאומי, ביום שהבת שלי תשתחרר מצה"ל הוא יכתוב לה מכתב: נא לשלם מס בריאות.

דוד אמסלם: באותו יום.

דוד אמסלם: עכשיו, הוא לא יודע שהבת שלי התגייסה לצה"ל?

דוד אמסלם: בוודאי הוא יודע.

דוד אמסלם: עכשיו, אם חבר שלי לא שואל אותי, אני לא כותב מכתב, והכול בסדר.

דוד אמסלם: כפיים, הכול טוב.

דוד אמסלם: אתה יודע כמה כסף מס הכנסה חייב למדינת ישראל לאזרחים?

<תומר רוזנר: כן.

<תומר רוזנר: עכשיו היה דוח של מבקר המדינה.

דוד אמסלם: הם יודעים כל אזרח, כמה מגיע לו.

דוד אמסלם: אבל הוא לא יכתוב לו מכתב.

דוד אמסלם: אם האזרח עצמו לא יידע – אבל אם האזרח חייב שקל, שבע מכתבים.

דוד אמסלם: הדיון הקודם שעשינו היה על החברות גבייה.

דוד אמסלם: עכשיו, הדיון הקודם.

דוד אמסלם: אגרות גבייה, ואתה יודע, ובאים, והוצאות לפועל, מה לא עושים לאזרח.

דוד אמסלם: עכשיו, אני שואל שאלה פשוטה: למה כל המערכת הזאת לא יושבת בכל מחשב ממשלתי?

דוד אמסלם: לא משנה איפה אתה בא.

דוד אמסלם: אתה בא, לוחץ על הכפתור, הוא יגיד לך, אותו פקיד, מה מגיע לך, מה לא מגיע לך.

דוד אמסלם: לא ישלח אותך לעשות, תביא לי אישורים.

דוד אמסלם: אין לך מושג כמה ביקשו ממני רק להביא את תעודת הפטירה של אשתי.

דוד אמסלם: לא תאמין, לא תאמין איזה סרט עברתי.

דוד אמסלם: אראה לכם: ככה, כאלה מסמכים, הייתי צריך לעבור ממשרד למשרד.

דוד אמסלם: וכל אחד מבקש ממני אותו דבר.

דולב: שלא לדבר על זיופים.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר באמת, אני נותן לכם איזה תוכנית עבודה ככה בראש: תעשו את זה, עם ישראל יברך אתכם, תאמינו לי.

דוד אמסלם: בעיקר לאנשים המבוגרים.

דוד אמסלם: הצעירים עוד יודעים להתווכח.

דוד אמסלם: המבוגר מסכן, לא יודע מה עושים ממנו.

דוד אמסלם: הוא הולך לבן שלו, אומר לו – תשמע, הוא עוזר, הכול אוטובוסים.

דוד אמסלם: אז לפעמים הבן-אדם מוצא את עצמו איזה שבועיים רק הולך בקו אחד, נוסע, חוזר.

דוד אמסלם: וגם אין לו למי התלונן.

דוד אמסלם: דרך אגב, למי הוא יתלונן?

דוד אמסלם: לפקיד שיושב מולו?

דוד אמסלם: הוא אומר לו: אחי, זה החוק, מה אתה רוצה?

דוד אמסלם: לכן באמת קחו את זה, תביאו הרבה בשורה.

דוד אמסלם: בבקשה, שלטון מקומי ואחרי זה נתחיל להקריא.

<איתי חוטר: תודה על זכות הדיבור, אדוני היושב-ראש.

<איתי חוטר: צהריים טובים.

<איתי חוטר: כמה נקודות שהעלו כאן, אבקש להתייחס לפני שניכנס להצעת החוק גופא.

<איתי חוטר: קודם כול, נתחיל בחיובי.

<איתי חוטר: אנחנו בהחלט חושבים שזה דבר נכון להצעיד את גופי השלטון - - -

דוד אמסלם: קודם כול, תציג את השם והתפקיד לפרוטוקול.

<איתי חוטר: איתי חוטר, סמנכ"ל כלכלה במרכז השלטון המקומי.

<איתי חוטר: אנחנו בהחלט חושבים שנכון וראוי להצעיד את הסקטור הציבורי קדימה.

<איתי חוטר: גם את הממשלה, גם את השלטון המקומי.

<איתי חוטר: ואנחנו בעד.

<איתי חוטר: אבל כמו הרבה תהליכים שמתרחשים, לצערנו רותמים את העגלה לפני הסוסים.

<איתי חוטר: יש כרגע במקביל כמה הצעות חוק שרלוונטיות לשלטון המקומי, תחת אותה כותרת אבל בסוגיות שונות.

<איתי חוטר: יש הצעת חוק נוספת של חבר הכנסת מיקי לוי, שעוסקת גם כן בטפסים, במה שנקרא התקשרויות או כל התקשורת של הרשויות המקומיות ושל כלל הגופים המתוקצבים זה נקרא עם ספקים, גם ייעשה באופן ממוכן.

<איתי חוטר: אף אחד לא מדבר באמת על הנושא של השתת עלויות.

<איתי חוטר: הזכירו פה מקודם, הזכיר ידידי אשר דולב תוכנית.

<איתי חוטר: אנחנו לא מכירים את התוכניות האלה, אנחנו לא רואים שיש תוכניות ממשלתיות שנועדו לסייע לרשויות, בדגש על רשויות חלשות, להגיע למקום הזה, כדי לאפשר לרשויות לעמוד בחקיקה כזאת או אחרת.

<איתי חוטר: נהפוך הוא, הממשלה נמצאת ברגרסיה בעניין הזה.

<איתי חוטר: אני יכול להגיד, וזה דברים שעולים מהשטח, שבעבר למשל הוזכר פה ממשל זמין, נהג לפתח טפסים מקוונים עבור רשויות מקומיות ללא עלות.

רועי פולקמן: רק אתה מבין שגילו, איתי, שזה לא נחוץ יותר?

<איתי חוטר: לא.

רועי פולקמן: כלומר היום הטכנולוגיה והעלות של לפתח טופס כזה כבד, היום רשות לא צריכה את זה.

<איתי חוטר: לא לא.

<איתי חוטר: אתייחס.

רועי פולקמן: היא יכולה בפלטפורמה חינמית לעשות את זה.

<תומר רוזנר: תזכיר לו שזה לא החוק הזה.

רועי פולקמן: זה נכון, וזה גם לא קשור לכאן, אנחנו לא מבקשים ממך טפסים מקוונים.

רועי פולקמן: זאת אומרת, אנחנו רק רוצים – אימייל צריך שיפתחו?

רועי פולקמן: אני מאוד רגיש למה שאתה אומר, אבל - - -

<איתי חוטר: בכוונה אמרתי שחשוב לי לפתוח בכללי ולא להתייחס להצעת החוק גופא כרגע.

דוד אמסלם: עזוב, תן לו bottom line.

<איתי חוטר: כי נאמרו פה כל מיני אמירות כלליות על סיוע שיינתן לרשויות המקומיות.

<איתי חוטר: ואנחנו אומרים: יש פה רצף של חקיקה, שאם אתה מתייחס אל כולה אתה רואה שמעבירים פה נטל לשלטון המקומי, מבלי לדבר איך השלטון המקומי - - -

רועי פולקמן: אם יש איזה נטל - - -

<איתי חוטר: ולהציג את זה כאילו מחר בבוקר הרשות המקומית תביא איזה סטודנט שיעשה את זה.

דוד אמסלם: לא לא, אגיד לך, תקשיב.

דוד אמסלם: אסביר.

דוד אמסלם: בעיריית ירושלים היה לנו אתר של העירייה.

דוד אמסלם: אני למשל לקחתי את כל הטפסים שרציתי להפיץ לתושבים, סרקתי אותם, לקח לי חמש דקות.

דוד אמסלם: עובד שלי - - -

<גלעד קרן: היית סטודנט?

דוד אמסלם: לא.

<איתי חוטר: אתה העלית אותם לאתר?

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: בא אזרח, לא היה צריך לבוא לעירייה, מהבית היה מוציא את זה, מדפיס, מצלם היום, שולח לנו אפילו במייל.

דוד אמסלם: הינו מקבלים את זה, מאשרים לו, מחזירים לו.

דוד אמסלם: דרך אגב, בלי כסף.

