ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 129, 2016-01-25 10:00

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 25 בינואר 2016, ט"ו בשבט התשע"ו, שעה 10:00.

יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: שימוש בתקשורת אלחוטית וחשיפה לקרינה בבתי הספר והטמעת הטבלטים והשלכותיהם במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה כבר קיימה, מי שיודע, מי שזוכר, דיון בנושא השאלת ספרים בבתי הספר וחיוב הורי תלמידים לרכוש טבלטים כעזרי לימוד ב-30 ביוני 2015.

יעקב מרגי: לרענן לעצמי את הזיכרון, ומי שירצה ליהנות על הדרך, אני אקרא את נקודות הסיכום בדיון הקודם, שלהערכתי הוא תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: היה דיון שרק הציף את הבעיה.

יעקב מרגי: לא הצלחנו לצאת ממנו לדברים תכליתיים.

יעקב מרגי: לא ישבתי בחוסר מעש מאז, ואני אעדכן אתכם.

יעקב מרגי: "הוועדה מצאה כי בנושא השימוש בטבלטים משרד החינוך פועל בניגוד לחוק ולאישורי ועדת החינוך, התרבות והספורט בנושא תשלומי הורים ולהוראות מנכ"ל משרד החינוך.

יעקב מרגי: קניית טבלטים בצורה הקיימת כיום אינה מקובלת על הוועדה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להפסיק את מיזם הטבלטים לאלתר.

יעקב מרגי: " כנראה הייתי נוקשה בפעם שעברה.

יעקב מרגי: "הוועדה קוראת למשרד החינוך ליישם את מיזם הטבלטים באופן מדורג, בצורה מבוקרת ומאוזנת עם ליווי מחקרי.

יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך תשובה מידית על ההיקף הקיים בשימוש בטבלטים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הוועדה פונה למבקר המדינה שיבדוק את הפעלת מיזם הטבלטים על-ידי משרד החינוך ויישום חוק השאלת ספרים בבתי הספר.

יעקב מרגי: " חמש נקודות הסיכום היו פועל יוצא של רוח הדברים שהיתה בוועדה.

יעקב מרגי: לא קיבלנו תשובות.

יעקב מרגי: נשאלו שאלות ולא קיבלנו תשובות.

יעקב מרגי: אני רוצה לעשות סדר לפני שאני אפתח את הדיון ואני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת ולאורחים – ויש הרבה אורחים שביקשו לדבר – יש כמה סוגיות בדיון הזה.

יעקב מרגי: הסוגיה הראשונה שתפקידנו לבדוק היא האם משרד החינוך פועל בהתאם להנחיות, בהתאם להוראות, בהתאם לכללים ולחוקים.

יעקב מרגי: סוגיה שנייה – סוגיית הקרינה שעולה וצפה.

יעקב מרגי: איך כתוב עם יוסף הצדיק בפתרון החלום?

יעקב מרגי: לאלוקים פתרונים.

יעקב מרגי: בקדנציה הראשונה שלי כבר הייתי שותף לדיון – זה היה ב-2003 למי ששואל – לגבי הקרינה המייננת, והיו מהנדסים שטענו בכה ומהנדסים שטענו בכה, עד כמה היא מזיקה, לא מזיקה, באיזה טווחים, כמויות.

יעקב מרגי: וסוגיה שלישית, שהיא לא פחות חשובה – גם אם משרד החינוך פועל על-פי ההנחיות ויש ההסכמה הנדרשת לפי ההוראות, מה קורה עם אותם ילדים שאין להם מענה.

יעקב מרגי: שמענו פתרונות כאלה בפעם שעברה, שמאלתרים להם מחשבים צמודים לקיר והם עם הפנים לקיר ומשתמשים במחשבים.

יעקב מרגי: אם כן, איך זה נעשה?

יעקב מרגי: אם רוכשים עבורם, איך זה נעשה?

יעקב מרגי: פיתחנו לאחרונה גם פרנויות בקשר באשר לסוג התעשיות שמתפתחות סביב יוזמות ופיילוטים.

יעקב מרגי: ראינו לאחרונה את סוגיית המסעות לפולין, כנראה נצטרך לקיים דיון ונשמע שוב ביתר שאת את אלה שטוענים לגבי הגיל, וגם כאן אנחנו, כנבחרי ציבור, צריכים לוודא שאכן לא מתפתחת תעשייה סביב הנושא הזה.

יעקב מרגי: שוב, לא שמעתם ממני מילה אחת אם אני נגד, לא נגד.

יעקב מרגי: ודאי יש עניין של סוגיות פדגוגיות שצריכות להיבחן, איך המורה משתלב עם הטבלט, איך הטבלט משתלב עם המורה, על כל ההשלכות.

יעקב מרגי: בדיון הזה אנחנו חיים בצילה של עתירה לבית המשפט העליון, לכן אנחנו במסגרת מגבלות.

יעקב מרגי: בדרך כלל אנחנו יודעים מה מגביל אותנו ומה לא מגביל אותנו, לכן אני לא מזהיר, אבל כדאי לאלה שירצו להשתמש בזה לחשוב פעמיים ולהגיד לי: לא יכול בגלל שיש מגבלה.

יעקב מרגי: אנחנו נדע להסתדר ולהבין.

יעקב מרגי: כמובן צריך את עזרתכם, לא להישען רק על בינתנו.

יעקב מרגי: תעשו את זה במידה ובמשורה כי הדיון יצטרך להתקיים, ואנחנו נקיים דיון מעמיק ככל שאפשר ולמרות זאת.

יעקב מרגי: לא נדרוך על כללי הסוביודיצה, אבל נלך בין הכללים כדי לקיים דיון מעמיק.

יעקב מרגי: כפי שבדרך כלל אנחנו נוהגים – חבר כנסת ואורח.

יעקב מרגי: מי היה הראשון מבין חברי הכנסת ולא הספקתי לרשום?

מרדכי יוגב: אני.

מרדכי יוגב: אני רוצה להקשיב.

יעקב מרגי: אתם רוצים להקשיב קודם?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לשמוע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך, יש לנו את מנהל הפרויקט.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עופר רימון: אני מנהל מינהל תקשוב, טכנולוגיה ומערכות מידע.

<עופר רימון: אני אחראי על כל הנושאים הטכנולוגיים במשרד, ובכלל זה הכנסת מחשבים לבתי הספר, ספרים דיגיטליים וכיוצא בזה.

<עופר רימון: אני אחראי למשל על אליפות הסייבר הישראלית שפועלת כרגע, ויותר מרבע מיליון תלמידים במדינת ישראל משתתפים בה על מחשבים ניידים, על טבלטים, על הכול.

<עופר רימון: אנחנו רואים ברכישת מיומנות דיגיטליות דבר חיוני לעידן שבו אנחנו נמצאים.

<עופר רימון: העולם הולך קדימה, אי-אפשר להשאיר את מערכת החינוך מאחור.

<עופר רימון: זה פעם אחת.

<עופר רימון: בשנת הלימודים תשע"ה יצאנו בתוכנית תקשוב חדשה, עדכון של התוכנית הקודמת.

<עופר רימון: 1,600 בתי ספר בדגם בסיסי, 200 בדגם מתקדם, כששם נתנו גם מענק לרכישת אמצעי קצה לתלמידים.

<עופר רימון: כל בתי הספר בתוכנית התקשוב מקבלים תמיכה טכנית ופדגוגית, אינטרנט בפס רחב, חבילת תוכן דיגיטלית, שבחלקה מחליפה את הצורך בקניית ספרים, ובכך היא עצמה מקלה את הנטל על ההורים.

<עופר רימון: בתי הספר שבדגם מתקדם קיבלו מענק, כמו שאמרנו, 100,000 שקל לצורך הצטיידות, והם, בתי הספר, בחרו בדרך הרכישה שמתאימה להם.

<עופר רימון: דרך אגב, יושבים כאן לא מעט מנהלי בתי ספר, קרנות וארגונים ששותפים למהלכים שלנו.

<עופר רימון: אני מציע שתשמעו גם אותם, תשמעו מה קורה באמת בשטח.

<עופר רימון: חשוב לשמוע מה השטח אומר, מה הצרכים של השטח.

איציק שמולי: עופר, מה זה הדגם המתקדם?

<עופר רימון: בדגם בסיסי רוב בתי הספר עובדים במודל שהמורה עומד מול כיתה, אבל לתלמידים אין אמצעי קצה.

<עופר רימון: בבתי ספר בדגם מתקדם נתנו את התקציב כדי שגם יהיו אמצעי קצה לתלמידים, זה יכול להיות מחשבים ניידים או טבלטים.

<קריאה: מי רוכש אותם?

מירב בן ארי: זה 1,600 - - -

<עופר רימון: דקה, חבר'ה.

יעקב מרגי: תנו לו שנייה אחת, נאסוף את השאלות.

מירב בן ארי: רק 1,600 תלמידים בדגם המתקדם ו-200 - - -

<עופר רימון: 1,800 בתי ספר, מתוכם 200 בדגם המתקדם.

<עופר רימון: היום מתוך 1,800 בתי ספר בתוכנית התקשוב – ביקשת מאתנו לתת מספרים כמה בפועל משתמשים באמצעי קצה – היום במדינת ישראל מבדיקות שעשינו 1,800 בתי ספר בתוכנית התקשוב, בערך שליש כבר נמצאים במצב שחלק מהתלמידים עובדים עם אמצעי קצה, בערך 600 בתי ספר.

<עופר רימון: זה יכול להיות כיתה אחת, זה יכול להיות שכבה שלמה, זה יכול להיות כמה שכבות בבית ספר.

<עופר רימון: ומתוך 1,800 בתי ספר שלא בתוכנית התקשוב כבר 7%-10% מבתי ספר במדינת ישראל עובדים תלמידים עם אמצעי קצה.

<עופר רימון: אלה הבדיקות שעשינו לבקשת יושב-ראש הוועדה.

<עופר רימון: משרד החינוך – מאוד חשוב – לא כופה על בתי ספר להיכנס לתוכנית.

<עופר רימון: הכניסה נעשית מרצון ויש לנו רשימות אין-סופיות של בתי ספר שרוצים להכניס טבלטים ומחשבים לבתי ספר.

<עופר רימון: משרד החינוך גם רואה חשיבות בכניסה זהירה ובטוחה לתוכנית, וכך אנחנו מנחים את בתי הספר.

<עופר רימון: מבחינה פדגוגית כל המנהלים והמורים שנכנסים לתוכנית עוברים השתלמות, נבחר רכז תקשוב בית הספר ואנחנו מלווים אותו, מדריכים אותו.

<עופר רימון: אני מדבר על הפיקוח.

<עופר רימון: אנחנו נותנים תמיכה פדגוגית גם מרחוק וגם מקרוב – מרחוק באמצעות מוקד טלפוני, ומקרוב באמצעות רשת של מדריכים שפרוסה בשטח ומגיעים לבתי הספר.

<עופר רימון: בנושא בריאות ובטיחות – אנחנו פועלים בהתאם להנחיות שאנחנו מקבלים ממשרד הבריאות ומהמשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: למשרד להגנת הסביבה יש תקן לגבי קרינת RF, תדר רדיו.

<עופר רימון: כרגע תקנות המשרד להגנת הסביבה מדברות על 40 מיקרו.

<עופר רימון: בבדיקות שעשינו בבתי ספר, ועשינו בדיקות ביותר מ-2,300 בתי ספר – אני לא חושב שיש תקדים לבדיקת נושא בטיחות שנבדק בתקופה כל-כך קצרה במספר גדול כל-כך של בתי ספר – עשינו שם בדיקת קרינה.

<עופר רימון: הקרינה הגבוהה ביותר שמצאנו היתה פחות מ-2 מיקרו, שזה 1 חלקי 20 מהתקן של המשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: מעבר לזה, אנחנו לא רק בודקים את הקרינה, אנחנו גם בודקים שבתי ספר מיישמים את ההנחיות שנתנו להם, שהן לא קשורות לקרינה, אלא הן קשורות למה שנקרא "זהירות מונעת", ואם אתה לא צריך שתהיה קרינה, אל תפעיל אותה, ואם מורה עומד מול כיתה, אז לא צריך להשתמש ברשת אלחוטית.

<עופר רימון: גם אם הקרינה לא עוברת את הסף המותר, עדיין אנחנו מנחים את בתי הספר שלא להשתמש שלא לצורך, ולא רק שאנחנו מנחים, אנחנו גם בודקים.

<עופר רימון: מנחים אותי שהמספרים שהבאתי הם מהמפגש הקודם, אנחנו כבר נמצאים ביותר מ-2,700 בתי ספר שעשינו בהם את בדיקות הבטיחות.

<עופר רימון: הייתי בכנס באירופה.

<עופר רימון: כל המדינות באירופה מפעילות את הנושא של ה - - - הייעודי, ילדים מגיעים עם טבלטים לבתי ספר.

<עופר רימון: זה כבר קורה באירופה, כולם רצים עם זה קדימה.

<עופר רימון: יש לנו ועדה בין-משרדית שכל המשרדים שותפים בה.

<עופר רימון: פרסמנו חוזר לנושא של איך משלבים ציוד כזה בבתי ספר בצורה זהירה ובטוחה.

<עופר רימון: לא רק שאנחנו בודקים את זה, אלא אנחנו מפעילים גם תוכנית חינוכית בבתי ספר, כי זו היתה הדרישה של משרד הבריאות, לא רק לבדוק אלא לוודא שהילדים יודעים מה זה קרינת ELF, מה זה קרינת RF, מה ההבדלים ביניהן.

<עופר רימון: דרך אגב, רוב הסכנות שאנחנו מוצאים לא מגיעות מקרינה אלחוטית אלא מקרינת חשמל, משנאים, מארונות חשמל, ואז צריך לפעמים לחשוב – אני לא בטוח, צריך לבדוק את זה – שלא תמיד המחשב הנייח הוא יותר בטוח.

<עופר רימון: יכול להיות שהוא יותר בטוח מבחינת קרינה אלחוטית, אבל אני לא בטוח מבחינת קרינת החשמל והשנאים שלו, זה גם דבר שצריך לבדוק.

יעקב מרגי: עופר, דקה ותסכם.

<עופר רימון: אני אסכם את החלק שלנו.

<עופר רימון: הוגשה עתירה לבית המשפט העליון בנושא הזה.

<עופר רימון: אנחנו חושבים שהטכנולוגיה - - -

מירב בן ארי: גבי סלומון – זאת הכוונה?

<עופר רימון: כן.

מירב בן ארי: מי זה הסלומון הזה?

מירב בן ארי: הוא הורה?

<עופר רימון: לא.

<עופר רימון: פרופ' גבי סולומון ז"ל, הוא נפטר לפני כמה שבועות - - -

מירב בן ארי: לא היה כתוב בסיכום מי זה.

יעקב מרגי: אחד שואל, אחד עונה.

יעקב מרגי: לא מקהלה.

