ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 72, 2015-11-02 11:00

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: 2 בנובמבר 2015, כ' בחשוון תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – התמודדות מערכת החינוך עם גל הטרור.

יעקב מרגי: חסרה פה מילה בנושא.

יעקב מרגי: היא לא מתמודדת.

יעקב מרגי: ההתמודדות הפדגוגית – כבר היה דיון על התמודדות – ההתמודדות הפדגוגית של מערכת החינוך עם גל הטרור.

יעקב מרגי: אין ספק שימים קשים עברו ועוברים על החברה בישראל.

יעקב מרגי: אווירה של טרור, אווירה של אלימות ותסכול, אווירה של חוסר אונים במידת מה.

יעקב מרגי: כל המצב הזה משפיע באופן ישיר על ילדים באשר הם, כל שכן הילדים במתחם בתי הספר ויוצר אווירת מתח במרחב הבית ספרי.

יעקב מרגי: ועדת החינוך נדרשה לאבטחה סביב מוסדות החינוך, נדרשת היום לסוגית ההתמודדות של מערכת החינוך מול האתגרים הנוספים, של באמת העברת המסרים האמיתיים והנכונים, לא כפי שזה עולה ומצטייר ברשתות החברתיות – בדרך כלל מוחצן.

יעקב מרגי: אתגר של הקניית כלים להתמודדות רגשית במצבי מתח וחרדה, אתגר של התמודדות הסביבה המורכבת של החברה בישראל, שכמעט כל הערים היום אפשר להגדיר אותן כערים מעורבות במידת מה, והאתגר הגדול מכולם, שהוא אתגר החיים המשותפים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: פנו אלינו מספר גורמים, ארגונים חברתיים שביקשו שנקיים את הדיון.

יעקב מרגי: בהתחלה קצת היססנו, אמרנו בואו נראה איך אנחנו עוברים את זה, אבל עדיין אנחנו חווים אירועים כאלה ואחרים ולכן החלטתי להביא את זה לדיון.

יעקב מרגי: נשמע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: יש לנו כאן את נציגי משרד החינוך והם יציגו לנו סקירה.

יעקב מרגי: יש לכם מצגת או רק סקירה?

יעקב מרגי: אוקיי, סקירה, בבקשה.

<יוכי סימן טוב: שלום.

<יוכי סימן טוב: שמי יוכי סימן טוב.

<יוכי סימן טוב: אני מנהלת היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ וחירום בשירות הפסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך.

<יוכי סימן טוב: אני אגיד כמה וכמה דברים.

<יוכי סימן טוב: ראשית כל, מנכ"לית המשרד, ברגע שהתחיל גל הטרור, היא הוציאה מכתב לכל מנהלי בתי הספר, עם תכנית שבה היא קוראת למורים ולגננות לשוחח בכל בוקר עם הילדים על המציאות המורכבת שבה אנחנו נמצאים.

<יוכי סימן טוב: ניתנו גם עקרונות לדיבור רגשי עם תלמידים.

<יוכי סימן טוב: צריך להגיד שזה לא התחיל מהיום ושאנחנו יחידה שקיימת 12 שנים והעקרונות של העבודה נהירים למערכת כבר במשך עשרות שנים, מלפני היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ.

<יוכי סימן טוב: יש לנו עקרונות מאד מאד ברורים איך להתנהל במצבי לחץ וחירום עם ילדים.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת, המורים מקבלים קודם כל הדרכה בחיזוק החוסן הנפשי של הילדים במצבים הרגילים.

<יוכי סימן טוב: יש לנו תכנית חוסן, שמועברת בבתי הספר בשגרה, שבה הילדים לומדים ויסות רגשי, התמודדות עם קונפליקטים והתמודדות עם היום יום כמו חרדה.

<יוכי סימן טוב: חרדת מבחנים, מריבה עם הורים, מריבה עם מורה וכדומה.

<יוכי סימן טוב: התכנית הזאת הוכחה כיעילה, מחקרית היא הוכחה כיעילה להפחתת סימפטומים במצבי דחק קיצוניים.

<יוכי סימן טוב: היא נוסתה בהתחלה באשקלון ואחר כך עברה להרבה מאד ערים בארץ, כולל במגזר הערבי.

<יוכי סימן טוב: חשוב להדגיש שאנחנו עובדים עם כל המגזרים כאחד.

יעקב מרגי: זה ברגיעה ובשוטף.

<יוכי סימן טוב: נכון.

<יוכי סימן טוב: ובשעת משבר, יש לנו ככה, יש לנו 2,700 פסיכולוגים שפרושים ברחבי הארץ ויש לנו 4,500 יועצים שנמצאים גם כן בבתי הספר ובגני הילדים.

חנין זועבי: כמה מה-2,700 ומה-4,500 ערבים?

<יוכי סימן טוב: זה בערך ביחס של הערבים באוכלוסייה, אבל אין לי את המספרים כרגע, כי לא זה מה שאמרו לי להכין, אבל אני אומרת באופן כללי את הפרישה בארץ.

<יוכי סימן טוב: אנחנו עובדים ויש לנו פרוטוקולים מסודרים ואנחנו עובדים על סימולציות למצבי משבר.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת, כשיש תרגיל למוסדות החינוך, שמר אריה מור אחראי עליו, אז אנחנו לא רק מתרגלים ירידה למקלטים, אנחנו מתרגלים צוותים לשעת חירום בבתי הספר ובגנים.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת, יש בכל בית ספר צוות שמוכשר להתמודדות המנטאלית עם החירום והמשבר ואנחנו לא מחכים רק לטרור או למלחמה כדי לתרגל את זה.