דוד אמסלם: זה אותם מחשבים, לא עשיתי כלום, לא קניתי אפילו מחשב אחד.

דוד אמסלם: רק לקחתי איזה בחור שרק יסרוק אותם.

דוד אמסלם: זה חסך לי המון זמן.

דוד אמסלם: במקום שהאזרח יבוא, יתחיל להפריע לו, יישב לו, ישתה לו קפה.

דוד אמסלם: שנייה, דקה.

דוד אמסלם: ענה לו, שלח לו, נגמר.

דוד אמסלם: אין אפילו הוויכוח.

<איתי חוטר: אז אני חוזר: אתה כבר מתייחס להצעת החוק הזו.

<איתי חוטר: רק חשוב לי לתאר תמונת מצב לפיה יש רצף של חקיקות בנושאים טכנולוגיים שמעוניינים להצעיד את השלטון המקומי - - -

דוד אמסלם: אבל למה ללכת לשם?

דוד אמסלם: אנחנו פה.

דוד אמסלם: עזוב.

דוד אמסלם: אספר לך.

דוד אמסלם: אני מתכוון לעשות דיון רחב מאוד, גם דיברתי עם יושב-ראש השלטון המקומי לגבי הנושא של היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.

דוד אמסלם: דרך אגב, בעיקר בשלושה תחומים, אומר לך את האמת: חינוך, רווחה ותשתיות.

דוד אמסלם: אלה שלושת הנושאים לדעתי הכי חשובים.

<תומר רוזנר: ומענקי איזון.

דוד אמסלם: כמובן.

דוד אמסלם: אבל בגלל שאני מאמין, באתי מהשלטון המקומי, אומר לכם את מה שאמרתי להם באוצר: אין מצב שהכנסות אצלכם והוצאות בעירייה.

דוד אמסלם: לא יכול להיות.

דוד אמסלם: אתם חייבים לשפות אותם, להגיע לאיזשהו משהו.

דוד אמסלם: בוא נדבר, בוא נעשה חלוקת עבודה, התקציב בינינו.

דוד אמסלם: זה סיפור אחר, כבד, לא כאן.

דוד אמסלם: בא רועי, באמת לקח יוזמה חבל על הזמן.

דוד אמסלם: דרך אגב, בגלל שהוא בא מהשלטון המקומי.

דוד אמסלם: לדעתי אם הוא לא היה עובד בעירייה, הוא לא היה שם לב לזה.

דוד אמסלם: אז הוא גם קידם את זה בתוך עיריית ירושלים.

דוד אמסלם: הוא אמר: שמע, בוא נקל על האזרחים, הגיש אחלה יוזמה.

דוד אמסלם: באמת.

דוד אמסלם: גם לא עולה כסף, מה שנקרא חינם, ואיך לא חשבתם על הרעיון.

דוד אמסלם: אני בכלל חשבתי שבכל העיריות זה ככה.

דוד אמסלם: מה, עכשיו חיכו לרועי פולקמן?

דוד אמסלם: וואלה, כשהוא העלה את ההצעה, חשבתי שבכל עירייה יש היום מחשב, יש הכול, יש אינטרנט, יש אתר עירוני.

דוד אמסלם: הייתי בטוח שבכל עירייה יש אחד בשם רועי פולקמן שקם בבוקר, אומר: חבר'ה, בוא נעשה אצלנו.

דוד אמסלם: לא צריך חוק.

דוד אמסלם: אז כנראה שהוא בדק, הסתבר לו שזה לא ככה.

רועי פולקמן: להערכתנו 50% מהעיריות לפחות לא שם.

דוד אמסלם: אז למה – קודם כול, לא נכריח אותם, ניתן להם קצת זמן אפילו להתארגן.

דוד אמסלם: אבל בוא ניתן להם.

<איתי חוטר: הכול בסדר.

<איתי חוטר: דרך אגב, לידיעתך, יש חוק שמחייב את הרשויות המקומיות להקים אתר אינטרנט.

רועי פולקמן: כן, אבל אתר ריק, אתר בלי כלום.

<איתי חוטר: יש דוח מבקר המדינה על כך שיש רשויות מקומיות – לא שיש להן אתר, אין להן אתר.

<איתי חוטר: לא שיש להן אתר והן לא מפרסמות – אין להן אתר אינטרנט.

<איתי חוטר: תבינו את המצוקה.

<איתי חוטר: ויש חקיקה, חקיקה מחייבת, הכול טוב ויפה.

<תומר רוזנר: אז שמישהו יתבע, ואז נראה - - -

רועי פולקמן: אז יתבעו אותם.

<איתי חוטר: שיתבעו.

<איתי חוטר: זה מה שאנחנו רוצים?

<איתי חוטר: בשביל זה עשו את החוק, כדי שיתבעו רשויות מקומיות?

<איתי חוטר: לא, נכון?

<איתי חוטר: אבל הרעיון הוא לחוקק חוק כדי שיקיימו אותו.

רועי פולקמן: נכון.

רועי פולקמן: אבל ל-90% מהרשויות אין סיבה - - -

<איתי חוטר: שיקיימו אותו.

רועי פולקמן: אתה צודק, איתי - - -

<איתי חוטר: ולכן אנחנו מבקשים שתהיה התייחסות גם לעניינים הללו.

<גלעד קרן: יש לזה התייחסות בהצעת החוק.

רועי פולקמן: בגלל זה - - - על ההצעה.

<איתי חוטר: לגופא של הצעת החוק - - -

דוד אמסלם: עד עכשיו זה היה רק הקדימון.

<איתי חוטר: זה היה רק הקדימון.

<איתי חוטר: לעניין הצעת החוק, יש כמה דברים שאנחנו מבקשים להסדיר אותם, וזה הגדרה של המקרים - - -

דוד אמסלם: לא, תעירו בהקראה.

<איתי חוטר: בהקראה?

<איתי חוטר: אין בעיה.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: סליחה, מה השם?

<דוד פורשר: דוד.

דוד אמסלם: דוד מה?

<דוד פורשר: דוד פורשר.

דוד אמסלם: מאיפה?

<דוד פורשר: ממשל זמין.

<דוד פורשר: נאמר פה ממשל זמין כמה פעמים.

דוד אמסלם: כבר דיברתם?

<דוד פורשר: אני רוצה רגע רק - - -

דוד אמסלם: אל תחדד.

<דוד פורשר: אני לא מחדד.

דוד אמסלם: לא מחדד, אוקיי.

<דוד פורשר: לא מחדד שום דבר.

<קריאה: פשוט משרדים שונים.

<דוד פורשר: פיתחנו עם השנים כ-1,300 טפסים מקוונים למשרדי הממשלה על פלטפורמה שקיימת היום.

דוד אמסלם: אוקיי.

<דוד פורשר: וגם פיתחנו טפסים ספציפיים לרשויות – אליכם, אל מול הרשויות.

<איתי חוטר: פספסתי.

<איתי חוטר: מאיפה אתה, סליחה?

<דוד פורשר: ממשל זמין.

<דוד פורשר: דרך אגב, הייתה החלטת ממשלה 2097 לפני שנה שמגדירה שאנחנו צריכים לפתח עוד 150 טפסים למשרדי הממשלה.

<דוד פורשר: כל מה שאני מנסה להגיד זה שהפלטפורמות קיימות והיכולות קיימות.

<דוד פורשר: וגם אתם, וגם אם הרשויות - - -

<איתי חוטר: אגף תקציבים דרש מממשל זמין לגבות תשלום בגין פיתוח טפסים מקוונים, מה שלא היה בעבר.

<איתי חוטר: חבל שמיכאל לוריא לא פה.

דוד אמסלם: חבר'ה, שנייה.

דוד אמסלם: זה לא הדיון.

דוד אמסלם: אתם רוצים, יש לי בחדר צלחת עוגיות קטנה ושתייה, תשבו, תגמרו מה שאתם רוצים ביניכם.

<איתי חוטר: נשמח.

דוד אמסלם: אבל זה לא הדיון.

דוד אמסלם: יאללה, בוא נתחיל את ההקראה.

<גלעד קרן: רק אסביר בשתי מילים את ההצעה, במילים פחות משפטיות, ואז אקריא את ההצעה.

<גלעד קרן: כמו שאמר חבר הכנסת היוזם, חבר הכנסת פולקמן, ההצעה היא דו-שלבית.