יוסף ג'בארין: מה היתה דרישת העתירה?

<עופר רימון: לירן, אתה רוצה להגיד בקצרה על מה העתירה?

יעקב מרגי: רק מה נושא העתירה.

יוסף ג'בארין: פרופ' סולומון הוא חתן פרס ישראל לחינוך לדעתי.

<קריאה: כן, זה הוא.

<לירן שפיגל: שלום, אני מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<לירן שפיגל: העתירה שהוגשה על-ידי פרופ' סלומון ואחרים נוגעת במספר היבטים שקשורים בכניסה של טבלטים לבתי הספר, נוגעת גם להיבטים שקשורים ליישום גביית תשלומי הורים, מנגנון ההסכמה - - -

יעקב מרגי: הוא תקף את זה מכל הבחינות, פדגוגי והכול?

יוסף ג'בארין: מה הדרישה?

יעקב מרגי: הוא ביקש מבית המשפט להפסיק?

<לירן שפיגל: הם ביקשו להפסיק.

<לירן שפיגל: היתה בקשה לצו ביניים והבקשה נדחתה.

יעקב מרגי: תודה.

<עופר רימון: לסיכום, הטכנולוגיה מתקדמת.

<עופר רימון: אנחנו במשרד החינוך וגם השטח הכולל את רשתות החינוך, הרשויות המקומיות, בתי הספר, המורים וההורים מעוניינים להתקדם עם הטכנולוגיה בשל היתרונות הרבים.

<עופר רימון: אנחנו חושבים שתפקידנו לאפשר לזה לקרות, אבל לבצע את זה נכון, כמו שאתה ביקשת, לוודא שיש פיקוח, לוודא ששום ילד לא נשאר מאחור, לוודא שמבחינות בטיחותיות הדברים מתנהלים בסדר.

<עופר רימון: למיטב הבנתנו זה מה שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פרופ' עמי וולנסקי, המדען הראשי של משרד החינוך.

<עמי וולנסקי: שלום ותודה רבה.

<עמי וולנסקי: אני אשתדל בקצרה לומר כמה דברים על מגמות בין-לאומיות.

יעקב מרגי: יש לנו הרבה דוברים, אז באמת בקצרה.

יעקב מרגי: זה נאמר לכולם.

<עמי וולנסקי: אם עד היום הקמנו מדדי השוואה בין מדינות על בסיס תוצר לאומי גולמי, תוצר פר נפש, היום בין היתר מדובר, גם אם יש להן תוצר או הכנסה של 60,000 או 70,000 דולר פר נפש, ביכולת להטמיע טכנולוגיות בתוכן.

<עמי וולנסקי: השינויים הטכנולוגיים – כל תחומי החיים, החל מעולם הנסיעות ועבור לעולם הרפואה, מתבססת על עולם הטכנולוגיה.

<עמי וולנסקי: לכן אוריינות של חברה בתחום הטכנולוגיה, היכולת של חברה לקלוט טכנולוגיה, של אזרחיה, לעשות שימוש מושכל בטכנולוגיה, היא חלק מההבנה לאן העולם צועד.

<עמי וולנסקי: יכולה להיות חברה שההכנסות שלה גבוהות מאוד, אבל האוריינות הטכנולוגית של אזרחיה יחסית נמוכה.

<עמי וולנסקי: ולכן במעבר לכלכלת ידע, במעבר למציאות הזאת, הסוגיה הזאת היא על הפרק והיא חלק ממדדים חדשים.

<עמי וולנסקי: למשל אחד המושגים הקיימים זה כמה פטנטים חברה מייצרת בהשוואה בין חברות.

<עמי וולנסקי: זה במציאות הרחבה או במציאות הבין-לאומית.

<עמי וולנסקי: כאשר אנחנו פונים לשתי סוגיות בעולם המורכב הזה של הטמעת טכנולוגיה, משרד החינוך כבר קרוב ל-30 שנה עושה מאמצים, ובשנים האחרונות תחת ההנהגה של ד"ר רימון הדברים קיבלו תאוצה, גם בטכנולוגיה וגם בספרות הדיגיטלית בהרבה מאוד היבטים.

<עמי וולנסקי: עם זאת, האתגרים שרובצים לפתחנו הם שניים: האחד זה ה-digital divide – הפערים שקיימים.

<עמי וולנסקי: העולם שלנו חי במושגים של פערים ואנחנו מתמודדים עם הקטנת עלות המים והקטנת עלות התחבורה הציבורית, וה-digital divide הוא מציאות של פערים שהספרות המקצועית דנה בו בהרחבה, וזה קשור להון התרבותי, ההון הכלכלי, ההון החברתי, זה חלק מתשומת הלב של כל המדינות וזה חלק מאתגר מורכב.

<עמי וולנסקי: זה לא נשוא לביקורת, אבל זה נשוא לבוא ולומר: לפתחנו יש בעיה.

יעקב מרגי: המדען הראשי, פרופ' עמי וולנסקי, נדרשתם על-ידי המחלקות המקצועיות בתחילת הפרויקט, לפני הפרויקט או בתחילת הפרויקט – נדרשתם לחוות-דעת?

<עמי וולנסקי: לא.

<עמי וולנסקי: של מה?

יעקב מרגי: בכלל.

יעקב מרגי: אתה המדען הראשי של משרד החינוך?

<עמי וולנסקי: כן.

יעקב מרגי: יצא פרויקט לדרך, פיילוט - - -

<עמי וולנסקי: אני מיד אומר.

יעקב מרגי: אין לנו הרבה זמן.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עמי וולנסקי: הסוגיה השנייה היא הפערים הקיימים, בכל העולם אגב, בין המציאות של הילדים שבאים לבתי הספר עם איזה אוריינטציה טכנולוגית, עם איזה נגיעה טכנולוגית, לבין האופי הרחב.

<עמי וולנסקי: ואני מדבר על המציאות הבין-לאומית, שדפוס ההוראה נשאר ביסודו קונסרבטיבי, נשאר שמרני.

<עמי וולנסקי: והבעיה הקיימת כיום היא איך לחבר, להפוך את הפדגוגיה כמובילה את הטכנולוגיה, ולא את הטכנולוגיה כמובילה את הפדגוגיה.

<עמי וולנסקי: לפני חודשיים פרסמנו קול קורא בשיתוף עם המינהלים הפדגוגיים, ביחד עם המינהל של עופר, קול קורא בהשקעה למחקר ופיתוח, כדי להביא לכך שהפדגוגיה תוביל את הטכנולוגיה.

יעקב מרגי: עד היום זה לא נעשה?

יעקב מרגי: אף אחד לא חשב לעשות את זה?

<עמי וולנסקי: הקול הקורא כבר התפרסם, רק עכשיו מגישים חוקרים בולטים - - -

יעקב מרגי: אני לא חוקר, אבל הייתי מצפה, כשאני מוציא תהליך כזה לדרך, אני כמשרד החינוך, הייתי צריך לוודא שבאמת פדגוגיה תוביל את הטכנולוגיה.

<עמי וולנסקי: אני מעלה את הדברים - - -

יעקב מרגי: זו תהייה.

יעקב מרגי: שמת את זה באוויר.

יעקב מרגי: אוקיי.

<עמי וולנסקי: להגינותו של משרד החינוך כל היושבים כאן - - -

יעקב מרגי: אין לנו ספק בזה.

<עמי וולנסקי: - - - את משרד החינוך.

<עמי וולנסקי: לא רק היו שותפים לעניין, היו שותפים בלהט להבנה הזאת.

<עמי וולנסקי: אני מסב את תשומת הלב שהנושא שעל הפרק, שמנוהל כרגע, הוא נושא של עולם מורכב שיש בו אין-ספור שדות מוקשים שצריך להתמודד אתם, וההתמודדות קשורה בין היתר לתודעה.

<עמי וולנסקי: האם משרד החינוך מודע לכך?

<עמי וולנסקי: משרד החינוך מאוד מודע לכך, ולכן השותפות עם המינהל של עופר, המינהל הפדגוגי, המזכירות הפדגוגית.

<עמי וולנסקי: הם מבינים את העניין.

<עמי וולנסקי: בין היתר אלה חלק מהתהליכים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה, פרופ' עמי וולנסקי.

<עמי וולנסקי: תודה רבה.

<עמי וולנסקי: נציג השלטון המקומי.

<דרור אלוני: אני ראש המועצה המקומית של כפר שמריהו, חבר ועדת החינוך של השלטון המקומי.

<דרור אלוני: לצורך העניין הזה אני מייצג גם את מרכז השלטון המקומי וגם את מרכז המועצות האזוריות.

<דרור אלוני: בכדי לקצר אני אקרא לכם את האמירה שלנו: מרכז השלטון המקומי ומרכז המועצות האזוריות תומכים מאוד בהוראה מתוקשבת ובלמידה מתוקשבת, זה חלק בלתי נפרד מהקִדמה.

<דרור אלוני: אנו מחויבים לשיפור ההשכלה ולבריאות הילדים.

<דרור אלוני: אנו מתחייבים לפעול בהתאם לתקנים אשר מפורסמים על-ידי הרשויות המוסמכות ולעמוד לביקורת טכנית כפי שתידרש.

<דרור אלוני: הידע המקצועי שלנו תומך בקידום הוראה מתוקשבת, אך יש לתת את הדעת לתוכניות מאזנות כאמנות, חקלאות, ספורט וכדומה.

<דרור אלוני: אני באופן אישי, כמי שאחראי על התחום הזה בשלטון המקומי' זימנתי לשבוע הבא דיון משותף למשרד החינוך, ועדי הורים מייצגים, ספקי תוכן ועמותות, בכדי לגבש דרך משותפת לשימוש מושכל במחשבים להוראה וללמידה, ואולי בכך נחסוך את הדיונים כאן בכנסת.

יעקב מרגי: דרור, קטונתי מלתת לך ציונים, אתה נחשב אחד האנשים הרציניים, ואומרים לי את זה בכל דיון, אבל שמת לב שבפתיח אמרתי, ואת זה לא שמעתי מהמרכז לשלטון מקומי: לית מאן דפליג בחשיבותו של התנעת הפרויקט.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בתחילת הדיון ונאמר שאני שם את זה עכשיו במרכז השולחן, אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: המרכז לשלטון מקומי הוא הזרוע המבצעת, הוא רשות החינוך המקומית, הוא משרד החינוך לצורך העניין, אנחנו שואלים, ועופר רימון בתחילת הדברים, בשונה מהדיונים הקודמים, התמקד בנקודות שמפריעות לציבור, א', שזה נעשה על-פי החוק, על-פי הנהלים ועל-פי הכללים בסוגיית תשלומי הורים, ב', המכרוז של הנושא, ג' נושא הקרינה, ד' פדגוגיה, כשאתה נשען על גורם מקצועי, ואחרון-אחרון, הילד בקצה – קודם כול האם ניתן לו מענה, וגם אם ניתן לו מענה, איך ניתן המענה הזה ולא עם קיטבג כבד שיישא כל חייו, אותה צלקת בגלל המענה.

יעקב מרגי: פה לא שמעתי אותך.

<דרור אלוני: אני אומר, ברשותך, אם יינתן לי הזמן לכך, גם ניהלתי בית ספר עם יותר מ-2,000 תלמידים, אני ראש מועצה כבר קדנציה שלישית, ואני מאוד מנוסה בתחום הזה.

<דרור אלוני: קודם כול, לכל בית ספר יש את תרבותו והמבנה הארגוני שלו ויש בחירה חופשית בבית הספר כיצד לנהוג בתיאום עם ועדי ההורים.

<דרור אלוני: כך גם רשויות, אין רשות דומה לרשות אחרת, ובתוך הרשויות יש מגוון שונה של התנהלויות.

<דרור אלוני: מסיבות ברורות אני לא אביא את הרשות שאני עומד בראשותה כדוגמה, אבל נמצאת פה למשל הגברת מגי אסייג, שהיא מייצגת עמותה גדולה מאוד, שפועלת להטמעת תקשוב במקומות שבהם אין יד המשפחות משגת מחשבים, והם מספקים להם את המענה בצורה יוצאת מן הכלל.

<דרור אלוני: יש עוד כמה עמותות כאלה שפועלות.

יעקב מרגי: מאחר שאני מוגבל בזמן, אני מודה לך על ההשלמה, אבל אני מצפה - - -

<דרור אלוני: לגבי הקרינה שאליה הוזמנתי - - -

יעקב מרגי: אני מצפה מגורמים שלטוניים במיוחד – עזוב מה עושות העמותות וההשלמות, הכול מבורך – אני מצפה שנהיה ערניים, ואני מצפה ממך שאתה היום מהדיון הזה תלך לשלטון המקומי, לוועדת החינוך שלכם, ותאמר שזה ירד לשטח, שהדברים ייעשו לפי הכללים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, כפי שאמרתי בפתיח, לא ישבתי בשקט, התאמצתי לקבל תשובות מהיועצת המשפטית של משרד החינוך.

יעקב מרגי: גם כשכבר עברו חודשיים ומחצה, כמעט שלושה, לאחר שנדנדתי, קיבלתי תשובה שיש בה הכול ואין בה כלום.

יעקב מרגי: אתם מכירים את זה, בדרך כלל בפוליטיקה יודעים לתת תשובות כאלה.

יעקב מרגי: פניתי לראשי רשויות שדיברו עליהם בדיון הקודם שייתנו לי תשובות, אני לא מתבייש, הם אפילו לא סופרים אותנו.

<דרור אלוני: אני רוצה בכל זאת, ברשותך - - -

יעקב מרגי: אני לא רוצה שתגיב.

יעקב מרגי: בהמשך אולי יהיה לנו - - -

<דרור אלוני: צו החינוך שמובא לדיון כאן אינו כולל את המרכיב הזה, ואני חושב שיש בהחלט לדון במסגרת צו החינוך גם על הנושא של רכישת המחשבים הניידים.

<דרור אלוני: זה לא מובן מאליו שילד צריך לרכוש מחשב או משפחתו צריכה לרכוש מחשב.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, ממשיכים, עד שתאמרו לי מי, מה, מו.

יעקב מרגי: אתם כבר בשלב הזה?

יעקב מרגי: נתחיל בסדר.

יעקב מרגי: מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: יש לי כרגע רק שאלה.

מרדכי יוגב: עופר, כשדיברת על מספרים מוחלטים, אני מבקש לדעת לכמה עוד אין ביחסיות הזאת של 1,800 תלמידים, ובתוך כמה זמן - - -

<עופר רימון: זה לא 1,800 תלמידים, זה 1,800 בתי ספר.

מרדכי יוגב: 1,800 בתי ספר, סליחה.

<עופר רימון: יש 1,800 בתי ספר שהנושא מתחיל להיכנס אליהם באופן מדורג.

יעקב מרגי: תן לו לסיים את השאלה.

מרדכי יוגב: בתוך כמה זמן אתם חושבים שבתוכנית הרב-שנתית תשלימו את כלל בתי הספר בישראל?