<יוכי סימן טוב: לצערנו, החיים מלאים במשברים וגם כשילד נהרג בתאונת דרכים, או אמא של ילד נפטרה פתאום וזה משפיע על בית הספר, אנחנו דואגים שהמורים והגננות יידעו איך להתנהל עם הילדים.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת אין מצב - היום אני יכולה להגיד – אין מצב שיהיה בו אירוע משבר של אובדן חמור, גם אם מדובר באדם אחד בבית הספר, שאין התערבות מקצועית.

<יוכי סימן טוב: יש לי מדריכות ביחידה, שפרושות בכל רחבי הארץ, בכל המגזרים.

<יוכי סימן טוב: אנחנו נפגשים אחת לחודש ללמידה ולהתמחות והן הולכות בכל אירוע למוסד החינוכי, לעזור לצוותים החינוכיים להתנהל נכון עם התלמידים.

<יוכי סימן טוב: כי אנחנו יודעים מחקרית, שהיומיים הראשונים קריטיים לאיך שהילדים והצוותים יחוו את האירוע.

<יוכי סימן טוב: אם אנחנו נתנהל נכון ונתמוך, אז אנחנו נמנע הרבה מאד סימפטומים חריפים והפרעה פוסט טראומתית שעלולה לקרות.

<יוכי סימן טוב: אין לנו, כמובן, מאה אחוז של הצלחה וחשוב להגיד בצניעות משהו, שאנחנו יכולים להפחית סבל.

<יוכי סימן טוב: אנחנו לא יכולים למנוע אותו.

<יוכי סימן טוב: כי כשאדם חווה אובדן, לא יעזור כלום, הוא חווה אובדן.

יעקב מרגי: גברת סימן טוב, אני מבין את ההיערכות הכלכלית, אנחנו גם מכירים ואני רוצה התייחסות ספציפית למצב הנוכחי, מה נעשה במערכת החינוך.

<יוכי סימן טוב: אז אני אגיד.

<יוכי סימן טוב: קודם כל, כשקורה אירוע, יש אנשי מקצוע גם מהיחידה שלי – מדריכות – וגם פסיכולוגים ויועצים של המקום, שבאים לעזור לצוותים החינוכיים לניהול האירוע עם הילדים ועם הצוותים.

<יוכי סימן טוב: יש לי ברמה של דיווח כל מוסד חינוכי שחווה, או לידו.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת כשיש מוסד חינוכי - - -

יעקב מרגי: אני בכוונה מצודד אותך.

יעקב מרגי: את מדברת איתי מה עושים כש-.

<יוכי סימן טוב: כן.

יעקב מרגי: מדינת ישראל חוותה גל טרור כרגע.

יעקב מרגי: אני מבין ממך שאם היה איזה נפגע מבית ספר מסוים, אז הצוות מתערב ויש לך נוהל עבודה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו מדברים על אווירה כללית.

יעקב מרגי: כל אחד בא עם מטענים, יש לו ווטסאפ, יש לו רשתות חברתיות – מה נעשה?

יעקב מרגי: היו שיעורים?

יעקב מרגי: כי הדרכתם?

יעקב מרגי: נתתם הנחיות להקצות לזה שיעורים?

<יוכי סימן טוב: ממש.

יעקב מרגי: ואני מקווה שלא תשימי לי את זה על הגיבנת של גב הגמל, שנקראת כישורי חיים.

<יוכי סימן טוב: לא, לא, לא.

<יוכי סימן טוב: אז אני יכולה להגיד, ואגב זה לא גיבנת גמל, זה שיעור חשוב מאד.

יעקב מרגי: לא, כולם מעמיסים עליו הכל.

איציק שמולי: רק שאלת הבהרה נוספת.

איציק שמולי: אם את יכולה להתייחס מעבר להיבטים הפסיכולוגיים והמנטאליים, מה עושים ברמה החינוכית, מה שנקרא האחר הוא אני וכל הדברים האלה.

<יוכי סימן טוב: כן.

<יוכי סימן טוב: אז קודם כל בתכנית שהמנכ"לית הוציאה לפני כשלושה שבועות, יש בהחלט מה שנקרא עקרונות לשיח מוגן.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת איך אפשר לנהל שיח כשיש הבדלי דעות, כשיש קונפליקטים, ואיך אפשר לנהל את זה ברמה כזאת, שזה לא ייצור פיצוץ בכיתה או בחדר המורים, אלא ייצור חיבור.

<יוכי סימן טוב: זה באמת אתגר מורכב, אבל אפשרי.

<יוכי סימן טוב: ואני אגיד עיקרון אחד.

<יוכי סימן טוב: העיקרון המרכזי הוא שמדברים על רגשות – איך אני מרגישה, איך אני מרגיש, ולא מה דעתי עליו או עליה.

<יוכי סימן טוב: זה העיקרון ככה באמת על רגל אחת, אבל יש לנו חוברת שקיימת כבר לא מעט שנים, אבל אנחנו מרעננים אותה.

<יוכי סימן טוב: זה עובד, זה באמת עובד גם בקבוצות קונפליקט.

<יוכי סימן טוב: אגב, אנחנו עושים את זה בכל הרמות ואולי יהודית תרחיב מה נעשה במחוזות.

<יוכי סימן טוב: בירושלים נעשה מהרמה של מפקחים, דרך המנהלים, דרך המורים.

<יוכי סימן טוב: אנחנו עושים מודלינג, הדגמה של איך אפשר לנהל שיח קונפליקטואלי בקבוצה בכיתה.

<יוכי סימן טוב: אז בהחלט עושים את זה.

יעקב מרגי: את תמיד, ועושה את זה בהצלחה, מה צריך לעשות.