<גלעד קרן: בשלב הראשון אנחנו אומרים: כל עירייה תסרוק את הטפסים או שהחוק דורש או שהיא דורשת על מנת לקבל שירות מסוים מאותה עירייה.

<גלעד קרן: היא תסרוק את אותם טפסים, תעלה אותם לאתר האינטרנט, כך שלפחות בשלב הראשון אדם יוכל להדפיס לעצמו בבית את הטופס, למלא, ואפילו אם צריך בשלב הראשון לבוא עם הטופס מלא לעירייה, לחסוך זמן של לעמוד שם בתור.

דוד אמסלם: אין בעיה.

<גלעד קרן: זה השלב הראשון שהצענו ארבעה חודשים, אפשר לדבר על הזמנים.

<גלעד קרן: השלב השני זה באמת שהעירייה תאפשר הגשת כל פנייה אליה או הגשת טופס כזה באמצעות דואר אלקטרוני, כשהכוונה היא כמובן שהטופס יצורף כצרופה, שיצורף לדואר אלקטרוני, לא מדברים פה על טפסים מקוונים או משהו שדורש היערכות מיוחדת, ימלא את הטופס, יחתום בכתב ידו, יסרוק את זה כמו שהעירייה סרקה וישלח את זה כצרופה.

<גלעד קרן: בנוסף אנחנו אומרים שהעירייה תפרסם באתר שלה ובכל פרסום אחר שבו היא מפרסמת פרטים על דרכי פנייה.

<גלעד קרן: זאת אומרת, אם העירייה עכשיו מוציאה איזה חוברת שכתוב בה: מי שרוצה לפנות למחלקת הגבייה, הטלפון הוא 02 משהו, והפקס שלנו הוא 02 משהו, אז יהיה כתוב גם: המייל הוא כך וכך נקודה Jerusalem.

<גלעד קרן: זה נראה לנו משהו בסיסי.

רועי פולקמן: כמעט לא יאומן שזה לא קיים.

דוד אמסלם: זה הזוי.

דוד אמסלם: זה החוק הכי הזוי שנתקלתי בו.

דוד אמסלם: הייתי בטוח שכל זה קיים.

<גלעד קרן: דובר פה על חריגים.

<גלעד קרן: אנחנו מציעים שהוראות הסעיף לא יחולו על פנייה או שירות שבו נדרשת נוכחותו האישית של הפונה או מבקש השירות לפי כל דין.

דוד אמסלם: זה ברור.

דוד אמסלם: אם הוא צריך לתת טביעת אצבעות – שיבוא, זה בסדר.

<גלעד קרן: בוודאי.

<גלעד קרן: מעבר לזה, אנחנו גם מציעים שבעצם שר הפנים יוכל לקבוע סוגי פניות או שירותים או סוגים של שירותים שהוא יגיד: פה אני לא רוצה שיגישו את זה במייל, יש פה איזה בעיה.

<גלעד קרן: שר הפנים יוכל לקבוע את זה.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: יש חריגים.

<גלעד קרן: זהו, אז אני מציע שאקריא את הסעיפים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<גלעד קרן: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות – את הכותרת נצטרך לשנות, זה כבר לא יהיה טפסים מקוונים.

<איתי חוטר: אפשר לעצור תוך כדי הקראה?

דוד אמסלם: לא, כשהוא מקריא את הסעיף – יש לך הערה לסעיף הספציפי?

<איתי חוטר: כן.

דוד אמסלם: בבקשה.

<איתי חוטר: נעה, את אתי?

<נעה בן-אריה: פה אנחנו מבקשים להבהיר, והבהרנו את זה גם בפתיח לדיון, שהכוונה היא לא להמצאה של טפסים חדשים בגלל שיש חובה לפרסם טפסים באתר האינטרנט, אלא מדובר בטפסים הקיימים.

<גלעד קרן: זה ברור.

<גלעד קרן: כל מה שהעירייה דורשת, יכול להיות היום, יכול להיות מחר, שהעירייה עצמה דורשת.

<נעה בן-אריה: ולכן זה לא הנדרשים, זה הקיימים.

<תומר רוזנר: לא.

<גלעד קרן: נדרשים על-ידי העירייה.

דוד אמסלם: מה זאת אומרת הקיימים?

דוד אמסלם: ואם מחר יהיה טופס חדש, מה נעשה?

<נעה בן-אריה: שוב - - -

דוד אמסלם: את אומרת שכל בוקר נקרא את הסעיף ונגיד: הקיימים להיום?

<נעה בן-אריה: הם קיימים להיום.

<איתי חוטר: אז זה יתווסף לקיימים.

<איתי חוטר: לא הבנתי מה הבעיה.

דולב: - - -

דוד אמסלם: חבר'ה, שנייה.

דוד אמסלם: היות שאין ויכוח על המהות - -

<נעה בן-אריה: נכון.

דוד אמסלם: - - אז תשאירו את זה לניסוח, אין בעיה.

<גלעד קרן: אנחנו רוצים רק להבהיר שהמהות היא שכל טופס שהעירייה עצמה דורשת, היא תסרוק אותו ותעלה אותו לאתר – או שהיא דורשת או שהחוק דורש כמובן.

<גלעד קרן: אחרי סעיף 248ב לפקודה יבוא:

דוד אמסלם: בבקשה.

<נעה בן-אריה: מה שביקשנו לעשות זה בעצם במקום סעיף קטן (א), ששוב בהנחה שכולנו מסכימים על המהות, שאנחנו לא מייצרים דרישה חדשה ליצירת טפסים להגשה באמצעות האינטרנט.

<נעה בן-אריה: אז ככל שאנחנו מסכימים על המהות, אנחנו רוצים לעשות שינוי נוסח, שבו אנחנו מייצרים חריגים לכלל ההגשה, ואומרים שההוראות לא יחולו בכל אחד מאלה: מקום בו קיים הסדר אחר בדין לעניין המצאה או טיפול בפנייה; מקום בו קיים טופס בהוראות הדין, ששר הפנים קבע כי על פניות או מתן שירותים או סוגים מעין אלה לא יחולו הוראות הסעיף.

דוד אמסלם: אבל הוא כבר דיבר על שר הפנים בהמשך.

<איתי חוטר: אז על אחד מהם.

<איתי חוטר: זו אחת מהעילות, זה אחד מהחריגים.

<נעה בן-אריה: אז הכול הכללתי בפנים, בתוך החריגים.

<נעה בן-אריה: הכוונה היא לייצר רשימת החריגים.

רועי פולקמן: כן, אז יש סעיף מיוחד לזה.

<נעה בן-אריה: אז אני אומרת: אני מעבירה אותו למעלה.

רועי פולקמן: אה, הבנתי.

רועי פולקמן: טוב, זה דיון - - -

דוד אמסלם: יש לי רעיון לגבי החריגים.

דוד אמסלם: תראה, היות ששיקול הדעת, אנחנו מעבירים אותו לשר הפנים בסופו של עניין, בגלל שזה הכלל, ושר הפנים יכול להחריג נושאים כאלה או אחרים לפי שיקול דעתו.

<נעה בן-אריה: לא, זה מקרה אחד שבו השר.

<נעה בן-אריה: אחדד את דברי.

<נעה בן-אריה: יש מקום שבו הכלל נקבע בדין.

<נעה בן-אריה: למשל לצורך הדוגמה השגה בארנונה, גם אם יש לה טופס או פורמט שהעירייה יצרה אותו, גם אם יש לו פורמט הגשה, עדיין ההשגה עצמה מתבצעת באקט פיזי, כי כך הדין קבע.

<גלעד קרן: אז כתבנו - - - זה כתוב.

<נעה בן-אריה: לכן אמרתי.

<נעה בן-אריה: יש לנו חריגים שהשר קובע במקומות שבהם הדין לא קבע את החריג, והשר כן קובע - - -

<גלעד קרן: שני הדברים האלה בינתיים, מה שאמרת, כתובים בהצעת החוק.

<נעה בן-אריה: אז אני אומרת:

<נעה בן-אריה: ביקשתי לשעות rephrasing.

<תומר רוזנר: מה היא מבקשת להוסיף?

רועי פולקמן: היא רוצה להעלות את זה למעלה.

רועי פולקמן: אני לא מבין מה המשמעות של זה, אבל - - -

<תומר רוזנר: מה היא מבקשת להוסיף?

<גלעד קרן: לא, אבל מה מעבר לזה אתם מציעים?