<עופר רימון: אני אגיד לך את האמת, אין לנו תקציבים היום להשלים את כלל בתי הספר במדינת ישראל.

<עופר רימון: בנושא הזה חסר הרבה מאוד תקציב אם אנחנו רוצים להגיע למצב שנוכל לאפשר לכל בתי הספר במדינת ישראל לעבוד עם אמצעי קצה.

<עופר רימון: בתפיסה שלנו כל בית ספר כזה, אנחנו חייבים לתת מענק כספי כדי להוריד את תשלומי ההורים למינימום, והיום יספרו לך על זה מנהלים ועמותות שהדרישה בשטח אדירה.

יעקב מרגי: נתת תשובה, עופר.

מרדכי יוגב: יש בזה בעיה.

מרדכי יוגב: אני מודע - - -

יעקב מרגי: זה באוויר, לכן יש דיון.

יעקב מרגי: בבקשה, ד"ר יוסף ג'בארין, חבר כנסת.

יוסף ג'בארין: שתי הערות.

יוסף ג'בארין: הערה ראשונה לגבי 1,800 בתי הספר.

יוסף ג'בארין: החשש שלי הוא שתוכנית התקשוב אולי תרחיב פערים חברתיים.

יוסף ג'בארין: בעיקר אני מתכוון לבתי ספר בפריפריה, בתי ספר במצב סוציואקונומי נמוך, בתי ספר בחברה הערבית, כי כולם יודעים שתקשוב מצריך מחשבים ויש לזה השפעות כספיות שאולי בעייתיות במקומות מסוימים.

יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע באיזה מידה המשרד מודע להשלכות התוכנית על אוכלוסיות מוחלשות, לשמוע גם מה הפילוח של אותם 1,800 בתי ספר, ואם יש בעיה, מה המשרד מתכנן לעשות כדי להתגבר על הבעיה הזאת.

יוסף ג'בארין: זו הערה ראשונה.

יוסף ג'בארין: האמת היא שההערה השנייה שאלתי לגבי העתירה של פרופ' סולומון ז"ל – חברים, בכל זאת אנחנו מדברים על חתן פרס ישראל לחינוך, דמות מאוד מוערכת בתחום החינוך, ולכן לא כל-כך אהבתי את ההתייחסות המבטלת.

יוסף ג'בארין: אם אפשר לדעת, מה בדיוק היו הטיעונים בעתירה נגד התוכנית.

יוסף ג'בארין: חשוב לנו לשמוע.

יוסי יונה: אני פה אחד מהעותרים.

יוסף ג'בארין: גם אתה תרחיב.

יוסי יונה: להעיר לתשומת לבכם.

יעקב מרגי: משרד החינוך יגיב בסוף.

יוסף ג'בארין: השאלה היא לא רק מה היו הטיעונים, השאלה על ההתמודדות של משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: אני רוצה להמשיך בדיון, וכפי שהבטחתי לסירוגין אורחים וחברי כנסת.

יעקב מרגי: לימור הררי, ראש תחום תקשוב אקדמי גורדון להכשרת מורים.

יעקב מרגי: שתי דקות.

יעקב מרגי: מה אתם עושים סביב הפרויקט הזה?

<לימור הררי: סביב הפרויקט הזה אנחנו מכללה שמכשירה את דור המורים הבא.

יעקב מרגי: חלק מדור המורים הבא.

<לימור הררי: ברור.

<לימור הררי: יש לנו 2,500 מורים.

<לימור הררי: יש 23 מכללות להכשרת מורים בארץ, אנחנו אחת מתוכן.

<לימור הררי: אני ראש תחום תקשוב באקדמית גורדון, פיתחנו תוכנית ייחודית שמכשירה את המורים שלנו להשתמש באייפדים בצורה מושכלת, כך שהם יעוררו את ההנאה הפנימית של התלמידים.

יוסי יונה: עד כמה הפרויקט שלכם חדשני וייחודי?

<לימור הררי: עוד רגע, לא סיימתי את דברי.

יוסי יונה: אני יודע.

<לימור הררי: תוך כדי אני אשלב את התשובה לשאלתך.

<לימור הררי: יש לנו 30 קורסים שמשלבים אחד על אחד אייפד ומגוון של אפליקציות.

<לימור הררי: אנחנו עובדים על-פי מודלים תיאורטיים שיוצרים הגדרה מחדש לפדגוגיה.

<לימור הררי: המיקוד הוא בפדגוגיה, הטכנולוגיה רק עוזרת לנו לקדם את חווית הלמידה.

<לימור הררי: יש לנו קורסים בכל תחומי הדעת, החל ממקרא, טעמי המקרא – אני חושבת שהיושב-ראש ישמח לשמוע את זה – מתמטיקה, החוג לאנגלית כולו - - -

יעקב מרגי: אני שמח לשמוע הכול.

יעקב מרגי: אני מאלה שהאוזניים שלו כרויות לכול.

<לימור הררי: נפלא.

איציק שמולי: הוא אפילו היה בצבא.

איציק שמולי: .. מה את יודעת.

יעקב מרגי: וגם אין לו קרניים...

<לימור הררי: אנחנו מסתמכים על מחקרים שנעשו, ואנחנו עושים סיורים בבתי ספר בעולם.

<לימור הררי: רק עכשיו היינו בבתי ספר בניו-קסל ששילבו, והקפיצו את הישגי התלמידים מ-18% ל-86% בבית ספר יסודי, primary school, כשיש שם מצב סוציואקונומי מורכב.

<לימור הררי: ההורים של התלמידים שם הם דור חמישי לאבטלה, ובעזרת שינוי של פדגוגיה פלוס טכנולוגיה הקפיצו את בית הספר לרמה גבוהה מאוד.

יוסי יונה: סליחה שאני עוצר אותך.

יוסי יונה: האם הפרויקט שלכם הוא פרויקט בראשיתי, ראשוני, במכללות להכשרת מורים?

<לימור הררי: אנחנו שנה שלישית ב - - -

יוסי יונה: האם את יודעת על עוד פרויקטים דומים?

<לימור הררי: אני יודעת על עוד מכללות שמכשירים.

<לימור הררי: אני יודעת, כיוון שאני חברה וקולגה של עמיתים במכללות אחרות, על עוד מכללות שמשלבות אייפדים כמובן ברמה זאת או אחרת בדרכים נוספות.

יוסי יונה: האם כבר הכנסתם מורים למערכת החינוך שקיבלו את ההכשרה הזאת?

<לימור הררי: כן.

יוסי יונה: מה מספר המורים שהוכשרו?

<לימור הררי: כיוון שזו השנה השלישית - - -

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אתה יודע למה שאלתי את השאלה הזאת?

יוסי יונה: כי אז אנחנו נדע, לדוגמה, אם הטבלטים יוכנסו למערכת החינוך לפני שבכלל הוכשרו מורים - - -

יעקב מרגי: התשובה היא כן.

מירב בן ארי: ברור.

מירב בן ארי: לא רק זה, יש גם רכז בכל בית ספר.

<לימור הררי: רכז בית ספרי.

יעקב מרגי: התשובה היא כן.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תנו לה לסיים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<לימור הררי: הכשרה של מורה אורכת ארבע שנים.

<לימור הררי: בד בבד, תוך כדי ההתנסות, הסטודנטים שלנו מתנסים אחת לשבוע בבתי הספר, וכבר מלמדים עם הטכנולוגיה, בהתאם לתשתית שיש בבית הספר כמובן.

<לימור הררי: אנחנו מזמינים אלינו, יש לנו תוכנית של אקדמיית שדה, אנחנו מזמינים אלינו בתי ספר, אנחנו ממוקמים בחיפה, אז גם מדלית אל כרמל וגם מחיפה באים אלינו תלמידים, סטודנטים שלנו מלמדים אתנו, וברגע שהם חוזרים לבית הספר מורים מבקשים ממנהל בית הספר להצטרף ולרוץ קדימה עם זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: לא.

מירב בן ארי: אני מקשיבה.

יעקב מרגי: איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אין ספק שמדובר במהלך פורץ דרך, ולפני שאני אגיד איזו מילה של ביקורת אני חושב שצריך לברך את משרד החינוך על כך שמאז הדיונים האחרונים שהיו, כשגם ההורים וגם חברי הכנסת הביעו דאגה מכל נושא הקרינה, לפי הנתונים שמסרת – זה בסדר שההורים עדיין מודאגים ותמיד יהיו מודאגים – נראה שלקחתם ברצינות את הביקורת, ולפחות בתחום הזה עשיתם מעשה.

איציק שמולי: אני כן רוצה לשאול בעניין של הקרינה, אם נציגי משרד הבריאות נמצאים פה, אם תוכלו לענות אחר-כך - - -

יעקב מרגי: אמורה להיות פה ד"ר איזבלה.

<איזבלה קרקיס: כן.

יעקב מרגי: עוד מעט.

איציק שמולי: זה בסדר שיש תקן ישראלי, אבל אני רוצה לדעת גם איפה עומד התקן הישראלי ביחס לתקנים במדינות אחרות בעולם המערבי.

איציק שמולי: זה פעם אחת.

איציק שמולי: פעם שנייה, אותו תקן של 40 מיקרו, שעליו דיבר עופר רימון, האם התקן הזה מתייחס באופן ממוקד לכיתה אחת או האם באותה כיתה יכולה להגיע קרינה – סליחה על הבורות – גם ממקומות סמוכים שבהם יש כיתות שמופעלים בהן טבלטים בעת ובעונה אחת?

איציק שמולי: זאת שאלה לגבי הצד הבריאותי.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, הצד שהוא הרבה-הרבה יותר מטריד אותי זה הצד החברתי.

איציק שמולי: כן, הטכנולוגיה – אפשר לעשות בה דברים מופלאים, אבל אם יש בעיר אחת, בבית ספר אחד, בשכונה אחת, ילד אחד ששולחים אותו לצד של הכיתה כדי לעבוד על מחשב נייח, צריך לקחת את כל הפרויקט הזה ולהעיף אותו לפח.

<קריאה: - - -

איציק שמולי: כן-כן, תמשיכי לעשות ככה עם היד.

יעקב מרגי: העוויות פנים וכן או לא, זה לועג אפילו לאינטליגנציה שלנו.

<קריאה: סליחה.

איציק שמולי: ההבדל כנראה שאת לא היית בצד הזה של הכיתה, אני כן הייתי בצד הזה של הכיתה.

יעקב מרגי: אתה לא היחיד.

איציק שמולי: יכול להיות שאת בחיים לא הרגשת את ההרגשה הזאת של מה זה להיות שווה פחות.

איציק שמולי: אני הרגשתי.

<קריאה: אני עושה הכול כדי - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך רשות דיבור.

איציק שמולי: אני מאמין לך שאת עושה, אני רק אומר לך שעד שלא תהיי במקום הזה, ואני לא מאחל לך להיות במקום הזה ולא לאף אחד מקרובייך – עד שלא תהיי במקום הזה, לא תדעי למה אני אומר את מה שאני אומר.

איציק שמולי: אני לא מטיל ספק בכך שמשרד החינוך והגורמים האמונים, בתי הספר והרשויות המקומיות, כולם עושים כל שביכולתם כדי למנוע את התופעות כאלה, אבל לראיה, גברתי, גם לשולחן שלי וגם לשולחן של חברי כנסת אחרים מגיעות פניות, מגיעות פניות על כך שיש ילדים במערכת החינוך שיושבים בצד, מגיעות פניות על כך שיש לחץ בלתי אפשרי גם על ילדים וגם על הורים כדי לגבש אותו רוב מוסכם של 70%, מגיעות פניות על כך שכבר הוכנסו טבלטים לבתי הספר, אבל ילד יושב דה-פקטו בכיתה בלי טבלט, ולא במקרה אחד ולא בשניים.

איציק שמולי: זה דבר שצריך להדיר שינה מעיני הקברניטים במשרד החינוך, כי התפקיד המרכזי של מערכת החינוך, חוץ מהקניית דעת והקניית כישורים, זה לשמש מכשיר לסגירה של פערים חברתיים.

איציק שמולי: ואם ילד מגיע למערכת החינוך והמסר הלוא הישיר, אבל העקיף, שהוא לא פחות חזק, שעובר אליו, שהוא שווה פחות, כי להורים שלו אין, מערכת החינוך במקרה כזה נכשלת כישלון חרוץ.

<עופר רימון: נניח שהמסר הוא הפוך?

איציק שמולי: אז אתם זכאים להדליק משואה ביום העצמאות.

איציק שמולי: אני לא אומר את זה בציניות.

<רונית אשכנזי: אני מזמינה אותך אלי לבית הספר.

יעקב מרגי: גברתי, את רוצה שדבריך יישמעו?

<קריאה: דברי חכמים בנחת נשמעים.

איציק שמולי: לסיכומו של עניין, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול את עופר, בהתייחס למה שאמר חברי, יוסף ג'בארין, על אותה פריסה בכל רחבי הארץ.

איציק שמולי: אני לא בטוח שבעיר כמו לוד או ברהט מגיעים כל-כך מהר לאותם 70%, וגם על ההליך הפנימי שבמסגרתו מתגבשת אותה "הסכמה" אצל ההורים.

איציק שמולי: אני רוצה לשאול אותך על תשלומי ההורים.

איציק שמולי: הטבלטים למיטב ידיעתי הם מחוץ לתשלומי ההורים - - -

יעקב מרגי: תשלומי רשות.

איציק שמולי: אדוני היושב-ראש, זה ברשות, עד שהילד שלך בא אליך ואומר לך שלכולם יש ולך אין.

יעקב מרגי: או "בגללנו", "אנחנו תוקעים את הפרויקט".

<גדעון לייכנר: הוא חורג מהרשות.

איציק שמולי: שאלותי הממוקדת.

איציק שמולי: הראשונה, מה קורה מבחינת משרד החינוך?

איציק שמולי: איזה ביקורת מפעיל משרד החינוך בעניין הזה כבר מהשלב של גיבוש ההסכמה של ההורים או האם הוא ראש קטן והוא נכנס רק בהמשך לתהליך?

איציק שמולי: איך משרד החינוך מוודא שלא מפעילים לחץ מיותר, לא על הורים ולא על תלמידים?

איציק שמולי: והשאלה השנייה, מה אתם עושים כדי למנוע את אותה סיטואציה מבעיתה שדיברתי עליה?

איציק שמולי: והשאלה השלישית היא על הפריסה הגיאוגרפית.

איציק שמולי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: כפי שאמרנו נשמע גם מנהלי בתי ספר שתומכים בפרויקט ואנשי ציבור שמתנגדים לפרויקט.

יעקב מרגי: חבר הכנסת, פרופ' יוסי יונה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה קודם הנחת עבודה אחת.

יוסי יונה: כאשר אנחנו באים ומבקרים את הפרויקט, אז אנחנו לא נמנים – איך נכנה אותם?