<יוכי סימן טוב: אמרתי שעושים את זה.

יעקב מרגי: אני שואל מה נעשה.

<יוכי סימן טוב: כן, עושים את זה.

<יוכי סימן טוב: עושים את זה.

<יוכי סימן טוב: אני אומרת שעושים את זה בכל המחוזות.

יעקב מרגי: תפרטי.

<יוכי סימן טוב: אני אתן דוגמא.

<יוכי סימן טוב: את רוצה לדבר על מה שנעשה במחוז ירושלים עם המפקחים?

<יוכי סימן טוב: אז אולי תספרי, כי זה נעשה גם בכל המחוזות.

<יוכי סימן טוב: אני באה עכשיו מישיבת הנהלת שפ"י וסקרנו וראינו שזה נעשה בכל המחוזות, כי אנחנו מאמינים בשיטה של המניפה – אם אתה עושה את זה עם המפקחים – הם עושים את זה עם המנהלים שלהם, המנהלים עם המורים וכך הלאה עם התלמידים.

<יוכי סימן טוב: זאת הדרך.

<יוכי סימן טוב: אז את רוצה לדבר על מה שנעשה במחוז ירושלים, על העשייה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

<יהודית אפרמן: שלום, אני יהודית אפרמן, מפקחת על הייעוץ החינוכי במחוז ירושלים, ובעצם אני באה כנציגת הפיקוח לייעוץ, לדבר גם על ירושלים וגם על מחוז ירושלים.

יעקב מרגי: תקרבי את המיקרופון אליך, שישמעו אותך.

יעקב מרגי: בבקשה.

<יהודית אפרמן: אז אחד הדברים, לאור הדברים שאמרה יוכי, אנחנו קיבלנו חומרים שבהם בשלב הראשון הייתה עבודה עם מפקחי המחוז.

<יהודית אפרמן: אני מדברת על ירושלים ועל מחוז ירושלים ואני יודעת שזה במקביל נעשה בכל הארץ.

<יהודית אפרמן: הייתה עבודה במקביל עם כל המפקחים, שהיה איזה שהוא שיח ראשוני, ונטילציה של מה קורה.

<יהודית אפרמן: היה שיח מיוחד עם מפקחים של היסודי עד יסודי גני ילדים ושל החברה הערבית, היה לנו גם שיח מיוחד יחד איתם, שניהלה אותו הפסיכולוגית המחוזית.

<יהודית אפרמן: לכל אחת מאיתנו, המפקחות, היה לה שיח עם קבוצה אחרת, שבעצם הרמה המשותפת הייתה – מה קורה בתוך המחוזות, מה קורה בתוך בתי הספר, מה קורה עם התלמידים, מה קורה ברמת הורים.

<יהודית אפרמן: איך אנחנו לוקחים את אותה שיטת המניפה ואנחנו ממשיכים הלאה למנהלים.

<יהודית אפרמן: כל אחד מגיע מהרמה האישית שלו, שהוא חווה ברמה זו או אחרת אל הרמה באמת של אחריות שהוא לוקח על עצמו מבחינת המערכת.

<יהודית אפרמן: והרעיון הוא באמת איך כל מפקח לוקח אחר כך את המנהלים שלו ועושה איתם את אותו שיח, כדי שהמנהל יוכל לעשות את זה בבתי הספר עם המחנכים, מורים, תלמידים והורים בנוסף.

<יהודית אפרמן: כל יועצת, בכל בית ספר, קיבלה הנחיות מאד ברורות דרך המשרד, איך לנהל עם צוות חדר המורים שיח, שיח מוגן.

<יהודית אפרמן: כל בתי הספר, גם במגזר היהודי ובמגזר הערבי, ניהלו שיח בתוך בתי הספר.

<יהודית אפרמן: הייתה מעט בעיה תחילה במזרח ירושלים למנהלים לנהל את השיח, כי היה שם איזה שהוא פחד מאד גדול.

<יהודית אפרמן: יצאה גם מהרשות בירושלים בקשה שהשיח הזה יתנהל גם שם בתוך בתי הספר, כאשר אנחנו ממקדים ואת אותם הדברים אנחנו עושים גם במערב העיר וגם במזרח העיר, כשהנושאים הם אותם נושאים – כשמדברים על תלמידים - איך אנחנו מתעלים כעסים, ערך החיים, מה המשמעות שאנחנו רוצים לתת, איך אנחנו מתנהלים כשאנחנו פוחדים, מי הכתובת, מי הוא המבוגר האחראי שאליו אני פונה וכו' וכו'.

<יהודית אפרמן: אנחנו עושים בדיוק את אותו דבר בכל המגזרים.

<יהודית אפרמן: בנוסף, אנחנו מובילים דרך היחידה של יוכי את הנושא של רענון הצל"ח.

<יהודית אפרמן: צל"ח זה צוות לשעת חירום, שבשגרה כל מערכת בית הספר יודעת מה הוא, אבל פה על אחת כמה וכמה.

<יהודית אפרמן: את כל סדר הפעילות כל בית ספר חייב לדעת ולעשות אותו בשעת מצוקה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, בבקשה.

איתן ברושי: שלום לכולם.

איתן ברושי: אין ספק, זה נושא חשוב, אבל אני רוצה להוסיף מספר נקודות מעבר למה שנמסר פה, כי אנחנו למדנו שזה לא רק עניין פסיבי - ההכנה והתכוננות היא גם אקטיבית.

איתן ברושי: אני רוצה לדבר על הצד האקטיבי.