<איתי חוטר: זה לא להעלות למעלה.

<נעה בן-אריה: אנחנו צריכים לוודא כך: אחת, שטפסים שעל-פי דין אנחנו צריכים להגיש אותם באמצעי אחר, הם יהיו חריג לעניין.

<נעה בן-אריה: וזה רשמתם, ביקשתי לכלול את זה ברשימת החריגים פה, לפי הנוסח המוצע.

<נעה בן-אריה: שתיים, חריגים שהשר קבע לגביהם שהוראות החוק לא יחולו, הם יהיו חריג מספר שתיים.

<נעה בן-אריה: והחריג השלישי זה נהלים פנימיים שהרשות קבעה לעצמה מבחינת הטפסים שלה.

<נעה בן-אריה: שהם לא הדין, לא הדין.

דוד אמסלם: אז יבוא ראש העיר, יקבע נוהל: אני לא מקבל את החוק.

דוד אמסלם: זה סעיף ראשון בנוהל.

<נעה בן-אריה: לא, ממש לא.

<נעה בן-אריה: אני לא מדברת על טפסים שעל-פי הדין חובתנו תהיה לפרסם מעתה.

דוד אמסלם: טוב, בוא נתקדם.

דוד אמסלם: אני מקווה שאת ההערות - - -

רועי פולקמן: אז רק אמירה.

רועי פולקמן: ההנחה היא קצת הפוך: הכול מחויב אלא אם, ולא הפוך.

<נעה בן-אריה: אז אמרתי.

רועי פולקמן: זאת אומרת, הכול מחויב - - -

<איתי חוטר: נכון.

<איתי חוטר: למעט החריג שנאמר - - -

רועי פולקמן: לא בסמכות ראש העיר.

רועי פולקמן: מאה אחוז, בסמכות שר - - -

<איתי חוטר: תקשיבו מה הצענו בחריג השלישי, בבקשה, זה מאוזן.

<איתי חוטר: מקום בו קבעה העיריה טופס לעצמה, טופס לעצמה – היא קבעה שזה טופס שלה, לא טופס שמחויב על-פי דין, לא כלום, שהיא מעלה אותו – אך ראש העירייה, לאחר שקיבל חוות דעת מאת היועץ המשפטי לעירייה, קבע כי אין מקום להחיל סעיף זה על הטופס, החלטת ראש העירייה ונימוקיה גם יפורסמו באתר האינטרנט של העירייה.

<איתי חוטר: זאת אומרת, אם התקבלה החלטה של העירייה לא לפרסם טופס מטפסיה, זה גם ידרוש הודעה באתר.

<גלעד קרן: האם יכול להיות מקרה שהעירייה מאפשרת להגיש טופס מסוים בפקס, זאת אומרת למלא טופס, לחתום, לשלוח אותו בפקס, מה ההבדל מול לשלוח אותו כצרופה במסמך דואר אלקטרוני?

<גלעד קרן: אם אוכל להבין מה ההבדל מבחינת אימות החתימה או מבחינת לא יודע מה - - -

<נעה בן-אריה: אומר לך מה ההבדל.

<נעה בן-אריה: בוא נניח שיש לי מצב שבו אנחנו עושים הודעה על שינוי מחזיקים.

<תומר רוזנר: כן כן, מצוין, דוגמה מצוינת.

<נעה בן-אריה: הודעה על שינוי מחזיקים לא יכולה להיות הודעה שנשלחת כמייל רק.

<נעה בן-אריה: היא צריכה להיות חתומה פיזית - -

<גלעד קרן: חתומה פיזית.

<נעה בן-אריה: - - סרוקה ואז להישלח.

<נעה בן-אריה: היא לא תהיה - - -

<גלעד קרן: נכון.

<גלעד קרן: זה בדיוק מה שאמרנו: צרופה.

רועי פולקמן: אז זה מה שנאמר: צרופה חתומה.

<נעה בן-אריה: כצרופה.

<נעה בן-אריה: אבל זה לא כתוב.

<גל פרויקט: תקשיב רגע, זה לא כתוב פה.

<גל פרויקט: אם תקרא מה שכתוב - - -

<נעה בן-אריה: ניתן להניח מפה שהודעה מקוונת כמו הודעת מייל - - -

<תומר רוזנר: איפה כתוב?

<גל פרויקט: תקרא: עירייה תאפשר הגשת כל פנייה בכתב אליה או לאחד מעובדיה.

<תומר רוזנר: נו.

<גל פרויקט: זהו.

<גל פרויקט: כל פנייה בכתב – או לעובדיה.

<גלעד קרן: זה לא פנייה, זו שליחת טופס שנדרש לטובת שירות.

<גלעד קרן: זה משהו אחר.

<גל פרויקט: אתן לך דוגמה.

<גל פרויקט: בחילופי מחזיקים, הדין לא מחייב אותך טופס.

<גל פרויקט: אתה יכול לכתוב מכתב לעירייה: אני מודיע לך שעזבתי.

<גל פרויקט: זה בסדר, זה לגיטימי, לא צריך לשלוח אותו: לך תביא טופס, תוריד טופס, תכתוב.

<גל פרויקט: לא צריך את – אפשר.

<גלעד קרן: אתה מבקש ממנו חתימה בכתב ידו.

<גלעד קרן: אותו דבר תבקש ממנו כאן.

רועי פולקמן: אז תפרסם שצריך לשלוח חתימה.

<גלעד קרן: תבקש - - - שלך שיכתוב בכתב ידו ויסרוק את זה.

<גלעד קרן: אבל עדיין הוא יכול לעשות את זה בדואר אלקטרוני ולא בפקס.

<גל פרויקט: זה בסדר.

<תומר רוזנר: איפה הדין מחייב את חתימת המחזיק?

<תומר רוזנר: מאוד אשמח לראות את הוראת הדין המחייבת.

<גל פרויקט: אתה לא יכול - - -

<תומר רוזנר: איפה הדין מחייב את זה?

<גל פרויקט: כתוב: הודעה בכתב.

<תומר רוזנר: נכון.

<תומר רוזנר: הודעה בכתב, מי אמר שהיא צריכה להיות חתומה?

<גל פרויקט: יפה.

<גל פרויקט: אז אסביר לך.

<גל פרויקט: כי אם אתה אומר עכשיו שאשלח מייל ואגיד: עזבתי, נא לחייב את האדון הנכבד.

<גל פרויקט: אוקיי?

<תומר רוזנר: כן.

<גל פרויקט: מי כתב את ההודעה?

<תומר רוזנר: מי שכתוב בתחתית ההודעה: בברכה, תומר רוזנר.

<גל פרויקט: סליחה, ומאיזה מייל זה נשלח?

<גל פרויקט: מהמייל שלי?

<גל פרויקט: מאיפה אתה יודע מאיזה מייל זה נשלח?

<קריאה: אותו דבר פקס.

<תומר רוזנר: רגע, ומאיזה תיבת דואר זה נשלח אתה יודע?

<גל פרויקט: תקשיב, כאשר יש חתימה על מסמך של חילופי מחזיקים, יש נפקות למסמך.

רועי פולקמן: אז תחייב חתימה.

רועי פולקמן: אין פה ויכוח.

<גל פרויקט: זה בסדר.

<גל פרויקט: לא הקשבת למה שאמרתי.

<גל פרויקט: זה בסדר, רק צריך לתקן, כי כתוב פה: כל פנייה בכתב.

<גל פרויקט: צריך לציין: לרבות הגשת פנייה - - -

<תומר רוזנר: לא לא.

<תומר רוזנר: גם בחילופי מחזיקים כתוב: פנייה בכתב.

<תומר רוזנר: לא כתוב שמה חתימה, לא כתוב שמה – אתה מפרש את זה ככה, תפרש אותו דבר.

<גל פרויקט: אני מפרש, אתה לא יכול לשלוח - - -

<תומר רוזנר: תפרש אותו דבר.

<גלעד קרן: אנחנו מסכימים שאם הרשות דורשת חתימה במקום מסוים, היא יכולה לדרוש את זה גם כאן, רק השאלה היא אם לשלוח בפקס או כצרופה בדואר אלקטרוני - - -

<גל פרויקט: לי אין שום בעיה.

<נעה בן-אריה: לא, על זה אין ויכוח.

<גלעד קרן: לא, אתם אומרים שראש העיר יכול להגיד שבכלל אסור לשלוח בדואר אלקטרוני.