יוסי יונה: – עם הלודיטים של המאה ה-19 באנגליה - -

יעקב מרגי: אתה לא חשוד.

יוסי יונה: - - שהלכו ושברו את המכונות, משום שזה פוגע בפרנסה שלהם.

יוסי יונה: כולנו מחוברים בטבורנו לעידן התקשובי הזה, ועבדכם הנאמן כמעט-כמעט בכל אמצעי טכנולוגיה מפותח משתמש.

יוסי יונה: כך שאם יש ביקורת, ואכן יש ביקורת, היא לא בין אלה שלכאורה אבירי הקדמה אל מול אלה שרוצים להחזיר את האנושות לתקופת האבן.

יוסי יונה: כך שההנחה הזאת תהיה פה ברורה וצריך להגיד אותה.

יוסי יונה: אני בין אלה שעתרו לבג"ץ בנושא הזה של הטבלטים, ואדוני היושב-ראש גם יודע על היוזמה שלנו – וזה כבר מתקשר לסוגיה של שוויון הזדמנויות ותשלומי הורים – שניסחנו הצעת חוק שמשרד החינוך התנגד לה, כפי שקיבלנו הודעה לפני מספר ימים, שלפחות תשלומי הורים, בכל פעם שמשרד החינוך מאפשר לבתי ספר שלא בתחילת השנה להגדיל תשלומי הורים, שזה יובא בפני ועדת החינוך.

יוסי יונה: קיבלנו מענה חד-משמעי שלילי, שמשרד החינוך מתנגד להצעת החוק הזאת, שזו איזו אינדיקציה שמעידה על רוח - - -

יעקב מרגי: עדיף שתבין רק למה מתנגדים.

יעקב מרגי: יש לי פנייה ממוסד חינוכי מסוים, וההורים השיגו את המאזנים של אותו מוסד חינוכי.

יעקב מרגי: זה מוסד חינוכי גדול – זה בתחום חוק חינוך חובה – אם תדע מה מרכיב תשלומי הורים שם, זו שערורייה אחת גדולה.

יעקב מרגי: זה סטרטאפ שמתפתח בבתי הספר, ואחר-כך אומרים שרוצים לחזק את החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: זו הדרך שמשרד החינוך מעודד פתיחת מסגרות חינוך כאלה, על-ידי מפעילים חיצוניים, על-ידי גופים אחרים, ושם זה שטח הפקר שההורים נתבעים ונותנים, נתבעים ונותנים.

יעקב מרגי: מה רצינו פעם?

יעקב מרגי: שאפנו שההשכלה האקדמית תהיה בחוק חינוך חינם.

יעקב מרגי: רבותי, היום, תדעו לכם שיש גילאי יסודי ותיכון, שהורים נדרשים לשלם כמעט כמו בהשכלה הגבוהה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי.

יוסי יונה: נכון.

יוסי יונה: אני שמח על הערת הביניים שלך, שהיא מאוד-מאוד חשובה, אדוני היושב-ראש, כי הנקודה שציינתי מעידה, אם תרצו, על ההפקרות שמאפשרים במערכת החינוך באשר לסוגיה הזאת של גביית תשלומי הורים.

יוסי יונה: כדי שאציג את הטענות שלי באופן יותר סיסטמתי וקוהרנטי, אדוני היושב-ראש, אתה הצגת את הנקודות המרכזיות שאנחנו דנים בהן:

יוסי יונה: האחת זה הערך הפדגוגי שעל פניו – שכחתי את שמך, גברת, שהצגת כאן - - -

<לימור הררי: לימור הררי.

יוסי יונה: אני מודע, דרך אגב, לדוח שה-OECD המציאו ב-15 בספטמבר 2015, לא לפני עידן ועידנים, מחקר שנערך לאורך של שלוש שנים, 39 מדינות, אדוני היושב-ראש, 500,000 תלמידים, ואחת הטענות המרכזיות של המחקר הזה היתה שמחשוב בבתי הספר כמו שהוא היום לא מקדם את התפתחותו של התלמיד.

יוסי יונה: כפי שהוא היום.

יוסי יונה: אנחנו לא אומרים שלא יכול להיות, אבל ה-OECD אומר "כפי שהוא היום".

יעקב מרגי: לא מקדם את מה?

יוסי יונה: התפתחותו של התלמיד.

יוסי יונה: לכן גם אם נגיד שאנחנו בעד, ואנחנו בעד הקִדמה ובעד תקשוב ובעד שימוש מושכל בטבלטים, נשאלת שאלה עקרונית האם באמת היתה היערכות משמעותית של משרד החינוך שאכן יש שימוש מושכל בטבלטים.

יוסי יונה: זו נקודה אחת, חשובה ביותר, שהיא נקודה פדגוגית.

יוסי יונה: הנקודה שחברי, איציק שמולי, הציג כאן, נקודה כאובה של שוויון הזדמנויות והאפשרות של הפעלת לחץ על ההורים שירכשו את המחשבים הללו – גם אם אין בידם היכולת הם יעשו הכול.

יוסי יונה: אתם מכירים את זה.

יוסי יונה: זה הופך להיות כמו, אדוני היושב-ראש – אימא, אבא, לילד ההוא יש "נייקי", למה לי לא מגיע?

יוסי יונה: סוג כזה.

יוסי יונה: וכולכם יודעים על מה אני מדבר, והורים המון פעמים לא יכולים לעמוד בלחץ הזה.

יעקב מרגי: תסכם.

יוסי יונה: אני מצטרף לשאלה של חברי, איציק שמולי, כדי לדעת מהם מנגנוני הפיקוח.

יוסי יונה: הדבר הנוסף שמתקשר לעניין הזה, חברות מסחריות הן שמספקות את הטבלטים הללו.

יוסי יונה: ואנחנו יודעים שחברות מסחריות, כל מה שמעניין אותן זה שורת הרווח, ולכן הן ידחפו בכל הכוח שייכנסו יותר ויותר, וזה מתקשר לנקודה - - -

יעקב מרגי: שיקנו סוג מכשיר מסוים והוא יתייקר אחר-כך בגלל הביקוש.

יוסי יונה: מן הסתם הוא גם יתכלה מהר.

יעקב מרגי: יש כללים בכלכלה.

יוסי יונה: בדיוק.

יוסי יונה: היום אנחנו עוסקים במחשוב שחייב להתכלות מהר, חייב, כי על בסיסו יש צמיחה כלכלית, אז צריכים להחליף אותו בכל שנה-שנתיים.

יוסי יונה: פה עולה הסוגיה של הקרינה, שזו הסיבה שאנחנו מתכנסים כאן היום, אדוני - - -

יעקב מרגי: אחת הסיבות.

יוסי יונה: אחת הסיבות המרכזיות.

יוסי יונה: אם זה חברות מסחריות כמו שחברה מסחרית פועלת – במיוחד בישראל חברות מסחריות, כפי שאנחנו יודעים, ההגינות שלהן היא לא מי יודע מה והאחריות הציבורית שלהן לא מי יודע מה.

מירב בן ארי: הוא קצת נסחף פה.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אני לא נסחף.

יוסי יונה: מגה - - -

יעקב מרגי: יוסי.

מירב בן ארי: לכל החברות המסחריות אין אחריות תאגידית?

יוסי יונה: כן, כן, כן, מירב.

מירב בן ארי: לא שאני איזה אשת כלכלה, אבל חברות ישראליות - - -

יעקב מרגי: תני לו.

יעקב מרגי: זו זכותו.

מירב בן ארי: אם הוא קונה כיסאות ושולחנות, הוא יעלה את מחיר הכיסאות?

יוסי יונה: את ואני חלוקים עמוקות בנושא הזה.

מירב בן ארי: - - -

יעקב מרגי: מירב, לא נורא.

יעקב מרגי: הוא אמר.

יעקב מרגי: הערת.

יעקב מרגי: נקודה.

מירב בן ארי: כן, אבל לא כל החברות במשק, אין להן אחריות.

יוסי יונה: להגיד "כל", אף אחד לא אמר.

מירב בן ארי: אני ממש לא אשת כלכלה, אני בחינוך כל החיים שלי.

יעקב מרגי: מירב, תודה.

יוסי יונה: מירב, בשביל זה לא צריך לדעת כלכלה, צריך לדעת סוציולוגיה.

מירב בן ארי: בגלל זה אני מגיבה, כי זה נראה לי - - -

יוסי יונה: אין שום בעיה.

יוסי יונה: את יכולה לטעון טענות בתחום הסוציולוגיה לגבי התרבות הארגונית של המון תאגידים בישראל, ואני עומד על דעתי שחלק ניכר מהם לא מאופיינים באחריות תאגידית.

יעקב מרגי: תודה, יוסי.

מירב בן ארי: אין בעיה, בסדר.

יעקב מרגי: יוסי, אתה חייב לסכם.

יוסי יונה: לכן אני אומר: בהינתן העובדה הזאת, אנחנו יודעים על אפשרויות לצמצם את הקרינה, אנחנו יודעים שהאפשרות לצמצם את הקרינה הוא מעבר לרשתות שעולה המון-המון כסף.

יוסי יונה: וכאן, אדוני, עופר רימון, אני שואל אותך: האם נעשה מהלך כזה?

יוסי יונה: אם לא נעשה, מדוע לא נעשה מהלך כזה?

יוסי יונה: ועד כמה אתם, על בסיס הדברים שאמרת, שאתה אמון על בריאותם של התלמידים, מתכוון לעשות מהלך כזה?

יוסי יונה: נניח להעביר את הטבלטים מהוויי-פיי שלהם לרשתות?

יוסי יונה: ציינת שגם ברשתות חשמליות קיימת סכנה, אבל אנחנו יודעים שבהשוואה בין רשתות חשמליות לבין וויי-פיי, הרי שהוויי-פיי מהווה סיכון חמור לילדים, במיוחד כשיש 30-40 תלמידים ולכל אחד יש טבלט.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, בסוף ניתן לכם להתייחס, גם משרד הבריאות וגם משרד החינוך.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: הגברת פנינה שוויקי, מנהלת בית ספר רמון, מודיעין.

יעקב מרגי: בקצרה.

יעקב מרגי: דקה.

<פנינה שוויקי: אני חושבת שלמערכת החינוך יש תפקיד להיות רלוונטית לעולם שנמצא מחוץ לה.

<פנינה שוויקי: אנחנו לא יכולים להיות מנותקים ממה שקורה בעולם, מחוץ לכותלי בית הספר.

יעקב מרגי: אני נותן הצעה לסדר, וזה לכולם, מאחר שאני לא בנוי להתחיל בנאומי שבח.

יעקב מרגי: את מנהלת בית ספר רמון במודיעין?

<פנינה שוויקי: נכון.

יעקב מרגי: יש לכם פרויקט, תתייחסי אליו.

<פנינה שוויקי: אני מנהלת בית ספר רמון במודיעין, זו השנה הרביעית שאנחנו נמצאים בדגם המתקדם של המחשוב.

<פנינה שוויקי: כל תלמידי שכבות ד', ה', ו', לומדים באמצעות ספרים דיגיטליים את מקצועות הליבה.

<פנינה שוויקי: לכל התלמידים באמצעות משרד החינוך יש אמצעי קצה - - -

יעקב מרגי: יש את כל הספרים?

<פנינה שוויקי: כן, יש לנו את כל הספרים הדיגיטליים, באמצעות ספקי תוכן.

<פנינה שוויקי: אני מדברת על - - -

יעקב מרגי: מי משלם על הספרים האלה?

<פנינה שוויקי: משרד החינוך תקצב אותנו ב-20,000 שקלים, אנחנו עשינו חשיבה - - -

<זאב גולדבלט: כמה ההורים משלמים?

<פנינה שוויקי: לא משלמים.

יעקב מרגי: זאב, תודה על השאלה.

יעקב מרגי: להבא – לא.

יעקב מרגי: אתה הולך לדבר.

יעקב מרגי: שאלתי, היא אמרה "משרד החינוך".

איציק שמולי: אתם זה לא - - -

<פנינה שוויקי: אנחנו כן.

איציק שמולי: אז מי שילם על הטבלט?

<פנינה שוויקי: יש כל מיני מודלים, אנחנו בדגם שמשרד החינוך העמיד לבית הספר שמונה עגלות מצוידות עם אמצעי קצה לכל אחד מתלמידי בית הספר.

<פנינה שוויקי: ההורים לא היו שותפים ברכישה של המחשבים.

<פנינה שוויקי: אין מצב שילד נמצא בבית הספר ואין לו ציוד קצה.

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

איציק שמולי: אם משרד החינוך מספק אצלך, ברור שלא יהיה.

איציק שמולי: השאלה מה קורה בבתי ספר - - -

מירב בן ארי: אני יכולה לתת לה דקה משלי?

איציק שמולי: השאלה, עופר, מה קורה בבתי ספר - - -

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע מנהל בית ספר בשטח.

מירב בן ארי: יש לך קשיים?

יעקב מרגי: רבותי, אני לא מפתח דו-שיח.

יעקב מרגי: יהיו עוד מנהלי בתי ספר.

<פנינה שוויקי: אני חולקת על מה שאמרת - - -

יעקב מרגי: גברתי, תקשיבי, אנחנו במצוקת זמן.

יעקב מרגי: סביב הפרויקט הזה התחלת יפה, תמשיכי.

<פנינה שוויקי: הפרויקט מצמצם פערים בין הילדים, התוכניות באמצעות ספקי התוכן מאפשרות הוראה מותאמת.

<פנינה שוויקי: התוכניות נותנות מענה מותאם לילדים ולשונות שקיימת בין הילדים.

יעקב מרגי: במה זה מתבטא?

<פנינה שוויקי: לכל אחד מספקי התוכן שאנחנו עובדים אתם יש מינהל למידה.

<פנינה שוויקי: המורה מקבלת בזמן אמת מה קורה עם כל אחד מהילדים והיא יכולה לתת לו מענה, מה שהיא לא יכולה לעשות בכיתה של 35 ילדים כשהיא עומדת מול לוח.

<פנינה שוויקי: היא רואה בזמן אמת איפה הילד מתקשה, נותנת לו את התוכנית המותאמת שלו בלחיצת כפתור.

<פנינה שוויקי: התוכנית נותנת מענה לילדים מאתגרים, שיש להם בעיות גרפומוטוריות, לילדים עם לקויות למידה - - -

יעקב מרגי: יש מענה?

<פנינה שוויקי: יש מענה, מענה הולם, מענה פדגוגי נכון ומותאם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: דקה, ואני אצטרך ללכת לדיון על ההנדסאים, שאנחנו מלווים אותו ביחד.

מירב בן ארי: זה בוועדת העבודה.

יעקב מרגי: לך יש פריבילגיה לנטוש.

מירב בן ארי: קראתי את כל מה שמשרד החינוך שלח, גם בדיון הקודם הייתי מעורבת.