איתן ברושי: קודם כל, כמי שמכיר את המערכת, אנחנו ידענו שבכל בית ספר יש היערכות פנימית, שכוללת אחראים על הביטחון ואחראים על הגשת עזרה ראשונה, ושיש מערכת בתוך כל בית ספר, שיודעת להתמודד לא עם אירוע פסיכולוגי או סוציאלי, אלא גם עם אירוע – כמו שאתם גם כותבים באחת הניירות – הגנה, היערכות פיזית.

איתן ברושי: זה טוב לרעידת אדמה, זה טוב לאלימות, לצערנו לאין ספור דברים, כולל כמובן במגזר הלא יהודי וכדאי לחדש את זה, כדאי לתרגל את זה.

איתן ברושי: אנחנו לא צריכים להיות תלוים אחד בשני אלא להיות בעלי יכולת תגובה ויזמה.

איתן ברושי: דבר שני, העליתי את זה גם בפני שר החינוך.

איתן ברושי: משרד החינוך כל פעם שולח נציגים אחרים, אולי פעם אנחנו ניזום, אדוני יושב הראש, מפגש עם ההנהלה של משרד החינוך, עם ראשי המחוזות.

יעקב מרגי: היית בפתיחת שנת הלימודים?

איתן ברושי: כן, הייתי שם, אבל זה היה רשות דיבור למנכ"ל ולשר ולא הספיקו לדבר על כל דברי ההלל והשבח.

איתן ברושי: עכשיו אולי צריך קצת דיאלוג ולא רק לראות מצגות.

איתן ברושי: מה שאני אומר, שהצעתי גם לשר לביטחון הפנים וגם לשר החינוך, שהוא כידוע גם איש שיודע מה זה הגנה ואפילו לפעמים מדבר על התקפה.

איתן ברושי: אני חושב שצריך להחזיר את אימוני הגדנ"ע לממדים רחבים ולשלב בהם שירות לאומי, וצריך לחזור לשירות לאומי שהיה פעם ב-י'-י"א.

איתן ברושי: לשלב אימונים לגדנ"ע ועבודה בפריפריה, במקומות הרחוקים, הקשים, גם עבודה קהילתית וגם עבודה מעשית בקווי עימות, אזורי עדיפות, ביצירת תשתית להגנת הסביבה.

איתן ברושי: לא דברים של ביטחון.

איתן ברושי: היום היקף אימוני הגדנ"ע לא עומד ביעדים ולפי דעתי זה קשור גם להגברת המוטיבציה וגם לגיוס לצה"ל וגם ליכולת להגן כל אחד על עצמו בכל המגזרים.

איתן ברושי: אני מציע שתובילו תוכנית.

איתן ברושי: אני מוכן לעזור בזה כאיש ההתיישבות.

איתן ברושי: יש לנו מספיק בסיסים – לא צבאים – בסיסים אזרחיים, שאפשר לשלב עבודה ואימונים עשרה ימים, שירות לאומי, כמו שהיה פעם.

איתן ברושי: להוציא את החברה מהעיר, להוציא אותם מכל מיני מקומות שהם חשובים, למקומות שבהם נקבע עתידה של המדינה וגורלה.

איתן ברושי: דבר שני, אדוני יושב הראש, בתור חבר בקואליציה, אני הצעתי גם לממלא מקום המפכ"ל וגם לשר לביטחון הפנים ואני אומר את זה לכם – לחדש את המשמר האזרחי.

איתן ברושי: היום אנחנו יודעים שזה לא מה שהיה פעם.

איתן ברושי: אני בא מההתיישבות, הייתי אומר מי שיש לו רישיון לטרקטור, יכול גם להיות במשמר החברתי או לשבת שלישי בג'יפ.

איתן ברושי: רק לפעמים מבחני הקבלה הם יותר מסובכים מאשר להתקבל ל-C.I.A, אבל בסופו של דבר, יכולת ההגנה העצמית, ההתגייסות, היא נכונה גם מול תג מחיר.

איתן ברושי: היא נכונה גם מול ההגנה על מוסקי הזיתים בכל מקום שמרביצים למי שמגן עליהם.

איתן ברושי: יכולת ההגנה העצמאית, ההתארגנות, היכולת לקבל ביטחון קטן, מוכן וערוך, היא לא נבחנת על עובדים סוציאליים ופסיכולוגים.

איתן ברושי: זה טוב כתוספת, אבל לא במקום לחזור ולהיות עם שמסוגל להגן על עצמו בכל מקום ולא להיות נרדפים ומסכנים.

איתן ברושי: לא בונים עצמאות במסכנות.

יעקב מרגי: תודה.

איתן ברושי: רגע, אדוני יושב הראש, משפט אחד אני רוצה בכל זאת לומר לחברי במשרד החינוך.

איתן ברושי: אנחנו פה דיברנו ואני הוצאתי גם מכתב בסוף השבוע שעבר, שחילופי שרים במשרד הכלכלה זו הזדמנות נאותה להעביר את הגיל הרך למשרד החינוך.

איתן ברושי: אני שמח שזה גם עלה.

איתן ברושי: אני מבקש מכם לחזק את זה, וכבוד יושב הראש, לעקוב מכאן שלא תבוזבז ההזדמנות להעביר את הגיל הרך לחינוך ובלי סמינר ארוך.

איתן ברושי: לחתוך, להחליט ולבצע.

יעקב מרגי: אנחנו לא המתנו לחילופי שרים.

יעקב מרגי: כבר לפני כחודשיים אנחנו - - -

איתן ברושי: לא, אבל עכשיו.

איתן ברושי: לא תכננו את השינוי הזה.

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: רק לפני כחודשיים הוועדה קראה להעביר.

יעקב מרגי: זה אומץ רב היה מבחינתי, אבל נעשה.

יעקב מרגי: אבל זו הבעיה גם כשבכותרת של הדיון ההתמודדות היא התמודדות פדגוגית.