<נעה בן-אריה: אנחנו מדברים על מצב שבו העירייה קבעה לעצמה איזשהו נוהל.

<נעה בן-אריה: קבעה לעצמה איזשהו נוהל ויצרה לטובת העניין טופס.

<נעה בן-אריה: אבל מבחינה טכנית כזאת או אחרת היא אומרת: הטופס הזה יוגש באמצעות מי שהכין אותו, מי שמילא אותו, ולא באמצעות המייל.

<נעה בן-אריה: הוא לא טופס שמחויב על-פי דין להכין אותו, הוא לא טופס שתקנה קבעה שיש להכין אותו, הוא טופס יציר נוהל פנימי של הרשות שהיא קבעה לעצמה אותו.

<נעה בן-אריה: האם הכוונה כאן שגם אם הרשות - - -

רועי פולקמן: לא, הנקודה היא, מדי פעם יוצא לי להקשיב לתוכנית "יהיה בסדר".

רועי פולקמן: וחוזר שם על עצמו המקרה הזה שבו מחייבים למשל לתעד ישיבות מועצה.

רועי פולקמן: עכשיו, ברגע שאתה משאיר את זה לעיריות, ולא אגיד שמות של עיריות כי זה עולה כמעט כל שבועיים, על עיריות שלא מצלמים, לא מקליטים.

רועי פולקמן: אז ברגע שתבוא רשות, ואנחנו יודעים איך דברים מתנהלים, אז יגידו: אוקיי, בינתיים, כי לא יודע, אין לנו את הבחור הנחמד שיסרוק, נחליט שכל הטפסים עד רגע זה צריך להגיש אותם.

רועי פולקמן: למה?

רועי פולקמן: זה נשמע לי חריגים כל כך נדירים, שאם יש סיבה כזאת, ואני באמת לא יכול לדמיין כזאת סיבה, אז שיפנו לשר.

<נעה בן-אריה: אז אתה אומר שהשר - - -

רועי פולקמן: כן, שיגידו לשר הפנים.

<נעה בן-אריה: אני לא מתווכחת על זה.

דוד אמסלם: משרד הפנים.

דוד אמסלם: שחר.

<שחר פרלמוטר: ארצה להעיר הערה לגבי סעיף קטן (א), אם אפשר.

<שחר פרלמוטר: נבקש למחוק את המילים: או אל עובד מעובדיה, על מנת שלא ישתמע שהרשות מחויבת - - -

<גלעד קרן: לפרסם את הכתובות של כל העובדים?

<שחר פרלמוטר: כן, בדיוק.

רועי פולקמן: רגע.

רועי פולקמן: הכוונה היא שכל נותן שירות – קודם כול, ככה: רוב העיריות שכבר עובדות בכלים כאלה, יש אלפון וכל האימיילים.

רועי פולקמן: אבל האמירה היא פשוטה: עובד נותן שירות, ולא אכפת לי אם זה האימייל האישי שלו, התשובה היא: כן, אנחנו כן רוצים לחייב, שכל עובד עירייה במדינת ישראל הנותן שירות יהיה לו אימייל.

רועי פולקמן: יש הבדל בין העוזרת של מנהל הלשכה שלא יודע אם זה קשור - - -

<איתי חוטר: אבל כתוב: לכל עובד מעובדיה.

<איתי חוטר: יש מי שעלול לטעות ולחשוב שמחר בבוקר - - -

רועי פולקמן: לא.

<איתי חוטר: תקרא את (א): עירייה תאפשר הגשת כל פנייה בכתב אליה או אל כל עובד מעובדיה.

<איתי חוטר: זאת אומרת, שיש מי שעלול לחשוב מחר, שכל רשות צריכה לפרסם את כל המיילים של כל העובדים.

רועי פולקמן: אבל למה לא, דרך אגב?

<איתי חוטר: לא הגיוני.

<איתי חוטר: תסביר לי, אני יכול להגיע לכל פקיד בממשלה שאני חפץ?

רועי פולקמן: התשובה היא כן.

<איתי חוטר: לא, התשובה היא לא.

<איתי חוטר: יש מייל.

<נעה בן-אריה: לכל משרד יש את הגורם שאליו ניתן לפנות.

<איתי חוטר: יש את הגורם של פניות הציבור, יש את הגורם, אם זה בתחום הגבייה, אז הרשות תהיה מחויבת - - -

רועי פולקמן: הבנתי.

<איתי חוטר: זה לא הגיוני.

רועי פולקמן: זו סוגיה, בוא נחשוב.

רועי פולקמן: אם זה בסדר שאפשר יהיה בהמשך, זה כולו קריאה ראשונה.

רועי פולקמן: זו סוגיה שצריך לחשוב עליה.

רועי פולקמן: אני לא בטוח – אני שומע מה שהם אומרים, אני לא מנפנף את זה, אני רק אומר:

רועי פולקמן: אני לא בטוח, כי אני לא יודע אם היום לא צריך שיהיה אימייל של כל עובדי הרשות.

<איתי חוטר: מה זאת אומרת?

<איתי חוטר: כל תפקיד הוא תפקיד עם הפנים לציבור?

רועי פולקמן: ברוב הערים הגדולות זה ככה.

<איתי חוטר: לא כל תפקיד מוגדר כתפקיד שנותן שירות לציבור בדרך ישירה.

רועי פולקמן: בכל עירייה היום גדולה בארץ אין אלפון?

<איתי חוטר: אני בוחר מי יהיה באלפון.

רועי פולקמן: לא.

<איתי חוטר: אני בוחר שנציג הגבייה שייתן טיפול לציבור, תכתוב את המייל שלו.

רועי פולקמן: שנייה.

רועי פולקמן: יש הבדל בין לעמוד - - -

<איתי חוטר: כשזה יוחל על הממשלה, אנחנו נסכים שזה יוחל גם עלינו.

רועי פולקמן: כיוון שהיושב-ראש ואני עברנו את עיריית ירושלים, התשובה היא כזאת: באמת היה עניין במוקד פניות.

רועי פולקמן: אבל אז ההנחיה לכל עובד הייתה, שאימיילים של כולם מפורסמים, טלפונים זה פק"ל.

רועי פולקמן: אבל אתה יכול להגיד: תשמע, אתה אומר, פנית אלי באימייל, פנייה עושים מסודר דרך האיש שאחראי על זה.

רועי פולקמן: זה בסדר.

רועי פולקמן: אבל זה לא אומר שלא צריך לפרסם.

רועי פולקמן: אבל בוא נדון בזה.

רועי פולקמן: אולי נותני שירות.

<שחר פרלמוטר: אני רק רוצה להשלים.

<נעה בן-אריה: - - - הסכמה.

<גלעד קרן: בסדר.

<גלעד קרן: אנחנו מסכימים על המהות.

<גלעד קרן: הכוונה, שלנו לפחות, מה שכתבנו בנוסח שלנו, היא לא שיפרסמו עכשיו את הנהג של ראש העירייה, אלא כל בן-אדם שהעירייה אומרת: זה בן-אדם שפונים אליו בנושא כזה וכזה, בנושא גבייה תפנו - - -

<נעה בן-אריה: יפה.

<נעה בן-אריה: אני אומרת שבאתר האינטרנט של הרשות המקומית - - -

דוד אמסלם: בוא נתקדם.

דוד אמסלם: אני מקבל את ההערה של הבחור באופן בסיסי.

דוד אמסלם: צריך לפרסם את האימיילים הרלוונטיים לשירות.

<גלעד קרן: זה עניין של נוסח, אנחנו מסכימים - - -

דוד אמסלם: אם יש איזה מישהו שלא רלוונטי – בבקשה, תתקדמו.

<שחר פרלמוטר: זה לא גורע מהעיקרון.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: יש עוד הערה?

דוד אמסלם: יאללה, בוא נמשיך.

<תומר רוזנר: תצביע.

<גלעד קרן: רגע, סעיף 3.

<נעה בן-אריה: ההחלה.

<גלעד קרן: זה בעצם ההחלה על מועצות מקומיות גם.

דוד אמסלם: מה אתם אומרים?

<איתי חוטר: אנחנו מבקשים לגבי סעיף קטן (א) – שנה, לגבי סעיף קטן (ב) – שנתיים, לכולם.

רועי פולקמן: לא הבנתי.