מירב בן ארי: אני חושבת שעשיתם כאן עבודה טובה.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש לנו בעיה בכלל בשיח.

מירב בן ארי: ראינו את זה גם אתמול להבדיל, אבל גם ראינו את זה גם במקרה של "הובר".

מירב בן ארי: יש כאן עניין, יש קִדמה, יש טכנולוגיה, העולם מתקדם, ואנחנו בכל פעם נשרכים מאחור, גם במקרה הזה.

מירב בן ארי: שלא יהיו טעויות, אני באתי מחינוך, התעסקתי עם נוער שלא היו לו אפשרויות, ולכן כשראיתי ישר נזעקתי לאותו ילד שיושב עם המחשב.

מירב בן ארי: אני הבן-האדם הראשון שאעשה את זה.

מירב בן ארי: בדקתי את העניין, ראיתי, דיברתי גם עם אנשי החינוך.

מירב בן ארי: אני חושבת שנעשתה פה עבודה טובה, גם מבחינת הגנת הסביבה, גם מבחינת משרד הבריאות וגם מבחינת משרד החינוך.

מירב בן ארי: כמובן אנחנו כוועדה, ואני כחברה קבועה בוועדה אומרת שאם יש מצב שבו ילד נמצא בכיתה ואין לו טבלט, אחרי כל הבדיקות של משרד החינוך, אנחנו צריכים כוועדה לדעת את זה באופן אישי – הנה, אני גם אומרת עלי – אבל כפרויקט אנחנו כוועדה צריכים לתמוך בזה.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה דור העתיד.

מירב בן ארי: דיברת על זה, המנהלת, בתחילת דבריך, זו הטכנולוגיה, זו הקִדמה.

מירב בן ארי: ילדים לומדים עם ספרים דיגיטליים, ילדים חוזרים הביתה.

מירב בן ארי: הסיבה היחידה שקניתי את הטבלט הזה, כדי שבעוד חודש-עוד חודשיים, אני אגמל מהדפים ואעבוד רק עם זה.

<קריאה: כל הכבוד.

מירב בן ארי: לדעתי כולנו צריכים להתגייס לזה.

מירב בן ארי: אני מודה לכם על העבודה שעשיתם ושלקחתם ברצינות את מסקנות הוועדה, עופר, כי הוועדה הזאת התכנסה בשל הנושא החברתי המדאיג.

מירב בן ארי: קראתי ורשמתי את הסיכום של כל הדברים שלך.

מירב בן ארי: יישר כוח.

<עופר רימון: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני מקווה שכל המנהלים יצטרפו לזה.

<קריאה: כל הכבוד לך.

יעקב מרגי: סליחה.

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לחברי, חברת הכנסת מירב בן ארי וחבר הכנסת איציק שמולי ולברך על הפרויקט.

מרדכי יוגב: א', אני חושב שזאת הקִדמה ושם אנחנו צריכים להיות.

מרדכי יוגב: ב', לא כל-כך מהר הייתי שוכח את הספרים, כי גם בהם לפעמים מוצאים דברים שאין במכשירים.

מרדכי יוגב: ג', נושא הקרינה, אני רואה בו עניין טכני.

מרדכי יוגב: אני בקיא בו מחמש שנים שעסקתי בו כסגן ראש מועצה לגבי בנייה של כיתות ודברים אחרים, ובהחלט מקבל את מה שאתם אומרים, אבל תראו פה את הזעקה שעולה.

מרדכי יוגב: ביטא אותה חבר הכנסת איציק שמולי, ביטאה אותה חברת הכנסת מירב בן ארי, אני פשוט מבקש להצטרף – ואני היום ממלא-מקום יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון ומתחיל לקיים שם דיונים – לזעקה שעולה שמשרד החינוך, ולא רק, יראה לנגד עיניו לתת מכשיר לכל ילד.

מרדכי יוגב: הייתי בדימונה, בבית ספר אחד יש ובבית ספר שני, אותו דבר יכול להיות בכפר ערבי זה או אחר, או שאין את הברקו למורה, או שאין את החיבורים, או שאין לילד, והדבר הזה היטיב אציק לבטא.

יעקב מרגי: תודה.

מרדכי יוגב: אני אסיים את דברי.

מרדכי יוגב: בין אם נביא לזה מגזר שלישי, בין אם נביא לזה קרנות, בין אם זה כסף ממשלתי, אני חושב, כבוד היושב-ראש, שזו צריכה להיות אמירה שלנו למשרד החינוך, לראות את זה כיעד ששם את זה על פני שלוש שנים, על פני ארבע שנים, הרי גם בין המורים יש אלה שיתקשו וזה ייקח דור, - -

יעקב מרגי: תודה, מוטי.

מרדכי יוגב: - - להביא לידי כך שכמה שיותר מהר תהיה האפשרות הזאת לכל ילד ובית הספר גם יעמיד את האפשרויות האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: פנייתך נשמעה ואין לי ספק שיתייחסו בסוף.

יעקב מרגי: אליהו בטיטו, יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אליאב בטיטו: בוקר טוב.

<אליאב בטיטו: ממש בקצרה.

<אליאב בטיטו: קודם כול, הנקודות שהעליתם כאן מצוינות, אני באמת מצטרף לדברי מירב.

<אליאב בטיטו: הפרויקט הזה חשוב, הוא חשוב, כפי שהמנהלת אמרה, גם לבעלי צרכים מיוחדים, גם מבחינת המחיר.

<אליאב בטיטו: יש כאן משהו שלא תמיד מביאים בחשבון.

<אליאב בטיטו: כשאנחנו נכנסים היום לבית ספר, למרות חוק חינוך חינם, אנחנו עדיין משלמים כסף.

<אליאב בטיטו: דיברנו על זה בשבוע שעבר, באמת היה לנו כאן פאנל בכנסת, אתך, כבוד היושב-ראש - - -

יעקב מרגי: מה זה פאנל?

יעקב מרגי: היה פה - - -, והתלמידים הכריעו.

<אליאב בטיטו: לכבוד יום ההולדת לכנסת.

יעקב מרגי: לא משנה שלא הצלחתי להשתלט על הדיון.

<אליאב בטיטו: רוב התלמידים באמת הצביעו בעד, מתוך הבנה שלמרות שבחוק חינוך חינם אנחנו משלמים כסף, ובעיקר בסוף שנה.

<אליאב בטיטו: יש פה תופעה מדאיגה שאני חושב שהמקום להעלות אותה זה דווקא בוועדת החינוך, הרבה בתי ספר מתחילים ללמד עם מיקודיות, מתחילים מתחילת השנה, בגלל שבתחילת שנה מתפרסמת המיקודית, אבל מה שקורה שתלמידים צריכים לקנות את המיקודית מהכסף שלהם, והספר כבר לא רלוונטי כי המיקודית הפכה לספר לימוד.

<אליאב בטיטו: הטבלט נותן לזה מענה, כי הוא נותן פתרון לכל החומר בעולם בפעם אחת.

<אליאב בטיטו: אתה קונה טבלט אחד והוא משמש אותך לכל תקופת לימודיך.

יעקב מרגי: בקיצור, אנחנו צריכים לאלץ את משרד החינוך לתת טבלט לכולם ואת כל הספרים דיגיטליים.

מירב בן ארי: לפחות לאלה שקיבלו.

יעקב מרגי: מה יעשו "ספרי שולמית" רק פעם בשנה, פעמיים בשנה?

<אליאב בטיטו: יש רק בעיה אחת שאני חושב שצריך לשים אליה לב – תלמידים דתיים.

<אליאב בטיטו: תלמידים דתיים לצורך העניין לא יכולים להשתמש בחומר אם הוא נמצא בטבלט במהלך השבת.

<אליאב בטיטו: אני מעיד על זה כנער דתי.

<אליאב בטיטו: בשבת אין לי טבלט שאני יכול לפתוח וללמוד את החומר.

<אליאב בטיטו: צריך לשים לזה לב, ואני חושב שדווקא כאן המשרד צריך למצוא לזה פתרון.

יעקב מרגי: הם בונים על זה שזה כל-כך טוב ומוצלח שלא תצטרך ללמוד בשבת, לך לנוח.

<אליאב בטיטו: צריך לשים לב שאנחנו כל היום עם הטלפונים.

<אליאב בטיטו: יותר נכון בשיעור אנחנו בלי הטלפונים, לפחות על-פי החוק, מגיעים להפסקות ואז ישר רצים לטלפונים ולא רואים אחד את השני.

<אליאב בטיטו: ברגע שיהיו לנו הטבלטים, אני מאמין שהרגש החברתי שלנו ישר ירצה לעזוב את הטבלט בהפסקה ולהיות עם החברים, ואז אולי נכיר אחד את השני.

יעקב מרגי: הלוואי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: (מחיאות כפיים)

יעקב מרגי: אתם לא יודעים שלא מוחאים כפיים?

יעקב מרגי: אבי מידן, מנהל בית הספר הרב-תחומי הולץ חיל האוויר.

<אבי מידן: אני מנהל בית הספר הרב-תחומי הולץ, חיל האוויר, מקבוצת עמל, שייך לרשת עמל - - -

יעקב מרגי: בדקה אחת תאמר לי מה אתה בפרויקט הזה.

<אבי מידן: נכנסנו לפרויקט לפני ארבע שנים וחצי.

<אבי מידן: יש בבית הספר שלנו 1,000 אייפדים, לכל תלמיד יש אייפד.

<אבי מידן: חשוב לי לציין שבית הספר ממוקם גיאוגרפית בתל-אביב, אבל התלמידים מגיעים אליו מכל הארץ, והם לא לנים בתל-אביב, הם עושים את הדרך כל יום מנהריה, קריית ים, בית שמש, ירושלים, אשקלון לבית הספר ובחזרה ממנו הביתה.

<אבי מידן: אתם מבינים כמה זמן הם מבלים בדרך, כך שאייפד מהווה כלי משמעותי מאוד כשהוא נמצא אתם ברכבת בדרך הביתה.

<אבי מידן: התלמידים שלנו נבחנים במבחני הבגרות.

<אבי מידן: ופה זה המקום לומר לעופר רימון תודה וגם על הירתמות הרשת שמלווה אותנו.

<אבי מידן: השמחה של הילדים להיכנס למבחן בגרות – אני רוצה רק להזכיר כי ישב פה תלמיד – ילד שנבחן במבחן בגרות יש בו רתיעה, חשש, ברגע שהילדים נבחנים עם האייפדים, אתם צריכים לראות את השמחה להיכנס ליום הבחינה, ואולי גם למשוך אותם באוזן שיצאו מהבחינה, כי הם יותר מחוברים.

<אבי מידן: החוויה היא חוויה לימודית פדגוגית טהורה.

יעקב מרגי: בדקת את הקרינה?

<אבי מידן: דיבר פה אותו פרופסור, הטלפון הסלולרי הוא לא חלק מתשלומי הרשות.

<אבי מידן: אין לשום תלמיד בבית הספר שלי, 1,000 תלמידים, אין לו טלפון סלולרי עם קלפה, כולם מגיעים עם הטלפון הכי חדשני שיש והם דואגים להתעדכן.

<אבי מידן: האייפד מלווה אותם ארבע שנים והם לא צריכים להתחדש.

<אבי מידן: הקרינה באה מעמוד הקרינה בטלפון הסלולרי מחוץ לבית הספר, ולא מהוויי-פיי של בית הספר.

יעקב מרגי: בנושא הפדגוגי מה אתה אומר?

<אבי מידן: כשנכנסנו לפרויקט, בית הספר עמד, אני מצטער לומר, אפילו מתבייש, על זכאות לבגרות שעומדת על פחות מ-60%.

<אבי מידן: אנחנו ארבע שנים וחצי אחרי שימוש באייפד, וחנכנו לפני חודש את התוצאה – 94% זכאות לבגרות.

יעקב מרגי: כמה שיפור מתוך זה אתה זוקף לטבלט?

<אבי מידן: אני לא יודע, אבל הטבלט לא הפריע.

<אבי מידן: הוא יצר אווירה לימודית מהנה שהביאה להצלחה.

יעקב מרגי: אצלי לא עוברים נתונים בלי בחינה, לכן שאלתי אותך.

<אבי מידן: חששתי כמנהל בית ספר שמכשיר הקצה שאני אכניס לכיתה אולי יפגע בהישגי התלמידים.

<אבי מידן: לא רק שהוא לא פגע, אני מניח שהוא גם תרם להצלחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נשמע את הקליינטים אחרי התלמידים – את ההורים.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט.

<זאב גולדבלט: מי שידבר מטעמנו זה צביקה כספי.

יעקב מרגי: בבקשה, כספי.

<צביקה כספי: בוקר טוב לכולם, אני יושב-ראש ועד עירוני של העיר בת-ים ומשמש כחבר ומוביל בפורום ועדי הורים יישוביים, שהוא הגוף היחיד כיום שמייצג את הורי המדינה וילדיה.

<צביקה כספי: נהניתי לשמוע את כל המילים הטובות, את כל התשבחות, רק שנראה לי שכולם פה חיים באטמוספירה אחרת.

יעקב מרגי: ספר לי על האטמוספירה שלך עכשיו.

<צביקה כספי: אני לא יודע מאיפה כולם הביאו את הדוגמאות שלהם.

<צביקה כספי: כולנו בעד תקשוב, כולנו בעד טכנולוגיה, אף אחד לא אמר שלא.

<צביקה כספי: בניגוד לאנשים אחרים אנחנו נמצאים בשטח, עובדים, לא נמצאים בבית ספר אחד ולא נמצאים במשרד אחד ואנחנו מקדמים את הדברים.

יעקב מרגי: איפה הבעיה?

<צביקה כספי: הבעיה שלנו בכמה נושאים, אחד מהם זה הנושא שהעלתה הוועדה בפעם הקודמת, והוא נושא התשלומים שאסור.

<צביקה כספי: משרד החינוך מוצא לעצמו כל מיני פרצות - - -

יעקב מרגי: כמה כל תלמיד נדרש לשלם?

<צביקה כספי: נכון להיום זה מתחיל בסדר גודל של 2,400 שקלים, כולל הספרים דיגיטליים, כשמשרד החינוך החליט משום מה השנה – זה אומרת מנהלת המחוז שלי – להתחכם לוועדת החינוך ולאמירה שלה ולהפוך את הספרים הדיגיטליים שווי ערך לספרים הכתובים.

<צביקה כספי: פרויקט השאלת ספרים הוא חוק.

<צביקה כספי: אותם לא מעניין החוק, לא מעניין אותם מה קורה.

<צביקה כספי: יעלה 300 שקל, יעלה 400 שקל – ההורים צריכים לשלם.

<צביקה כספי: כל הנושא של הבאת ציוד קצה, גם הוא בניגוד לחוק.

<צביקה כספי: אף אחד לא מעניין את משרד החינוך, לא אם יש לילדים או אין לילדים.

<צביקה כספי: אני לא יודע באיזה ערים אתם גרים.