יעקב מרגי: איתן, אתה הלכת כבר לפלוגות הגנה והתחלתי לראות את צבע החאקי ואת הצ'כי והקרבין וכל אלה.

איתן ברושי: זה הפדגוגיה הכי טובה.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: מורן ציפר, מקדמת מדיניות, פורום תג מאיר.

<מורן ציפר: אז באמת אני רואה שעולה דיון על מה אפשר לעשות ברמה האקטיבית.

<מורן ציפר: פורום תג מאיר, רק ככה בקצרה, מאגד 49 ארגונים שפועלים למיגור פשעי השנאה והגזענות ותגי המחיר.

<מורן ציפר: בתחום החינוך אנחנו מפעילים השתלמויות שפועלות כרגע בחינוך הממלכתי, גם במגזר הדתי.

<מורן ציפר: אנחנו פועלים לקירוב.

<מורן ציפר: בעצם מבצעי פשעי השנאה ותגי המחיר המטרה שלהם זה להוביל לפירוד, ואנחנו חושבים שהקירוב בין הצדדים יכול להביא להתמודדות עם הפחד.

<מורן ציפר: היא ההתמודדות הכי טובה.

<מורן ציפר: עשינו את זה גם בבית הספר הדו לשוני בכפר קרע.

<מורן ציפר: אנחנו בעד החיבור בין הצדדים וככה להתמודד עם הפחד.

<מורן ציפר: יש לנו מספר כלים.

<מורן ציפר: אנחנו מגיעים לפורומים שונים ולבתי ספר ומעבירים גם השתלמויות, בשיתוף עם מט"ח במשרד החינוך ואנחנו חושבים שזו באמת האפשרות הכי טובה להתמודד עם כל גל הטרור.

<מורן ציפר: בעצם ככה תהיה הכרת האחר.

<מורן ציפר: אין מנוס מזה כדי להתמודד עם הפחד.

איציק שמולי: נותנים לכם להיכנס לבתי הספר?

<מורן ציפר: כן, בטח.

<מורן ציפר: קודם כל יש השתלמויות שהן מועברות גם במפגשים מחוץ לבתי הספר, שאליהם מגיעים המורים וגם מקבלים עליהם שעות גמל, בחלקם גם אינטרנטיים.

<מורן ציפר: ובבתי הספר כן, יש היענות נכבדת.

<מורן ציפר: אנחנו רוצים כמובן להרחיב עוד ועוד את הפעילות לכל המגזרים.

<מורן ציפר: ההיענות היא מאד גדולה גם בחינוך החרדלי, גם בחינוך הממלכתי דתי, והתגובות של המורים – אנחנו העברנו השתלמות עכשיו, שנגמרה עם סיום החגים, בעצם עם תחילתו של גל הטרור, ובמפגש האחרון המורים סיפרו שהם תכננו להגיע לכיתה ולא להתמודד ולא להעלות את זה בכלל לדיון.

<מורן ציפר: מעצם זה שהעניקו להם כלים ונתנו להם מקום לדבר על זה ולהציף את זה, הם הרגישו שהם יכולים לבוא ולהעלות את זה בכיתה, גם במקומות שבהם קצת יותר קשה לשים את הדברים על השולחן, והם היו צמאים לכלים ולהתמודדות.

<מורן ציפר: זה מה שאנחנו רואים מהשטח.

<מורן ציפר: אנחנו חושבים שעוד השתלמויות כאלה, לתת להם כלים פרקטים, שאקטואליים לסכסוך עצמו - - -

<אחז אגם: איפה ההשתלמויות נעשות?

<מורן ציפר: בירושלים.

חנין זועבי: זה החומר שלכם?

<מורן ציפר: לא, יש כאן.

<מורן ציפר: אני אעביר לך.

יוסף ג'בארין: יש לי שאלה.

יוסף ג'בארין: הצורך שלכם להתערב, זה אומר שהמשרד עצמו לא יוזם פעילות כזאת?

יוסף ג'בארין: שיש מחסור שם?

<מורן ציפר: אנחנו היינו רוצים להרחיב את הפעילות הזאת.

יוסף ג'בארין: לא שלכם, אני מדבר עכשיו על מחויבות משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, אתם מרגישים שחסר?

<מורן ציפר: חסר.

<מורן ציפר: אנחנו מרגישים מהשטח, מהמורים שלנו.

יעקב מרגי: באיזה תחום?

יעקב מרגי: של התמודדות עם מתחים או הקטע הזה של הכרת האחר והסובלנות?

<מורן ציפר: יש חשש מלהביע דעות ויש חשש מלהתמודד ולתת כלים נגד ההסתה והגזענות.

יעקב מרגי: טוב, זה בכל החברה הישראלית.

<מורן ציפר: כן.

יעקב מרגי: יש לנו פה מתוך ה-120, אני מכיר 110 לפחות שחוששים לומר מה הם חושבים.

<מורן ציפר: כן.

<מורן ציפר: אז אנחנו באמת - - -

יוסף ג'בארין: בקואליציה בעיקר.

<מורן ציפר: כלים בתוך כותלי הכיתה, איך להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: גם אצלכם אני אגיד לך כמה שחוששים בכיוון השני.

<מורן ציפר: גם לתת להם ביטחון עצמי מול שיח גזעני ואפשרות להביע איך אפשר לנהל שיח ודיון בכיתה וכלים שמאד מחוברים לגל הטרור של היום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: תודה לכבוד יושב הראש.

יעקב מרגי: אני מרשה לעצמי להפריע לך.

יעקב מרגי: הנושא של הדיון מתמקד בקטע הזה של ההתמודדות הפדגוגית, דווקא מתוך המצב הבעייתי שנקלענו אליו.