<איתי חוטר: זאת אומרת שברירת המחדל היא שנתיים.

<איתי חוטר: ולכל הרשויות שנתיים.

<גלעד קרן: לסרוק שנה?

<גלעד קרן: אבל אפשר לדון בזה גם אחרי.

דוד אמסלם: מה אתה אומר, רועי?

רועי פולקמן: לסעיף הראשון של פרסום אימיילים, נשמע לי.

<תומר רוזנר: זה אפילו לא אימיילים, זה סריקה של טפסים.

רועי פולקמן: לא, סריקה זה (ב) – אה, נכון, דיברנו על זה - - -

<תומר רוזנר: (א) זה סריקת טפסים, הם רוצים על זה שנה.

רועי פולקמן: בוא נחשוב על זה אם זה שנה או שנתיים.

רועי פולקמן: אני לא מתעקש כאן לתת את משך הזמן, השאלה אם זה – אשמח אם נדון בזה אחר כך בשלב הבא.

<תומר רוזנר: תשאיר את זה ככה.

<שחר פרלמוטר: רגע, אז אני בהקשר הזה מבקש להוסיף.

רועי פולקמן: לא, העלינו את זה מ-30 ל-120.

<שחר פרלמוטר: אתם לא רואים את הצורך לפרסם את זה בצו?

<שחר פרלמוטר: אפשר את המילה בצו למחוק.

<שחר פרלמוטר: פשוט השר יאשר את זה כמו חוק עזר.

<גלעד קרן: מכיוון שזה בעצם דחייה של החקיקה לגבי אותם רשויות, אנחנו חושבים שזה חייב להיות מפורסם ברשומות בדרך כלשהי, כדי שהציבור יידע שאותה רשות לא מחויבת.

<גלעד קרן: אי-אפשר שהשר יחליט ולא יהיה איזשהו פרסום רשמי של זה.

<שחר פרלמוטר: אנחנו מוכנים לפרסום ברשומות, אבל אנחנו חושבים שצו - -

<קריאה: מה זה משנה לך?

<שחר פרלמוטר: - - כחקיקת משנה - -

<תומר רוזנר: גם אותו צריך לחתום, אז מה זה משנה?

<שחר פרלמוטר: - - הוא לא סביר.

<שחר פרלמוטר: אפשר הודעה בילקוט הפרסומים.

דוד אמסלם: למה זה משנה לך?

<שחר פרלמוטר: אני חושב שזה מסרבל את ההליך של זה.

דוד אמסלם: למה מסרבל?

דוד אמסלם: הרי על מה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על - - -

<שחר פרלמוטר: יש שוני בין צו לפרסום.

דוד אמסלם: אגיד.

דוד אמסלם: שנייה, אתם רוצים לדבר, יש פה חדר.

דוד אמסלם: בגדול מבחינתנו אני לא חשוב שזה צריך להיות בתקנות, משום שזה ה-mainstream של העניין.

דוד אמסלם: לכן לוחות הזמנים צריכים להיכנס בחוק.

<שחר פרלמוטר: אני מסכים אתך.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: גם הנושא של ההארכה, אמרנו: השר בחוק יכול להאריך לפי העניין.

דוד אמסלם: הוא גם יכול להחריג טפסים כאלו או אחרים.

דוד אמסלם: יש לו שיקול דעת מספיק רחב במקומות שאנחנו לא רוצים לצמצם את זה, אין עניין גם.

דוד אמסלם: אנחנו לא יכולים גם לדבר - - -

<שחר פרלמוטר: - - - מבקשים שהאישור לא ייקבע בצו.

<שחר פרלמוטר: להוריד את המילה בצו.

<שחר פרלמוטר: הוא יאשר.

<גלעד קרן: קבענו תאריך שמתחיל לעוד שנה, והשר יכול לקבוע להאריך לרשויות מסוימות בעוד שנה.

<גלעד קרן: ביקשנו שההארכה הזאת, כשהוא אומר - -

דוד אמסלם: תהיה בצו.

<גלעד קרן: - - רשות איקס, אתם יכולים להתחיל את החוק רק עוד שנה, שזה יפורסם בצו, כדי שהתושבים של אותה רשות יידעו שבאמת - - -

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: מה אתה מציע?

דוד אמסלם: בתקנות?

<שחר פרלמוטר: לא.

<גלעד קרן: צו זה תקנות.

<גלעד קרן: הוא מציע שזה יפורסם ברשומות בדרך - - -

<תומר רוזנר: שתהיה הודעה ברשומות.

<שחר פרלמוטר: נכון.

<שחר פרלמוטר: אנחנו - - -

דוד אמסלם: מה זה משנה?

רועי פולקמן: בהיטל ולא בצו.

<שחר פרלמוטר: צו זה מסרבל יותר.

דוד אמסלם: לא רואה בזה.

דוד אמסלם: חשבתי שאתה רוצה לדבר על לוחות הזמנים.

<איתי חוטר: זה להוסיף בירוקרטיה על משהו - - -

<שחר פרלמוטר: אפשר פשוט בלי המילה בצו?

רועי פולקמן: אז מפילים את זה.

<תומר רוזנר: בהודעה ברשומות.

רועי פולקמן: בהודעה ברשומות.

רועי פולקמן: הסיבה, אדוני היושב-ראש, שאני חושב שה-24 צריך להישאר רק במקרים – כי בסוף הרוב המכריע של הרשויות – עוד פעם, יכול להיות שיש רשויות מסוימות, אבל הרוב המכריע יכולים לעמוד בזה בשנה.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: נשאיר להם 24.

רועי פולקמן: לא, 24 זה בהיתר של השר אם עירייה מסוימת אומרת שהיא מתקשה.

דוד אמסלם: בסך הכול אני לא רואה בעיה פה.

דוד אמסלם: בוא נקבל גם את ההערה לדעתי של השלטון המקומי גם לגבי השנה.

רועי פולקמן: בהתחלה.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: העיקר, בוא ניכנס לעניין.

דוד אמסלם: יש רשויות שעד שהן יבינו בכלל מה קרה פה, עברה חצי שנה.

רועי פולקמן: אז כל עוד אנחנו משאירים את השנה גם בסעיף (ב).

דוד אמסלם: בוא, אנחנו מסתכלים על המגמה.

דוד אמסלם: מה שחשוב זה שהמגמה מתחילה לעבוד.

דוד אמסלם: אנחנו מכניסים את העסק לאיזשהו מסלול.

רועי פולקמן: כן, זה נכון, נתיב.

דוד אמסלם: ואני חושב שגם לוחות הזמנים זה בסדר.

דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מתחילים, ניתן להם כל השנה ככה מה שנקרא להתבשל בעניין, להיערך.

רועי פולקמן: להביא את הסטודנט לסריקה.

דוד אמסלם: כן.

דוד אמסלם: ואחרי זה נתחיל.

דוד אמסלם: דיינו, תאמין לי, בזה ששנה הבאה נתחיל עם זה, זה כבר הישג גדול.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שחר פרלמוטר: אם אפשר, הערה אחרונה.

<שחר פרלמוטר: אני מצטער שאני מחזיר אחורה לסעיף הקודם, לסעיף קטן (ב) של הסעיף הקודם.

<שחר פרלמוטר: ההצעה היא לקבוע שהפרסום יהיה באתר האינטרנט ובכל פרסום אחר שבו נכללים פרטים אודות הפנייה, מיילים וכו'.

<שחר פרלמוטר: אנחנו חושבים שניתן להסתפק שהפרסום יהיה באתר האינטרנט, ושלא בכל עניין או מעטפה עם הלוגו של הרשות יהיה גם את כל המיילים - - -

<גלעד קרן: בסדר, אבהיר.

<גלעד קרן: הכוונה שלנו - - -

רועי פולקמן: הכוונה הייתה פשוטה.

<שחר פרלמוטר: אפשר להפנות לאתר האינטרנט, שבו יהיה פירוט של - - -

רועי פולקמן: אפרופו שירות לאזרח, הטענה כאן הייתה נורא פשוטה: בכל מסמך של העירייה, כמו שיש מספר טלפון ולאורך שנים היה מספר פקס, בסיסי – בסיסי – שבכל עירייה במדינת ישראל תהיה כתובת אימייל.

דוד אמסלם: החשש - - -

<גל פרויקט: סליחה שאני מפריע, לציין על - - -

<שחר פרלמוטר: כן, בדיוק.