<צביקה כספי: רבותי, אני מזמין אתכם לכאן - - -

יעקב מרגי: אתה אומר שכל ילד נדרש לשלם - - -

<עופר רימון: הוא חתום על העתירה, הוא חלק מהעותרים.

<צביקה כספי: ודאי שאני חתום על העתירה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: עכשיו עובדתית, לא כספי, אומר משה מזכרון, הוא לא חתום על העתירה, בא ואומר - - -

יוסי יונה: אם הוא חתום על העתירה זה מחשיד אותו במשהו?

יעקב מרגי: למה לפתוח דיון על זה?

יעקב מרגי: מה אכפת לך, אני זורם.

יעקב מרגי: אני אדם שאוהב לזרום.

יעקב מרגי: עזוב, יוסי.

יעקב מרגי: יוסי, אין לנו זמן.

יעקב מרגי: אני לא פותח דיון על כל הערה.

יעקב מרגי: כל הורה נדרש לשלם 2,400 - - -

<צביקה כספי: בערך.

<קריאה: 1,300.

יעקב מרגי: תפריד בין הטבלט לספרים.

<צביקה כספי: מפריד.

<צביקה כספי: הטבלטים עולים בערך 1,400 שקלים, הספרים הדיגטליים עולים בערך 350 שקלים.

<צביקה כספי: זה נע.

יעקב מרגי: זאת אומרת, אם אני בכיתה ו', שילמתי 1,300 על הספרים, אני עולה לכיתה ז', הטבלט שלי עולה אתי, אז אני לא צריך לשלם, אבל על הספרים החדשים בכיתה ז' אני אצטרך לשלם?

<צביקה כספי: נכון וביטוח.

יעקב מרגי: אם במסגרת ההשאלה אני משלם את ה-300 האלה - - -

<צביקה כספי: 280.

יעקב מרגי: אתם אוהבים לדקדק, בסדר.

יעקב מרגי: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: יש לך עוד משהו כהורה?

<צביקה כספי: כן, יש לנו הרבה דברים.

יעקב מרגי: מה עוד בפרויקט הזה?

<צביקה כספי: בחלק הפדגוגי אנסו את ההורים להכניס תוכניות לא מאושרות.

<צביקה כספי: דרך אגב, ישבתי עם מינהל התקשוב, לא פעם ולא פעמיים.

<צביקה כספי: לצערי הגדול מינהל התקשוב לא עומד בסיכומים שלו, לא בפעם הראשונה ולא בפעם השנייה.

<צביקה כספי: כל הנושא של - - - שהוכנס בכוח.

<צביקה כספי: אני מביא את בת-ים כדוגמה רעה.

<צביקה כספי: כל נושא התשלומים, אני אומר ישירות לעופר, אבל אני רוצה שכולם ישמעו, וזו מילה מאוד בוטה - - -

יעקב מרגי: אל תאמר פה מילים בוטות.

<צביקה כספי: אני חייב להגיד.

יעקב מרגי: אתה לא חייב.

<צביקה כספי: אני חייב.

<צביקה כספי: ברגע שאתה בא למנהל, נותן לו - - -

יעקב מרגי: כספי, אתה מקשיב לי?

יעקב מרגי: אפשר לומר את המסר שלך לא בבוטות?

<צביקה כספי: כן.

יעקב מרגי: תאמר את המסר בצורה לא בוטה.

<צביקה כספי: אני אומר שכל מנהל וכל מי שבא לפה להיות יפה נפש, ומקבל מעופר רימון תקציבים של רבע מיליון שקל הטמעה, כאשר בסופו של יום לא העירייה או לא המוסד משלמים על המכשירים האלה, ועל כל ההצטיידות משלמים ההורים, אני חושב שזה חוצפה וגם בניגוד לחוק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: קריאתך נשמעה.

<צביקה כספי: אני רוצה להגיד עוד משהו.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<צביקה כספי: סיכמנו שיהיה שולחן עגול והדברים ייעשו בהסכמה מבעוד מועד ולא כלאחר יד.

<צביקה כספי: אני חושב שגם הוועדה המכובדת הזאת אמרה את זה בצורה חדה מאוד ובוטה.

<צביקה כספי: עוברים פה על חוקים מכל הכיוונים, לאף אחד לא אכפת.

<צביקה כספי: סליחה, הוועדה הזאת בלי שיניים, לא מקובל עלי.

<צביקה כספי: יש פה אנשים - - -

יעקב מרגי: אתה מנסה להשתמש באגו שלי?

<צביקה כספי: לא, לא.

<צביקה כספי: אני אומר את זה בצורה כואבת.

יעקב מרגי: לא כדאי לך לקבל נשיכה ממני בוועדה.

<צביקה כספי: אני כן רוצה לקבל נשיכה, כי אני חושב שמשהו צריך להיעשות פה.

<צביקה כספי: עם כל הכבוד לכל המנהלים פה ולכל האנשים שבאים כדי ליפות את הדברים, אנחנו בעד טכנולוגיה, אנחנו בעד התקשוב, אנחנו רוצים לעשות את זה נכון, הילדים שלנו סופגים מכל הכיוונים וגם ההורים.

יעקב מרגי: כספי, תודה.

יעקב מרגי: אני חושב שביטאת את הדברים בצורה ברורה וחד-משמעית.

יוסי יונה: היושב-ראש נציג של ההורים פה.

יעקב מרגי: ביטאת את הדברים.

יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה הזאת של תשלומי הורים צריכה להיות מלובנת.

<צביקה כספי: אין 70% הסכמה, אין אופציה כזאת.

יעקב מרגי: למה אתה מפריע לי?

<צביקה כספי: סליחה.

יעקב מרגי: היתה פה הצהרה בתחילת הדיון של משרד החינוך שהוא מתחייב לבדוק, לוודא, לפקח שזה מתנהל בצורה טובה.

יעקב מרגי: אני ער למה שאתה אומר.

יעקב מרגי: יכול להיות לכאורה מצב של ניגוד עניינים סמוי בקטע הזה, כי אם מנהל בית ספר מקבל מענק ליישם את הפרויקט הזה, הוא הופך להיות חלק מהתהליך והוא לא יכול להיות הכי-הכי אובייקטיבי בקטע הזה ביישום הנהלים.

יעקב מרגי: יש פה בעיה.

יעקב מרגי: אני מופתע שזה הסכום שהורים צריכים לשלם על ספרים.

<צביקה כספי: מה קורה כשיש לך שניים ושלושה ילדים?

יעקב מרגי: בשונה ממך אצלי היה שגריר בכל שכבה, אז אל תלמד אותי מה זה כשיש ילדים.

<פנינה שוויקי: אפשר לענות על העניין של הספרים הדיגיטליים.

יעקב מרגי: קיבלת את רשות הדיבור ויש עוד הרבה שרוצים לדבר.

יעקב מרגי: ד"ר רונית אשכנזי, סמנכ"לית ומנהלת הפדגוגיה של רשת עמל.

יעקב מרגי: אם תורידי מעצמך את הערות הביניים, נשארה לך דקה.

<רונית אשכנזי: ראשית, אני רוצה להתייחס למורים.

<רונית אשכנזי: לדעתי הדבר הכי חשוב במערכת החינוך זה המורים.

<רונית אשכנזי: אנחנו הכנסנו למידה ניידת, למידה באמצעות אייפדים, ואני רואה מורים עם אור בעיניים, מורים מתלהבים, וכשהמורים מתלהבים, אוהבים את מה שעושים והם מחוברים לשינויים וללמידה אחרת, חדשנית, מעניינת, מרתקת, מעצבת למידה, אז גם התלמידים נהנים מאוד.

<רונית אשכנזי: והתלמידים לומדים בחוויית למידה ואוהבים את מה שהם עושים.

יעקב מרגי: אם זה כל כך טוב, למה את לא מטמיעה את זה בכל רשת עמל בכל השכבות?

<רונית אשכנזי: אנחנו בתהליך.

יעקב מרגי: תנסו בפילנתרופיה, תאנסו את משרד החינוך שזה יוחל על כל השכבות.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה זה טוב סלקטיבית.

יעקב מרגי: אם זה כל-כך טוב, היא הנותנת.

יעקב מרגי: אמר חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין, זה מנציח פערים - - -

<רונית אשכנזי: ההיפך.

יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעי לי.

יעקב מרגי: זה מעמיק פערים אם רק 1,800 בתי ספר.

יעקב מרגי: זה חיבור בסיסי ולמדתי ליבה.

יעקב מרגי: יש לי בן שלא למד ליבה, אבל למד דברים יותר גדולים ממני, הוא עבר בהצטיינות כי הגנתי עליו מפגעי מערכות החינוך, הוא עבר בהצטיינות הרבה דברים שלא הצלחתי.

יוסי יונה: בלי טבלטים...

יעקב מרגי: בלי טבלטים.

יעקב מרגי: הוא עבר מכינה קדם אקדמית, והוא בר מניין, הוא יצא מישיבה שחורה להנדסה בהצטיינות תוך שנה אחת, לא ב-12 שנים.

יעקב מרגי: 1,800 בתי ספר מתוך הכלל זה פצע פתוח.

<רונית אשכנזי: אני רוצה - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: תני לי לדבר.

יעקב מרגי: אני לא מסתכל עליך.

יעקב מרגי: כנראה את צריכה להתאמן בשיח, בדיון.

יעקב מרגי: כשב-1,800 בתי ספר זה מיושם, אני מבין שאי-אפשר בכל שכבות הגיל.

יעקב מרגי: החלטנו שבכיתה ה', אז שבכיתות ה' בכל הארץ יהיה להם, שזה יהדהד.

יעקב מרגי: אנחנו מצד אחד מדברים גבוהה-גבוהה על צמצום פערים, ביד שמאל הקהה, החלשה, פותחים פערים בצורה אגרסיבית.

יעקב מרגי: אין מציאות כזאת.

יעקב מרגי: אם זה טוב, ודווקא בגלל שזה טוב, שזה יהיה בכל כיתות ה', אז לא יהיה בכיתות ו' ו-ז'.

<רונית אשכנזי: סליחה, אז אני רוצה להגיד - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני מדבר.

יעקב מרגי: אני לא אתן לך את רשות הדיבור, אם לא תתני לי לשאת את הדברים.

יעקב מרגי: ועוד לא דיברתי על הסכומים שההורים משלמים.

יעקב מרגי: הפכנו להיות הפרה הנחלבת של הממסד.

יעקב מרגי: אני מתפלא על ההורים, מתפלא על הסטודנטים פעם אחר פעם.

יעקב מרגי: במדינות אחרות היתה קמה זעקה, השבתה טוטלית.

יעקב מרגי: הסטודנטים נסחטים, נעשקים, לא שומעים אותם.

יעקב מרגי: יש תא זה ותא זה בקמפוס, והם רבים ביניהם בתאים - -

<זאב גולדבלט: אתה קורא לנו לשבות?

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: - - והגנבים עושים את עבודתם מתחת לשולחן, סליחה על הדימוי.

יעקב מרגי: כנ"ל גם ההורים.

יעקב מרגי: רבותי, אני אגלה לכם סוד, אל תגלו.

יעקב מרגי: בשנתונים זה מופיע ברור, שלושה וארבעה ילדים זה לא נחלת החרדים והערבים, היום זה החברה הכללית בישראל.

יעקב מרגי: כשיש שלושה וארבעה ילדים מוציאים על חינוך חינם לכאורה באמתלות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם לא קם הגבר שיכול להיות החריג בכיתה וגם לא יקום כנראה.

יעקב מרגי: הגיע הזמן, בלי שום קשר לטבלטים, שהסוגיה הזאת של תשלומי הורים, ואנחנו לא נרפה, תיבחן ותיחקר לעומק.

יעקב מרגי: אפילו אני אומר לכם שיש בתי ספר שזה גובל בפלילים.

יעקב מרגי: זה נושא לוועדת חקירה.

יעקב מרגי: אם לא הייתי בקואליציה – חברי האופוזיציה, אל תיקחו חומר למחשבה - - -

<דרור אלוני: אולי יש פה הזדמנות להעלות את הנושא הזה.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי, תמשיכי.

<רונית אשכנזי: הכלי הזה מצמצם פערים.

<רונית אשכנזי: משרד החינוך מתחיל בפריפריה.

<רונית אשכנזי: התמיכה הכי גדולה של משרד החינוך היא בפריפריה.

<רונית אשכנזי: הכנסנו טבלט לילדים בכסייפה, תל שבע, טייבה, בעיירות פיתוח.

<רונית אשכנזי: רשת עמל מוסיפה מכספה.

<רונית אשכנזי: להורים בצפון תל-אביב ובמקומות אחרים הם קונים לילדים, וחשוב שמשרד החינוך קונה דווקא לילדים שאין להם ומכניס אותם למאה ה-21.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשים את זה על השולחן.

יעקב מרגי: כשמדברים על צמצום פערים, קל לזרוק "פריפריה".

יעקב מרגי: גם בכפר סבא החזקה וגם בהוד השרון וגם בנתניה וגם בתל-אביב בתוך כיתה, זה שההורים שלו היום - - -

<רונית אשכנזי: אנחנו נותנים - - -

יעקב מרגי: סליחה, לא להפריע.

יעקב מרגי: לי.

יעקב מרגי: גם כשההורים כרגע במצב נתון גרים ברמת אביב, זה עדיין לא אומר שכל הכיתה במצב כלכלי טוב.

יעקב מרגי: אף אחד לא יודע מה קורה בתוך הבתים.

יעקב מרגי: כשמדברים על צמצום פערים קל לברוח לפריפריה.

יעקב מרגי: אדרבה, 80% מהפרויקט זה ביישובים בפריפריה, ואז יש הצדקה לטיעון.

יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על צמצום פערים זה בין תלמיד לתלמיד, ולא משנה מאיפה הוא.

יעקב מרגי: רבותי, עד עכשיו החבר'ה שמתנגדים לא קיבלו ביטוי.

יעקב מרגי: עמיר בורשטיין, בבקשה.

יעקב מרגי: יש לך בדיוק דקה, למרות שהנושא כבד.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עמיר בורנשטיין: אני אתייחס לדברים שהכי חשובים לי.

<עמיר בורנשטיין: שלוש נקודות: דבר ראשון, בדיקות הקרינה שעופר מתהדר בהן, אכן מספר יפה, אך הן מבוצעות לא נכון.

<עמיר בורנשטיין: לא אני אומר את זה, אלא סטיליאן אומר את זה.

<עמיר בורנשטיין: ראש התחום אומר שהוא לא הכשיר אתכם, השיטות לא שיטות, הבדיקות לא בדיקות, המכשירים לא מכשירים.

<עמיר בורנשטיין: יש לנו את הדברים בכתב ויש לנו אותם בהקלטות.

<עמיר בורנשטיין: אתם מקדמים את זה בצורה לא בדוקה.