יעקב מרגי: אולי זו נקודת האור שממנה אפשר לזנק לפעולות הברוכות כמו של תג מאיר ועוד פעולות שגם המשרד עושה, שכפי שאמרתי בדברי הפתיחה שלי, זה לא נחלתם רק של הערים המעורבות היום.

יעקב מרגי: היום כמעט אין בית ספר, פרט לממלכתי דתי והחרדי, שהוא לא מעורב – יהודי-ערבי.

יעקב מרגי: וצריך להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: צריך להקנות כלים.

יעקב מרגי: אדרבא, צריך לא להשתיק את זה ולא להתחמק מזה.

יעקב מרגי: להתמודד עם הסוגיות האלה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: כן, אני אתמקד בהחלט בדברים הפדגוגיים, אבל יש לי הערה יותר עקרונית, בהתחלה.

יוסף ג'בארין: הרושם שלי הוא שכשמשרד החינוך מתייחס לנושא הזה, מה שהוא רואה מולו בעיקר זה התלמידים, לצערי רק התלמידים היהודים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, הוא לא - - -

<קריאה: נשמח לפרט.

יוסף ג'בארין: אני אפרט.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת צריך גם בפעילות של משרד החינוך להבין שבתקופת מתח כזו, יש השלכות גם מאד קשות על תלמידים בעיקר כמובן בגיל הרך, על התלמידים הערבים.

יוסף ג'בארין: כמובן שיש גם מציאות שמשפיעה עליהם.

יוסף ג'בארין: יש גם את המציאות שבה גם ערבים הותקפו.

יוסף ג'בארין: אתם מודעים בטח למקרה של הילדה בבאר שבע, בגן יהודי שההורים בעצם התנגדו לכך שהיא תמשיך לבוא ויש עוד סיפורים.

יוסף ג'בארין: אז לכן אי אפשר לנתק בין שתי האוכלוסיות בעניין הזה.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אמרתי לכבוד יושב הראש ואני חוזר ומדגיש, אני גם מוטרד מההחלטה או מהמדיניות שלפיה כל עניין תגבור האבטחה בשלב הזה, הוא רק בבתי הספר היהודים.

יוסף ג'בארין: לצערי, אפילו בעכו, שזה יישוב מעורב, אנחנו קיבלנו תלונות על כך שבתי ספר שקיבלו את תוספת האבטחה הם רק בתי ספר יהודים.

יוסף ג'בארין: לגופו של עניין, אני תוהה.

יוסף ג'בארין: אני הבנתי שתלמידים ערבים לא קיבלו קו חם בשפה הערבית, בדומה לקו החם שקיים בחברה היהודית.

יוסף ג'בארין: אז זה כשלעצמו דוגמא מאד מובהקת למה שאני אומר, שההתייחסות היא רק לציבור אחד.

יוסף ג'בארין: נושא נוסף, דיברה הגברת כאן, מנהלת שפ"י - - -

<יוכי סימן טוב: לא, אני לא מנהלת שפ"י.

<יוכי סימן טוב: אני מנהלת של יחידה בשפ"י.

יוסף ג'בארין: אני חושב שדווקא בתקופה הזו, עולה הצורך בתקנים פדגוגיים מסייעים, כמו עובדים סוציאליים וכמו פסיכולוגים.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאתם מודעים לעבודה שיש כאן מחסור מאד קשה של התקנים הללו בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: ולכן אני שוב ושוב מעלה את הנושא הזה.

יוסף ג'בארין: זה נושא שילווה אותנו, אבל דווקא בתקופות כאלה, אנחנו מודעים עד כמה היה חשוב שהתקנים הללו יאושרו.

יוסף ג'בארין: לגבי תכני הלימודים.

יוסף ג'בארין: אני שאלתי את גברתי מתג מאיר, כי הרושם, רושם שנבנה גם על ידע, תכניות קיימות בתחום הזה של חיים משותפים, הן לא מיושמות בהיקף הראוי.

יוסף ג'בארין: כבוד יושב הראש, אנחנו לא צריכים לחכות לתקופה כזאת, כדי עוד פעם לעורר את הנושא ועוד פעם.

יוסף ג'בארין: ולכן אני אשמח אם ועדת החינוך תקיים בתקופה הקרובה דיון בנושא הזה, של תכנים לחיים משותפים, ללא קשר לתקופה האחרונה.

יוסף ג'בארין: אני יכול למשל להתייחס לוועדת עיסוואי – סלומון של שנת 2009.

יוסף ג'בארין: זו ועדה לקידום לימודים לחיים משותפים בתוך בתי הספר.

יוסף ג'בארין: יש שם המלצות מאד מפורטות לגבי השינויים שצריכים להתחולל בתוך המערכת.

יוסף ג'בארין: אני מבין מהאנשים שמעורבים בוועדה הזו, שרק חלק יחסית קטן מהמלצות הוועדה הזו יושם, וזה חבל.

יוסף ג'בארין: ושוב, אנחנו לא צריכים לחכות רק למקרים כמו בתקופה האחרונה, כדי עוד פעם לעורר את זה.

יוסף ג'בארין: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקחת ברצינות יותר את ההמלצות הללו וליישם אותן.

יוסף ג'בארין: למשל יש שם המלצות מאד חשובות, שאני גם עכשיו קורא ליישמן.

יוסף ג'בארין: למשל כמו תכניות של מפגשים בין תלמידים יהודים וערבים.

יוסף ג'בארין: לא פעם בשנה.

יוסף ג'בארין: פשוט תכנית ממוסדת של מפגשים שבועיים – פעמיים בשבוע אפילו, וזה בהחלט אפשרי.