רועי פולקמן: כן, התשובה היא כן.

דוד אמסלם: לא, דקה.

דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה - - -

רועי פולקמן: איפה שאתה כותב טלפון - - -

דוד אמסלם: שנייה, פולקמן.

רועי פולקמן: סליחה, אדוני.

רחל עזריה: כן.

רחל עזריה: בכל מקום שכתוב טלפון תכתוב גם מייל.

רחל עזריה: למה לא?

<נעה בן-אריה: - - - למה לא?

<נעה בן-אריה: אף אחד לא אומר לא.

<נעה בן-אריה: כתוב פה הפניה לאתר האינטרנט - - -

דוד אמסלם: שחר, החשש שלו, שמחר כל סטיקר שהעירייה תוציא - - -

<נעה בן-אריה: נכון מאוד.

<תומר רוזנר: אם היא שמה עליו טלפון.

רועי פולקמן: איפה שהיא שמה טלפון.

<גלעד קרן: כתבנו: רק איפה - - -

רועי פולקמן: לא כל פרסום.

רועי פולקמן: איפה שהעירייה שמה מספר טלפון, אתה אומר, שכמו שיש אתר אינטרנט, אז יהיה אימייל.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: רק שהוא מסייג את זה לזה שאיפה שהעירייה מפרסמת טלפון.

דוד אמסלם: אז למה - - -

<שחר פרלמוטר: לכאורה משתמע שזה בכל נייר - - -

דוד אמסלם: תראה, לא בכל מעטפה יש טלפון.

רועי פולקמן: הנה, כתוב:

רועי פולקמן: בכל פרסום שבו נכללים פרטים אודות דרכי הפנייה או שירות.

רועי פולקמן: לא בכל פרסום.

<גלעד קרן: נבהיר לפרוטוקול - - -

רועי פולקמן: הרי למה להעיק על האזרח.

רועי פולקמן: נגיד שזה פרסום על ארנונה, אז למה להעיק עליו: תיכנס לאתר האינטרנט?

רועי פולקמן: אתה יודע, עיריית ירושלים, ייקח לך 20 דקות לחפש את הלשונית המתאימה לאן - - -

רחל עזריה: נכון.

רועי פולקמן: אז למה?

רועי פולקמן: יהיה לי כתוב: תשלח לכאן.

<שחר פרלמוטר: אני חושב שאפשר יהיה להסכים על נוסח.

דוד אמסלם: שחר, אין לי בעיה, הדברים הטכניים.

דוד אמסלם: הבנתי את החשש שלך, אבל אני חושב שחבר הכנסת פולקמן גם ענה על העניין.

דוד אמסלם: אני חושב שאיפה שהעירייה רוצה באמת להבליט את זה שהיא מפרסמת מספר טלפון – זה מפריע לי.

דוד אמסלם: חברת הכנסת עזריה, את עוד בדיון הקודם.

רועי פולקמן: לא, היא תומכת פה בעצות חשובות.

רחל עזריה: לא, אמרתי שאתר האינטרנט של עיריית ירושלים הוא אתר יחסית טוב, ועדיין לוקח הרבה זמן למצוא את זה.

רחל עזריה: אתה רואה, אני לא בדיון הקודם.

<קריאה: מרוב שהוא טוב.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שחר פרלמוטר: רגע, אם אפשר שנייה להשלים, אז אנחנו סבורים שאפשר להסתפק בזה.

<שחר פרלמוטר: אקח לתשומת לבי מה שאמרתם, אפשר יהיה לדבר על זה.

<נעה בן-אריה: אני רוצה רק הבהרה.

דוד אמסלם: שנייה.

<גל פרויקט: גל פרויקט מעיריית תל-אביב.

<גל פרויקט: אני לא שותף, עם כל הכבוד, להחלטה האחרונה.

<גל פרויקט: תראו, אנחנו ברשות לא יכולים על כל מעטפה לפרסם מייל נפרד של גורם אחר בעירייה.

<גל פרויקט: בשביל זה יש את הפרסום של האתר העירוני.

<גל פרויקט: באתר העירוני יש לשוניות לפי נושאים, לפי פניות.

<גל פרויקט: אנחנו גם לא מדפיסים לכל אחד מעטפה נפרדת.

<גלעד קרן: אמרנו רק איפה שיש דרכי פנייה.

<קריאה: מה אתה עושה עם טלפון?

<גל פרויקט: אבל תן לי.

<גל פרויקט: אתה מפריע לי פעם שנייה, לא הפרעתי לך.

<גל פרויקט: לא קשור, דרכי פנייה יש לכל המחלקות, לכל האגפים.

<גל פרויקט: יש מעטפה שהיא לא ראש עירייה, היא של העירייה.

<גל פרויקט: יש אתר העירייה.

<גל פרויקט: לא יכול להיות שלאגף אחד יש מעטפה עם הדפס אחד, למטה כתוב ככה - - -

דוד אמסלם: אשאל את השאלה – רק שנייה, לא לא, אני מבקש לא לעזור לי.

<גל פרויקט: זה גם לא פרקטי.

דוד אמסלם: שכחתי את השם.

<גל פרויקט: גל מעיריית תל-אביב.

דוד אמסלם: גל, תראה, מה שהבנתי, ויתקן אותי חבר הכנסת פולקמן, בכל נניח מעטפה שיש בה מספר טלפון – עכשיו, אם זה טלפון של כלל העירייה, טלפון נגיד של המוקד, אז יש שמה מייל כללי.

דוד אמסלם: עכשיו, אם זה טלפון ספציפי של איזה מישהו מסוים, אז יהיה המייל שלו.

דוד אמסלם: עכשיו, לרוב אתה צודק, בדרך כלל אין על המעטפות את הטלפון הפרטי של אותו אחד.

דוד אמסלם: אז יש טלפון של העירייה, בדרך כלל זה מוקד, אז תן גם את זה.

<גל פרויקט: לדוגמה בעיריית תל-אביב, שיש לנו מוקד 866, הוא נותן מענה לארבעה, חמישה, שישה אגפים שונים.

<גל פרויקט: לא לכל אחד יש טלפון.

דוד אמסלם: אבל לו עצמו יש כתובת מייל?

<גל פרויקט: למשל לאגף החניה, לאגף הארנונה.

דוד אמסלם: אבל למוקד עצמו יש?

<גל פרויקט: שנייה, רגע.

<גל פרויקט: אז מה עכשיו יהיה על המעטפה רשום?

דוד אמסלם: האימייל של המוקד.

<גל פרויקט: אין מייל של המוקד.

<תומר רוזנר: אז תעשו מייל של המוקד.

<גל פרויקט: אבל המוקד לא מטפל בפניות האלה.

<תומר רוזנר: איך ה-866 מטפל בפניות האלה?

<תומר רוזנר: באמת.

<גל פרויקט: אז תן לי רגע לענות אם אתה רוצה שאענה.

<גל פרויקט: כשמישהו כותב: המוקד, מטרתו לטפל בפניות פרונטליות בטלפון, לא בכל פנייה.

<גל פרויקט: כאשר הבן-אדם רוצה לפנות, למשל כמו שאמרה הגברת, בהשגה או בפנייה אחרת, לא עושים את זה בטלפון.

<גל פרויקט: זה לא אותו כתובת.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: נניח שבן-אדם רוצה לפנות למוקד העירייה באמצעות לא טלפון, הוא רוצה לשלוח מייל.

<גל פרויקט: אין בעיה.

<גל פרויקט: נכנסים לאתר העירוני.

דוד אמסלם: הוא יכול?

דוד אמסלם: יש לו?

רועי פולקמן: בתל-אביב אפשר.

דוד אמסלם: שאלתי.

דוד אמסלם: אז זה המייל שנפרסם.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: נראה לי שאנחנו פה לומדים גמרא.

<גל פרויקט: לא, מה שנאמר בהצעה, שלכל שירות שהעירייה נותנת, במה שהיא שולחת, יהיה מייל נוסף.

דוד אמסלם: לא כל שירות.

דוד אמסלם: תקשיב רק שנייה למה שאמר חבר הכנסת פולקמן ותבין שאין בעיה.

דוד אמסלם: הרעיון הוא מאוד פשוט, אני חוזר על הדברים שלי, הרי אתה מדבר עם עובדי עירייה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר יש את המעטפות של העירייה.