<עמיר בורנשטיין: מבחינת התקנים, גם סטיליאן וגם סיגל סדצקי, שלא נמצאים בדיון הזה כדי להגיד את הדברים – גם את זה יש לנו בהקלטות – אומרים שהתקנים לא מגנים, הם תקנים שרירותיים, להבדיל מהתקן של תדר נמוך - - -

יעקב מרגי: נשמע את משרד הבריאות אחר-כך.

<עמיר בורנשטיין: - - - בקרינה בתדר נמוך.

<עמיר בורנשטיין: לפחות ההמלצה בארץ מבוססת על השפעות ביולוגיות, ב-RF זה מבוסס על חום בלבד.

<עמיר בורנשטיין: דבר שלישי זו הנקודה האחרונה, אם יורשה לי, ההורים של הילדים שנפגעים – אלי מגיעות פניות כל הזמן של הורים שהילדים שלהם נפגעים, ומתעללים בהם במערכת החינוך.

<עמיר בורנשטיין: המנהלים דוחים אותם ואומרים להם: לכו לפה ולכו לשם ותביאו לנו כך ותביאו לנו כך.

<עמיר בורנשטיין: אתם מדברים על ילד שאין לו טבלט, אני מדבר על ילד שלא יכול להיות בכיתה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סכם.

<עמיר בורנשטיין: סיכמתי.

<עמיר בורנשטיין: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רוני קלר, יושב-ראש הפורום לסלולריות שפויה.

יעקב מרגי: זה יהיה טלגרפית עכשיו מדובר לדובר.

יעקב מרגי: בבקשה.

<רוני קלר: אני מעביר את רשות הדיבור שלי לעמי.

יעקב מרגי: בבקשה, עמי.

<עמי יעקב: שלום, אני פעיל ארצי וחבר בעמותה לסלולריות שפויה.

<עמי יעקב: לאחרונה אני מסתובב בבתי ספר, גם מדבר עם משרד החינוך, גם מדבר עם משרד הבריאות ועם כולם, כולם אומרים לי: המשרד להגנת הסביבה הוא זה שקובע.

<עמי יעקב: אני ועוד עשרה הורים ניגשנו לפרופ' סטיליאן גלברג לפגישה מיוחדת.

<עמי יעקב: אמר לנו פרופ' סטיליאן בכבודו ובעצמו:

<עמי יעקב: אני לא רוצה שהנכדות שלי יהיו בבית ספר שיש בו וויי-פיי.

<עמי יעקב: אין לי את הכלים ואין לי את היכולות ואני לא יודע לבדוק וויי-פיי.

<עמי יעקב: אני שואל את עופר רימון איך הוא עשה את בדיקות הוויי-פיי, והוא אומר שהוא מתבסס על דברי המשרד להגנת הסביבה.

<עמי יעקב: המשרד להגנת הסביבה אמר בצורה מפורשת: אני לא מסוגל, אל תפילו עלי את האחריות הזאת והודעתי למשרד החינוך שאני לא אחראי לכל בדיקות הוויי-פיי, אז איך ד"ר עופר רימון עושה את הבדיקות?

<עמי יעקב: הייתי בבדיקה שנעשתה כהלכה בבית ספר הנדיב.

<עמי יעקב: יושב פה יושב-ראש מהבית ספר הזה.

<עמי יעקב: העמסנו את המחשבים כמו שצריך, עשינו תקשורת מלאה – עופר מדבר על 2 מיקרו ואט לסמ"ר – הגענו שם ל-8 מיקרו ואט לסמ"ר, וכשראו את המספר הזה נתנו לי בעיטה וגירשו אותי מבית הספר.

<שלומי קרמר: הוא הגיע בשקר - - -

יעקב מרגי: סליחה, אדוני.

<שלומי קרמר: לא, הוא הזכיר - - -

יעקב מרגי: אדוני, אני אוציא אותך החוצה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עמי יעקב: ביבנה מפעילים ראוטרים בניגוד לחוק הקרינה.

<עמי יעקב: מפעילים שם ראוטרים בהספקים גבוהים כשאסור בתדרים מסוימים לעבור את ה-100 מילי - -

יעקב מרגי: תודה.

<עמי יעקב: - - ביבנה מפעילים תדרים - -

יעקב מרגי: תודה.

<עמי יעקב: - - ב-5 ג'יגה שעוברים את המותר - -

יעקב מרגי: תודה.

<עמי יעקב: יש פה עבירה על החוק.

יעקב מרגי: אני אמרתי לך תודה כבר ארבע פעמים.

<עמי יעקב: עופר התחיל לספר לנו שהבדיקות טובות, אני לא מאמין לו.

יעקב מרגי: אתה עוצר או לא עוצר?

יעקב מרגי: מגי אסייג, מנכ"לית מיזם "סיסמה לכל תלמיד".

יעקב מרגי: בבקשה.

<מגי אסייג: תודה רבה.

<מגי אסייג: סיסמה לכל תלמיד, שזה לא יהיה חשוד, אנחנו לא מקבלים ממשרד החינוך ואנחנו לא מקבלים מאף אחד כלום, אנו פועלים עוד הרבה לפני שמשרד החינוך התחיל לפעול.

<מגי אסייג: התחלנו לפעול מ-2006.

<מגי אסייג: סיסמה לכל תלמיד זה מיזם שבחר לצמצם פערים חברתיים דרך צמצום פערים דיגיטליים.

<מגי אסייג: אנחנו פועלים כתפיסה בפריפריה החברתית של מדינת ישראל, ואתה צודק, היושב-ראש, מבחינתנו אנחנו פועלים בבתי ספר גם בתוך המרכז כשאנחנו מזהים צורך.

<מגי אסייג: כל המיזם הוא פילנתרופי, לא למטרות רווח.

<מגי אסייג: אנחנו עושים הכול בחינם, הכול כפילנתרופיה, המגזר השלישי.

<מגי אסייג: אני חייבת להגיד משהו מהמקום הכי-הכי בעייתי.

<מגי אסייג: כשנכנסנו ב-2006 ובחרנו לצמצם פערים חברתיים, בית הספר הראשון היה בירוחם – ישב פה יושב-ראש הוועדה מצנע בפעם הקודמת – דרך אגב, המיזם פועל ב-200 בתי ספר, מחוברים לענן "וובי" 80,000 תלמידים, 8,000 מורים, בכל המגזרים – בדואים, ערבים, יהודים, צ'רקסים, דתיים.

<מגי אסייג: התפיסה היתה שוויונית, והרעיון של סיסמה לכל תלמיד היא לתת הזדמנות לכל ילד לקבל את הכלים.

<מגי אסייג: אני מסכימה פה עם כל הקשיים שעלו.

<מגי אסייג: אני רוצה להגיד למי שיושב פה, עוד לא שמעתם שמינית מהקשיים שיש בתחום הזה.

<מגי אסייג: זה שבחרתם להתמקד באמצעי הקצה זה הסתכלות על רובד אחד מתוך 700 רבדים שיש למשרד החינוך להתמודד אתם.

<מגי אסייג: אני חייבת להגיד לכולם שזה רובד התשתיות: רובד התשתית הפיזית, האתרים, הפורטל הפדגוגי, ההטמעה, הטמעת המורה, הטמעת התלמיד, הטמעת המנהל – כל-כך הרבה סייגים יש כדי לא לעשות.

<מגי אסייג: התחלתי לפעול ב-2006, ורק ב-2010 כשהחליט משרד החינוך להיכנס עם התקשוב הלאומי הרגשתי את המקפצה בתוך בתי הספר לחולל שינוי.

<מגי אסייג: יש הרבה בעיות, ומי שיבוא ויגיד שכל המורים יודעים וכל מה שנאמר פה, אנחנו רחוקים שנות דור מלפתור את הבעיות.

<מגי אסייג: אבל, וזה האבל המיוחד שתוכנית התקשוב הביאה, והיא הביא לפתחם.

<מגי אסייג: היא הביאה את הצורך של כולנו להתמודד עם הבעיות, היא פתחה את הדלת של המורה שסגרה את הדלת ל-30 תלמידים ואמרה "אני מפחדת", ובית הספר לא אעז והרשות לא נתנה.

<מגי אסייג: באומץ רב החליט משרד החינוך לקחת את כל הבעיות.

<מגי אסייג: בעבר מי שחילק את המחשבים זה מפעל הפיס, ובעבר מי שקנה את הראוטר זו היתה מנהלת בית הספר, ובעבר מי שהטמיעה זה היה הפדגוגיה, והיו כל-כך הרבה גורמים כדי לחולל שינוי, שהיה צריך אומץ להגיד: הכול עובר אלינו.

<מגי אסייג: אני חייבת לציין עם הרבה ביקורת, ויש לי הרבה ביקורת, אני לא מסתירה את הביקורת, כי אני באתי לעזור, וכשאני רואה את הבעיות אני מעלה למעלה כדי שיצליחו באינטרוולים יותר קצרים להתמודד – לא כל אחד ילמד את הטעויות, אלא ללמוד ביחד, כי סכום השלם גדול מחלקיו, וכל מי שיושב פה רוצה שזה יצליח, אבל להסתכל על אמצעי הקצה - - -

יעקב מרגי: את מוכנה לחתום על זה?

יעקב מרגי: את בטוחה שכל מי שיושב פה רוצה בהצלחה?

<מגי אסייג: כן.

<מגי אסייג: כן.

<מגי אסייג: כן.

<מגי אסייג: מי שהתאמץ לבוא לפה, רוצה שזה יצליח.

יעקב מרגי: או לא.

<מגי אסייג: כן.

<מגי אסייג: אני באה ואומרת שכדי שזה יצליח אנחנו צריכים לקחת את הבעיות ולראות איך אנחנו פותרים אותן ולא איך זורקים.

<מגי אסייג: מאז שהתחיל הבג"ץ - - -

יעקב מרגי: אני אוהב להיות פרקטי.

יעקב מרגי: אני לא אוהב דיונים אקדמיים עד אין-סוף.

<מגי אסייג: אני לא אקדמית.

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: איך קראתם לעצמכם?

<מגי אסייג: "סיסמה לכל תלמיד".

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: העמותות זה המגזר השלישי.

יעקב מרגי: נכון?

<מגי אסייג: המגזר השלישי.

יעקב מרגי: אני אוהב את ההגדרה.

יעקב מרגי: מגזר שלישי, תפקידו לייצר תהליכים שיוטמעו בממסד, לא שבסוף הממסד נטמע במגזר.

<מגי אסייג: זה ההיפך.

יעקב מרגי: אל תעני לי.

יעקב מרגי: אני מהרהר בקול.

יעקב מרגי: זה התסכולים שלי.

יעקב מרגי: זה נכנס לפרוטוקול, מי יודע מתי יקראו את זה.

יעקב מרגי: אני חסיד שהמגזר השלישי מניע איזה תהליך, מטמיע בממסד, וכשזה טוב בורח, הולך למשימה אחרת.

יעקב מרגי: כשהמדינה מוטמעת במגזר השלישי אני מתחיל לפחד.

יעקב מרגי: מה שאני אומר שאת ערה לדיון, את אומרת שיש בעיה.

יעקב מרגי: את חשה שמשרד החינוך אולי קפץ מפיילוט קטן, מיד אצה לו הדרך להתרחב בלי שהוא ערוך, בלי שהוא מוכן, בלי שהוא הביא בחשבון את כל ההיבטים שנגעת בהם ונגעו בהם אחרים?

<מגי אסייג: אני חושבת שאני לא יכולה להעביר ביקורת על משרד החינוך בפורום - - -

יעקב מרגי: את לא רוצה.

<מגי אסייג: לא שאני לא רוצה, אין לי את כל הכלים.

<מגי אסייג: אני חושבת שבאזורים שבהם אני נמצאת, בבתי ספר יסודיים – אני נמצאת בבתי ספר יסודיים ולא בתיכונים – כי אני חושבת שאוריינות צריכה להתחיל מכיתות א' – אני חושבת שבאזורים שהעלינו בעיות קיבלנו שיתוף פעולה איך לפתור אותן.

<מגי אסייג: לא כל הבעיות נפתרות, אבל יש נכונות לפתור אותן.

יעקב מרגי: תודה.

<מגי אסייג: אני רוצה להביא את הדוגמה האחרונה עם הטבלט.

<מגי אסייג: כשהבנו שבטבלט יש כמה וריאציות, קיבלנו תמיכה מתוך השיח הכולל לייצר פתרונות שהם פתרונות היברידים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש לנו חמש דקות ויש עוד הרבה דוברים וסיכומים.

יעקב מרגי: הבנתי.

<מגי אסייג: אני רק מבקשת לסיכום מילה אחת.

<מגי אסייג: הדבר שאני רוצה שהוועדה תהיה ערה לו, מתוך המקום של בג"ץ – לרתום את סגל ההוראה, את המורים.

<מגי אסייג: לעלות לעגלה הזאת זה הרבה יותר קשה מאמצעי קצה.

יעקב מרגי: ההסתדרות מסכימה?

יעקב מרגי: לא רוצים פתיחת הסכם קיבוצי והפרעות?

<מגי אסייג: אדוני היושב-ראש, אני מדברת מהשטח.

יעקב מרגי: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: השאלה אם הם משחקים במגרש.

<מגי אסייג: כשיוצאות החוצה אמירות כמו: הוועדה לא מאפשרת, נוצר מצב שיש התכנסות חזרה פנימה.

<מגי אסייג: רצינו את הפתיחות ולתת - - -

יעקב מרגי: לא תהיה פתיחות אם יהיו חריקות בנהלים, קלה כחמורה.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

<מגי אסייג: אני לא מדברת על חריגה בנהלים, אני מדברת על העובדה - - -

יעקב מרגי: אנחנו שם עדיין לפי המוזיקה.

יעקב מרגי: אמרתי לעופר שברגע ששולחן הוועדה הזה יחוש שהעסק מתקדם לפי ההוראות, לפי החוקים, לפי הכללים, תוך מתן דגש על ההיבט החברתי, פדגוגי וגם בריאותי, גם אם זה לא 100% היום, ונראה שמשרד החינוך קשוב והולך לנקוט בצעדים, אנחנו ניתן רוח גבית.

יעקב מרגי: אם לא, אני אומר לך, אפעיל את רגל ימין שלי על דוושת הבלם ואת יד ימין על האמברקס לעצור את העגלה.

<מגי אסייג: אני מסכימה אתך, ובגלל הרגישות שלך רציתי להזמין את הוועדה למגדל העמק, ששם עשינו לכל כיתות ד', לכולם מכל העיר, כל היישוב לגישתך, כל היישוב הולך לתהליך יחד עם משרד החינוך עם הערכה מלווה, כדי לראות מה המשמעות כשעושים את הדבר הזה, איך השטח מקבל את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אשר קסו, בבקשה.

יעקב מרגי: יש לך דקה.

<אשר קסו: אני מנהל בית ספר בעמק חפר, 1,100 תלמידים, 160 מורים, חמש שנים במערכת.