יוסף ג'בארין: תכניות של הכרת האחר, התרבות - - -

יעקב מרגי: כמו שנפגשים עם ההורים פעמיים בשבוע אתה רוצה.

יוסף ג'בארין: גם עם הורים, אבל לפחות התלמידים.

יוסף ג'בארין: תכניות שלא קיימות כיום, לא קיימות יותר, בעיקר בחינוך ה - - - של הכרת האחר, התרבות האחרת.

יוסף ג'בארין: צריך גם להתמודד עם כל מיני תכנים שמציגים גם את האחר, הערבי בעיקר, בין אם הוא אזרח, בין אם הוא פלסטיני, אולי כאויב או כמישהו זר או כל מיני דימויים שליליים.

יוסף ג'בארין: הדברים הללו קיימים ואני חושב שמבלי להתמודד עם סיבות העומק הללו למתח שמתקיים בין שתי הקהיליות, טיפול נקודתי כאן וכאן לא יעזור.

יוסף ג'בארין: לכן יש לי קריאה לוועדת החינוך, שאולי נקיים דיון באיזו שהיא תקופה על סוגית לימודים לחיים משותפים במערכת החינוך, שאולי פעם ולתמיד אפשר יהיה להתמודד בצורה משמעותית יותר עם הסוגיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ציפי דביר, הסתדרות המורים.

<ציפי דביר: בוקר טוב כבוד יושב הראש.

יעקב מרגי: שוב, להתייחס לתחום, לנושא שלגביו התכנסנו.

<ציפי דביר: אוקיי, בוודאי.

<ציפי דביר: רק לסבר את אוזניכם, מתוך 143,000 חברי הסתדרות המורים, יש לנו למעלה מ-28,000 חברים ערבים בכל הסקטורים – בדואים, דרוזים, צ'רקסים, מורים, גננות, מנהלים, מפקחים.

<ציפי דביר: היחסים והקשרים הם כמו במשפחה.

<ציפי דביר: הזכויות שוות ללא כל הבדל לכל חברי הסתדרות המורים.

<ציפי דביר: רבים מהחברים הערבים שלנו מכהנים בהנהלה הבכירה ובמוסדות הארגון ואנחנו שוקלים לקיים בימים אלה - - -

יעקב מרגי: אתם מצליחים להנחית את האווירה הידידותית הזו גם לתלמידים, כמורים?

<ציפי דביר: בוודאי.

יעקב מרגי: אז תספרי לנו איך אתם עושים את זה.

<ציפי דביר: אני פחות בבית ספר, אני יותר בארגון עצמו, אבל רציתי לספר לכם על יוזמה שלנו, של הסתדרות המורים, לקיים כינוס אקדמאי של מורים יהודים וערבים, יחד עם מרצים מהאקדמיה ואנשי חינוך מהרמה העליונה, כדי לדון כיצד אנחנו ממשיכים בחיים המשותפים, למרות המצב ובמה אנחנו, ארגוני המורים, יכולים לתרום כדי להביא לרגיעה ולחינוך לחיים בדו קיום ובשלום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת שמולי לא נמצא.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: אדוני יושב הראש, באמת תודה רבה על הדיון הזה.

חנין זועבי: אני חושבת שכאשר מדובר בוועדת החינוך, אז השאלה המרכזית היא לא איך מערכת החינוך מתמודדת עם האווירה העכשווית, שהיא תוצר של מציאות, אלא איך היא מחסנת נגדה.

חנין זועבי: ומה האיום?

חנין זועבי: האיום הוא על ערכים.

חנין זועבי: אנחנו לא מדברים פה במושגים ביטחוניים.

חנין זועבי: אנחנו מדברים במושגים של חינוך.

חנין זועבי: השאלה המרכזית האם אווירת ותרבות השנאה ודה-לגיטימציה והריסת כבוד האחר היא נכנסת לבתי הספר או שיש חסינות אצל התלמידים, שלא מאמצים את השנאה, לא מחזקים את השנאה שנמצאת בחוץ ואת רמיסת זכויות האדם.

חנין זועבי: בשביל לענות על השאלה האת, אדוני יושב הראש, לא שואלים מה נעשה עכשיו, אלא שואלים באיזה מערכת ערכים התלמידים נמצאים.

חנין זועבי: שואלים איזה תכנית של אזרחות ושל חינוך לדמוקרטיה, המערכת הזאת מעניקה לתלמידיה, בשביל לחזק את החסינות הזאת.

חנין זועבי: כאשר אנחנו יודעים שבוועדות החינוך הקודמות אנחנו עלינו לניתוח, לשיחה, שתקציב האזרחות עבר ללימודי ציונות, ועל זה אנחנו דנו בנושא בוועדת החינוך, ואיך הצטמצמו בצורה דרסטית כל התכניות של אזרחות, של חינוך לדמוקרטיה למען ציונות, אפילו לא למען יהדות, למען ציונות, ואיך אין כמעט תכניות של כבוד אדם.

חנין זועבי: לכן תג מאיר ולכן הפורום נגד גזענות נאלצים להתמודד עם הבעיה הזאת, כאשר מערכת החינוך היא זו שצריכה להתמודד עם הבעיה הזאת.

חנין זועבי: אז מתחילים בסטטיסטיקה שאומרת, לפי מדד הדמוקרטיה שעשה המכון הישראלי לדמוקרטיה - ואתם מכירים אותו - אני לא יודעת אם מערכת החינוך מכירה אותו – של שנת 2013.

חנין זועבי: 63% מהנוער בבתי ספר לא מאמינים בשוויון.