דוד אמסלם: עכשיו, אם יש שמה כתובת של המוקד, אז יש לה גם מייל.

דוד אמסלם: בדרך כלל.

דוד אמסלם: אם זה נגיד אגף הגבייה, איזה מוקד גבייה, אז הוא נותן לך גם את המייל שלו, בגלל שאזרח רגיל, יש לו כמה אופציות להתקשר.

דוד אמסלם: הוא יכול להתקשר בפלאפון, הוא יכול גם לשלוח מייל.

דוד אמסלם: אז לכן אני אומר בגדול, עכשיו זה קיים ממילא, אז לכן זה לא מפריע.

דוד אמסלם: לרוב העירייה לא מוציאה מספרי טלפון של אנשים פרטיים.

<גל פרויקט: אתה לא יכול על כל נייר ועל כל טופס לשים מייל או משהו אחר.

דוד אמסלם: אז אל תשים את הטלפון.

דוד אמסלם: רק שנייה, אתה מסכים אתי שכל טלפון, יש לו גם כתובת מייל?

<גל פרויקט: לא בהכרח.

דוד אמסלם: אז תעשה.

דוד אמסלם: כשאתה נותן שירות לאזרח, אני מציע לך, אם אתה מפרסם לו טלפון – אם אתה לא מפרסם לו, נגיד מדובר על מנהלת מחלקת הקפה בעיריית תל-אביב, אז התושבים לא מזמינים קפה, אז הם לא צריכים את המייל שלה.

דוד אמסלם: אבל אם אתה מפרסם טלפון של פקיד מסוים לציבור הרחב, שיהיו אתו בקשר, אז בוודאי שחייבת להיות כתובת מייל.

דוד אמסלם: זה מה שאנחנו מבקשים שיהיה.

דוד אמסלם: עכשיו, אתה מחליט מה אתה מפרסם.

דוד אמסלם: אם החלטת שאותו מוקד 888 נותן לארבעה אגפים שירות, אני לא מבקש ממך שתפרסם את האגפים גם, את כל הרשימה.

דוד אמסלם: תפרסם את ה-888.

<איתי חוטר: אז מה שחשוב לנו, שזה לא יהיה פרסונלי.

דוד אמסלם: ברור.

דוד אמסלם: לכן אני אומר: לרוב על המעטפות, העיריות לא מפרסמות שמות של אנשים פרסונליים, בעיקר הם נותנים של מוקדים.

רועי פולקמן: היושב-ראש, אני מבין הערה אחת של גל על המושג מייל של מוקד.

<גל פרויקט: אין מוקד.

<גל פרויקט: 866 זה לא מוקד, זה נתב.

רועי פולקמן: הדיון היחידי זה המושג מייל של מוקד.

רועי פולקמן: בניגוד למייל של אגף שירות כזה או אגף שירות אחר, שזה יותר הגיוני.

<תומר רוזנר: Info at Telaviv.

רועי פולקמן: אז זה שאלה.

רועי פולקמן: יש שאלה האם מוקדים היום הופכים להיות מוקדים שניתן לשלוח אליהם גם מייל?

<תומר רוזנר: הוא מאפשר שליחה באמצעות האתר.

<תומר רוזנר: הוא מאפשר.

רועי פולקמן: ל-info.

<תומר רוזנר: באמצעות האתר.

<גל פרויקט: באתר אתה פונה - - -

רועי פולקמן: לא, כל עוד גם באתר יש לך מייל כללי שנקרא info.

רועי פולקמן: לך, בעיריית תל-אביב, אתה גם העירייה הכי מתקדמת, digital וכו', אז ממילא יש לך מייל כללי.

רועי פולקמן: אז לכאורה, מה האמירה כאן אומרת?

רועי פולקמן: היא אומרת: כמו שאדם יכול anyway להיכנס לאתר עיריית תל-אביב ולשלוח מייל כללי, כי הוא לא יודע, הוא אובד עצות, הוא לא יודע לאן לשלוח, אז תשים אותו, כשאתה כותב את מספר המוקד של עיריית תל-אביב, תרשום info@telaviv.gov.il, זה הכול.

רועי פולקמן: לא סיפור גדול.

רועי פולקמן: וההערה של איתי, אני מבין אותה, היא מקובלת.

דוד אמסלם: תראה, בגדול, בדרך כלל, כשאתה מפרסם טלפון, אז תצרף לו מייל.

דוד אמסלם: אם יש חריגים, אז אין בעיה להחריג אותם, יש פה מסלול.

דוד אמסלם: תבוא, אתה מתקשר לשר, אתה יושב אתו כאן, מדבר אתו שלוש דקות, נגמר העניין.

דוד אמסלם: אנחנו באים ברוח הדברים.

דוד אמסלם: רוח הדברים היא באמת, ואני מניח שגם אתם בעירייה עושים את זה בלי חוק, הם רוצים להנגיש את העסק לתושבים, במקום שיבואו לעירייה, שיתקשרו, שישלחו פקס, במקום שיבואו ויעשו לך את התור.

דוד אמסלם: אז לכן אנחנו הולכים באותם כיוונים.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, יש איזה מישהו שרוצה להעיר בעניין?

דוד אמסלם: יעקב, יש לך משהו להעיר?

דוד אמסלם: אבל לא נאום.

<יעקב בן סעדון: לא נאום.

<יעקב בן סעדון: קודם כול, צהריים טובים.

<יעקב בן סעדון: אני מתפרץ ככה לדלת פתוחה.

דוד אמסלם: לא, קיבלת את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: יעקב הוא חבר טוב שלי, הוא מתעסק גם בנושא טפסים, אז בבקשה.

<יעקב בן סעדון: תודה.

<יעקב בן סעדון: כאשר אני מבין שדיברתם, העליתם כמה נושאים שכנראה דנתם עליהם קודם לכן, וזה נושא תאגידי המים.

דוד אמסלם: לא, אנחנו לא שם.

דוד אמסלם: זה הדיון הקודם.

דוד אמסלם: זה לא תוכנית כבקשתך פה, יעקב.

<יעקב בן סעדון: אבל כיושב-ראש ועדת הפנים, ואתם מדברים על נושא מועצות ועיריות - - -

<קריאה: הוא איחר בישיבה אחת.

דוד אמסלם: איחרת בשעתיים, יעקב.

<יעקב בן סעדון: לא משנה.

<יעקב בן סעדון: בכל מקרה, יושבים פה חברים שהם חברי מועצה וכאלה, שייקחו את זה לתשומת ליבם.

<יעקב בן סעדון: כל דבר שיחסוך את הטרדה ואת הטרחה מהציבור, ואני מבין שאתם עושים פה למען הציבור – טוב מאוד תעשו אם תשנו את תאגיד המים.

<יעקב בן סעדון: כי אני רוצה להגיד לך: יש אנשים קשישים שאין להם אפשרות להגיע למשרדי התאגיד על מנת לפתור בעיות, ואז הם נאלצים לשלם סכומים, סכומי עתק אפילו, והטיפול שלהם לא בא לידי ביטוי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<יעקב בן סעדון: כאשר בעבר זה היה בטיפול העירייה, עוד פה ושם, גם ראש העיר היה מגיע אליך הביתה.

<יעקב בן סעדון: בתאגיד – אף אחד.

<יעקב בן סעדון: אז זו הערה.

דוד אמסלם: תודה רבה, יעקב.

דוד אמסלם: רק לקחתי מהדברים שלו שהוא אמר את המשפט הנכון, שהוא בעד לא לטרטר אזרחים.

דוד אמסלם: אם הם יכולים לשלוח פקס וכו', הוא מתחבר לדיון הזה.

דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני רוצה להביא את העסק להצבעה.

דוד אמסלם: מי בעד החוק?

דוד אמסלם: מי נגד?

דוד אמסלם: נמנעים?

דוד אמסלם: בעד הצעת החוק – רוב

דוד אמסלם: הצעת החוק אושרה.

דוד אמסלם: החוק עבר בקריאה ראשונה.

דוד אמסלם: נעלה את זה אחרי זה לכנסת ונמשיך אחרי זה בדיון.

דוד אמסלם: עכשיו, אני מציע עד אז, רועי, כל הדברים הקטנים האלה, כדאי לסגור אותם מראש כדי שנביא את זה מבושל.

רועי פולקמן: כן.

רועי פולקמן: ותודה לכם.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.