<אשר קסו: כבוד יושב-ראש הוועדה, אני רוצה להגיד כמה דברים.

<אשר קסו: האחד, סוגיית האנשים שנשארים מאחור.

<אשר קסו: לכאורה אנחנו בחתך סוציואקונומי מאוד-מאוד גבוה, אבל יש גם בבית יצחק תלמידים שנזקקים, והדברים האלה לא נעלמים מעינינו.

<אשר קסו: זה אחד.

<אשר קסו: השני, דוגמה קלאסית – דיברת על הקצאת משאבים, ושמולי היה פה לפני כן ואמר שהוא מודאג מאותם אנשים שלא מקבלים את הדברים – אני אומר לך חולקו תקציבים בשבועות האחרונים, החברים פה מכירים אותי כאחד שנמצא בדגם A, לא קיבלתי אגורה, וכשהתלוננתי אמרו לי: אתה לא בחתך הסוציואקונומי, יש לך את הדברים האלה, לא תקבל.

יעקב מרגי: דבר על הפרויקט עכשיו.

<אשר קסו: הפרויקט מבחינתנו בשנה הרביעית.

<אשר קסו: אני מזמין אותך, כבוד היושב-ראש, לבקר בבית ספר שמתנהל.

<אשר קסו: מורים כותבים תכנים, אפרופו הקידום של המורים ומה המשמעות של זה.

<אשר קסו: זה לא רק טכנולוגיה, מה שמוביל פה זה הפדגוגיה והאנשים שמובילים אותה.

<אשר קסו: בהחלט צריך לראות איך מאגמים את המשאבים ודוחפים את כולם פנימה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תקשיבו, אני לא מאיים על אף אחד, אבל הערת אזהרה – לא בטאבו – אתם מכירים את הקישון?

יעקב מרגי: אני בא ממקום עבודה שבהתחלה כולם משקיעים באמצעי בטיחות, ובסוף הסטטיסטיקות מנצחות, ויבוא בעוד 10, 15, 20 שנה, אותו תלמיד כיתה ד', אני לא מאחל לו כלום – יבוא עם תביעה.

יעקב מרגי: הוא יתבע את מנהל בית הספר, את המורה, את משרד החינוך, כל מי שהיה מעורב.

יעקב מרגי: לכן סוגיית הבריאות, אל תקלו בה ראש.

יעקב מרגי: אני יודע, אני ער, ואמרתי את זה בפתיח, שלא כל בעלי המקצוע תמימי דעים באותן רמות לגבי סוגי הקרינה ורמת הנזק של קרינה כזאת או אחרת.

יעקב מרגי: אני יודע שהמדינה עצמה כמעט גוררת רגלים או מסתמכת על משהו לא משלה, היא מסתמכת על מקורות בעולם.

יעקב מרגי: חכמים, היזהרו בדבריכם.

יעקב מרגי: קדימה, אני לא רוצה תגובה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, היה סיכום בוועדה בין-משרדית ב-2013, גם כאשר אישרו את הכנסת הטבלטים, שזה יהיה ברשת קווית.

יוסי יונה: ריבונו של עולם, אני לא מבין, יש כאן משהו מאוד-מאוד ברור, שמתעלמים ממנו באופן עקבי.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: סליחה.

יוסי יונה: למה לא עושים את זה?

יוסי יונה: אני לא מבין.

יעקב מרגי: שאלת קודם.

יעקב מרגי: רבותי, תקשיבו טוב-טוב, יש דוברים שכבר דיברו, יש שעוד לא דיברו, השעון אומר לי שהזמן נגמר ונשארו לנו משרד החינוך ומשרד הבריאות.

יעקב מרגי: משרד הבריאות, נושא בריאות.

<גיא לוי: אפשר עוד קול אחד מצד ההורים?

יעקב מרגי: מיד.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

<איזבלה קרקיס: לגבי השאלות שעלו כאן על קביעת הערכים, משרד הבריאות יחד עם המשרד להגנת הסביבה קבעו ערכים על בסיס מידע חלקי שקיים בעולם.

<איזבלה קרקיס: נכון שיש מדינות שערך שנקבע - - -

<גדעון לייכנר: על בסיס מידע טרמי, לא ביולוגי.

<גדעון לייכנר: את הראשונה שצריכה לדעת את זה.

יעקב מרגי: אדוני.

יעקב מרגי: אדוני.

יעקב מרגי: אדוני, לא זכור לי שקיבלת רשות דיבור.

יעקב מרגי: אל תאלץ אותי בבקשה - - -

<איזבלה קרקיס: הערך נקבע על-פי המידע שקיים בעולם.

<איזבלה קרקיס: נכון שהמידע יחסית מוגבל מבחינת ההשפעות הבריאותיות.

<איזבלה קרקיס: הערך שנקבע הוא על-פי הזהירות המונעת, כדי להקטין כמה שניתן השפעות מזיקות על בסיס מידע שקיים על אפקט של חימום על התאים הביולוגיים, ואין מידע משמעותי נוסף עם מנגנונים נוספים של השפעה על הבריאות.

<איזבלה קרקיס: עלו פה גם שאלות וביקורת לגבי ביצוע הבדיקות ומה המשמעות הבריאותית של הבדיקות האלה – משרד הבריאות לא אחראי על הביצוע של הבדיקות, מי שכן אחראי זה המשרד להגנת הסביבה.

<איזבלה קרקיס: המתודולוגיה וההנחיות שניתנות על-ידי המשרד להגנת הסביבה מקובלות עלינו.

<איזבלה קרקיס: פרופ' סטיליאן גלברג הוא זה שאחראי ומוביל בנושא, ומבחינתנו הוא הסמכות שניתן להתייחס לדעה המקצועית שלו.

<איזבלה קרקיס: משרד הבריאות בהתייעצות מתמדת עם פרופ' סיגל סדצקי.

<איזבלה קרקיס: היא מומחית בעלת שם בין-לאומי והיא מובילה את התחום לא רק במשרד, אלא בעולם, מבחינת ההשפעות הבריאותיות.

<איזבלה קרקיס: ועדה בין-משרדית, על-פי החלטת הממשלה, הקימה מוקד מידע ומרכז מידע שנקרא "תנודה", שמפרסם את כל המידע הבריאותי שקשור להשפעות של קרינה בלתי מייננת והתייחסות מאוד ספציפית ומאוד רחבה לנושא של הוויי-פיי בבתי הספר, כך שאפשר בכל פעם לראות תיקונים, התייחסות, עצות לגבי הנושא הזה, כשלדעתנו זה מאוד חשוב, ואנחנו תומכים בתחום הזה של הגברת המידע בנושא הספציפי הזה.

יעקב מרגי: האם נעשו ביקורות בשנים האחרונות על-ידי משרד הבריאות בבתי הספר המפעילים את פרויקט הטבלט?

<איזבלה קרקיס: כרגע אני לא אתייחס לשאלה הזאת, כבוד היושב-ראש - - -

יעקב מרגי: למה?

<איזבלה קרקיס: כי הנושא בטיפול של פרופ' סדצקי.

<איזבלה קרקיס: אני אשמח להתייחסות ספציפית שלה בנושא.

יעקב מרגי: אין לך את המידע?

<עמי יעקב: הגשנו רשימה של 70 ילדים - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים עכשיו.

<איזבלה קרקיס: הנושא של רגישות לשדה אלקטרו מגנטי הוא נושא שכרגע נמצא בדיונים מקצועיים של המשרד.

<איזבלה קרקיס: אנחנו בעד הגברת הידע ועשייה של מחקר ביולוגי רפואי בנושא, כדי לתת מידע לאנשים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם: תתכבדו, תקפלו את התיקים, את התיקיות ואת הטבלטים עד שתגמרו את המחקרים שלכם.

יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אגיב כך?

<גדעון לייכנר: נכון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הפרעת לי.

יעקב מרגי: בפעם השלישית אני אוציא אותך.

<איזבלה קרקיס: המידע שקיים בעולם מאוד מוגבל ואנחנו לא היחידים בנושא הזה.

יעקב מרגי: מה לעשות, אנחנו מדינה חלוצה בהרבה דברים, בין חיוביים ובין שליליים.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו חלוצים, הרצנו את הטבלטים קדימה, ועכשיו אנחנו מחפשים את סימני הדרך שעשינו בדרך.

<איזבלה קרקיס: אין בעולם מרכז ידע כזה כפי שיש לנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עופר, שמעת את התהיות, שמעת את סוגיית הסכומים, שמעת את הסוגיה החברתית והפדגוגית, יש לנו אילוצי זמן, כבר גלשתי לדיון הבא שלי - - -

<עופר רימון: חצי דקה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עופר רימון: לגבי כל נושא הרשתות האלחוטיות אנחנו עובדים לפי הנחיות שנקבעו.

<עופר רימון: אני אומר לך שאין מדינה בעולם שעושה את המאמצים שאנחנו עושים בעניין הזה, לא ברמה של הרגולציה ולא ברמה של הבדיקות.

<עופר רימון: תביא לי מדינה אחת, כבוד הפרופסור, חבר הכנסת, שעושה את המאמצים שאנחנו עושים.

<קריאה: אוסטריה.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: תנו לו לסיים.

<עופר רימון: בעניין השוויון בנטל - - -

יעקב מרגי: רגע, יש פה שאלה של חבר כנסת והיא ראויה להתייחסות.

יעקב מרגי: תבואו ותסתרו אותה מקצועית.

יעקב מרגי: אמר חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה פעמיים, בפעם הראשונה ובפעם השנייה, הוא אומר שהחלטת הוועדה הבין-משרדית היתה לעשות את זה ברשת קווית.

<עופר רימון: אני אענה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עופר רימון: לא מדויק.

<עופר רימון: היינו בבג"ץ, אמרנו שאנחנו מאפשרים לבתי ספר להשתמש ברשתות אלחוטיות, בג"ץ קיבל את העמדה, היה על זה ערעור ואנחנו משתמשים לפי ההנחיות.

<עופר רימון: נקודה.

יוסי יונה: אני לא מדבר על הבג"ץ, אני מדבר על הוועדה הבין-משרדית.

<עופר רימון: הוועדה הבין-משרדית היתה זו שכתבה את החוזר לבג"ץ, ואנחנו חתמנו על זה – משרד הבריאות והמשרד להגנת הסביבה.

<עופר רימון: זה חתום בבג"ץ, תלך ותראה.

<עופר רימון: אתה רוצה שעוד פעם נגיד שהיא אמרה את זה?

יוסי יונה: כן.

<עופר רימון: אז אני אומר.

<עופר רימון: הדבר הבא.

<עופר רימון: בעניין אוכלוסיות חסרות אמצעים והדאגה העמוקה שלך, כבוד היושב-ראש, שהעניין הזה יטופל כמו שצריך.

<עופר רימון: אנחנו נדאג שדעתך תנוח בעניין הזה.

<עופר רימון: נעשה את כל הבדיקות.

<עופר רימון: העניין הזה הוא גם בבג"ץ, וגם שם נציג את עמדתנו.

<עופר רימון: אני ברמה האישית מבטיח לך שנדאג שהעניין הזה יבוצע בצורה טובה ושתנוח דעתך.

<עופר רימון: זו אחריות שלנו.

<עופר רימון: לגבי הנושא של המגזרים הלוא-יהודים.

<עופר רימון: בתוכנית התקשוב, מתוך 1,800 – זה היה בקשר לשאלתכם – במגזר הלוא יהודי - - -

מסעוד גנאים: אולי יוסף ג'בארין ששאל.

<עופר רימון: לא משנה, אני מניח שאתם רוצים לדעת.

יעקב מרגי: הוא התכוון לרשימתכם.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אין לנו זמן עכשיו לדיונים.

<עופר רימון: מתוך 1,800 בתי ספר בתוכנית התקשוב יותר מ-500 הם במגזר הלוא יהודי, שזה אומר כ-30% מעבר לגודלם באוכלוסייה.

יעקב מרגי: יש הורים שיגידו לך לתפיסתם שבדברים השליליים לכאורה אתם נותנים למגזר הערבי מעבר לגודלם באוכלוסייה, אבל זאת מחשבה קונספירטיבית.

טלב אבו עראר: גם לבדואים?

יעקב מרגי: היינו ביחד.

יעקב מרגי: לא ראית כיתה לבדואים?

יעקב מרגי: טלב אבו עראר רואה רק מה שהוא רוצה.

<עופר רימון: כולל הפזורה בנגב.

<מגי אסייג: כסייפה.

יעקב מרגי: לא רק בכסייפה.

יעקב מרגי: עופר, תסיים.

<עופר רימון: דבר אחרון.

<עופר רימון: כמה שאתם תחזקו אותנו, היכולת שלנו לצמצם פערים תגדל.

<עופר רימון: כמה שתחלישו אותנו, היכולת לצמצם פערים תקטן.

<עופר רימון: זה מה שיקרה בפועל.

יעקב מרגי: רבותי, באמת בצער, כי הדיון ממש מרתק.

יעקב מרגי: אף אחד מהדוברים פה לא דיבר דברים שלא בטעם.

יעקב מרגי: לדעתי יש עוד ק"נ טעמים בעד ועוד ק"נ טעמים נגד.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: אני מתנצל, יש לי עוד דיון, אנשים מחכים, באו מרחוק.

יעקב מרגי: אפילו הפסקה אין לי.

יעקב מרגי: רבותי, תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

יעקב מרגי: אני חושב שכל מי שהגיע לכאן תרם בנוכחותו לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה לפניה את התחייבות משרד החינוך לפעול לפי הוראות וחוק תשלומי הורים.

יעקב מרגי: כמו כן הוועדה מורה למשרד החינוך לבצע ביקורת עומק במדגם מייצג של בתי הספר המפעילים בסוגיות תשלומי הורים, הסכומים שנדרשים לשלם ומה הפתרונות שייתנו לתלמידים שאין ביכולתם לשלם את מחיר הטבלט והספרים הדיגיטליים.

יעקב מרגי: הוועדה לא קיבלה תשובה מספקת ממשרד הבריאות – חבל שהם לא מקשיבים לי – לא קיבלנו תשובות מספקות על הפעולות שנעשות על-ידי משרד הבריאות בסוגיה הזאת של הקרינה.

יעקב מרגי: שמעתם את דאגת ההורים.

יעקב מרגי: אני מבקש, משרד הבריאות, לדיון הבא, כמו שקראתי למשרד החינוך לקיים ביקורת, אני מבקש לקיים ביקורת במספר בתי ספר מייצגים שמפעילים זאת, להביא לוועדה בתום הביקורת הזאת את המסמך.

יעקב מרגי: יהיה מסמך מייצג.

יעקב מרגי: אתם יודעים לתת תשובות בהרבה תחומים, כנ"ל גם בנושא בריאות העם, בריאות הציבור, לפי הפקודה.

יעקב מרגי: רבותי, תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון מעקב גם על הנושא הזה בפעם השלישית, תודה.