חנין זועבי: אז איך להתמודד עם האווירה הזאת, אם 63% מהתלמידים במערכת החינוך-.

חנין זועבי: כלומר, השאלה האם אנחנו מחזקים מחשבה ביקורתית, מצמיחים סוג של מנהיגות אחרת, זו החסינות.

חנין זועבי: אבל אנחנו בנקודת ההתחלה, לפני גל השנאה הזה ואפילו המושג גל הטרור הוא חד צדדי.

חנין זועבי: זה חד צדדי.

חנין זועבי: יש מציאות שאנחנו מתעלמים ממנה.

חנין זועבי: אז לפני הגל הזה, אדוני יושב הראש, צריכים פה, בוועדת החינוך, כי את זה אתה לא תשמע לא בוועדת הפנים ולא בשום ועדה אחרת.

חנין זועבי: לפחות בוועדת החינוך, צריכים לשמוע ולהתחיל מהנקודה שיותר מ-60% מהתלמידים לא מאמינים בשוויון.

חנין זועבי: נתחיל מזה.

חנין זועבי: וכאשר מדברים - - -

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: גם את לא מאמינה בשוויון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פורר.

יעקב מרגי: אתה רשום לזכות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: חנין, תסיימי.

חנין זועבי: וכאשר כל מה שאנחנו עושים הוא לחזק את כבוד האדם, לחזק את השוויון, וזו הערה אחרונה, אז גם בתי ספר ערבים חוששים לשוחח.

חנין זועבי: מפחדים.

יעקב מרגי: למה?

חנין זועבי: אתה תזמין פה והזמנו לפני שנתיים, ניסינו להזמין מורים ערבים.

חנין זועבי: הם מפחדים להגיד.

חנין זועבי: מפחדים מהמפקח או ממערכת החינוך.

חנין זועבי: זה נכון או לא? אתם יודעים.

יעקב מרגי: נשמע אותם.

חנין זועבי: אני הייתי מורה.

חנין זועבי: מסעוד היה מורה.

חנין זועבי: המורים הערבים, המורות, המנהלים, מפחדים להגיד שמא לסטות מהקונסנסוס ומה ש - - -

יעקב מרגי: בסדר, השאלה איזה קונסנסוס.

חנין זועבי: הימני.

יעקב מרגי: במגזר הערבי חוששים, חנין?

יעקב מרגי: בחייך.

חנין זועבי: חוששים להגיד את דעתם, שזה גם נמסר למפקח והמפקח מוסר למנכ"לית.

יעקב מרגי: אוקיי.

חנין זועבי: רק הערה אחרונה.

יעקב מרגי: כל פעם זה אחרונה.

חנין זועבי: מרצה באוניברסיטה, כאשר הוא הביע דאגה לקורבנות של שני הצדדים, הוא ננזף.

חנין זועבי: סטודנטים באוניברסיטה – וזה חלק מהתפקיד שלך – קראו להם, הזמינו אותם לוועדת האתיקה בגלל חשש לקורבנות בשני הצדדים.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

חנין זועבי: אז זו האווירה שאנחנו נמצאים בה ומערכת החינוך - - -

יעקב מרגי: דאגתך נשמעה ונתייחס אליה.

חנין זועבי: מוטלת את האחריות.

חנין זועבי: אחריות אפילו להתנגד לכל ה - - -

יעקב מרגי: תודה, חנין.

יעקב מרגי: הסכמנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הסכמנו שמפסיקים כשאומרים תודה.

חנין זועבי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

יעקב מרגי: אני חורג מן המנהג לשים 'אורח'.

יעקב מרגי: יש אילוץ.

מרדכי יוגב: אתה רוצה שאשים 'אורח'?

מרדכי יוגב: אשים 'אורח' לפני.

יעקב מרגי: אחז?

<אחז אגם: כן, אחז אגם.

<אחז אגם: אני יו"ר פורום הגנים בוועד הורי תל אביב.

יעקב מרגי: ממש בקצרה.

<אחז אגם: ממש בקצה.

<אחז אגם: אני יכול להגיד שגם בבתי הספר בתל אביב וגם בגנים, אין נוכחות של משרד החינוך בכל העניין של הדרכות לסובלנות והדרכות לעבודה משותפת.

<אחז אגם: לא הייתה התמודדות עם גל הטרור, למרות שגם תל אביב סבלה מסיטואציות שבהן גל הטרור הגיע לתל אביב.

<אחז אגם: לא הייתה התמודדות בבתי הספר ואפילו להיפך, ניסו להרחיק את הדברים מהילדים.

<אחז אגם: ניסו למנוע מהם להבין את הסיטואציה ואת המצב ובהחלט יש מקום לעשות את הדברים כמו שצריך.

<אחז אגם: אגב, מילה קטנה לגבי מה שאמר מר ברושי, חבר הכנסת ברושי, סליחה.

<אחז אגם: אתמול נגמר המימון של משרד - - -

יעקב מרגי: נשאר מר, למרות שהוא חבר כנסת.

<אחז אגם: אתמול נגמר המימון של משרד האוצר לגבי האבטחה במוסדות בכלל, מוסדות החינוך בכל הארץ.

<אחז אגם: נגמר המימון.

יעקב מרגי: זה לא הדיון, אבל נתייחס בסוף.

<אחז אגם: אז אני אומר, זה לא בהכרח נכון להגיד שגם הסוגיה הזאת נפתרה, כי היא לא נפתרה.

יעקב מרגי: נשמע התייחסויות בסוף.

<אחז אגם: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: ראשית אני דווקא מבקש להעריך את העבודה של משרד החינוך ושל הגורמים האחרים, גם של יוכי שסקרה פה יחד עם האחרים ושל מחלקת הביטחון של אריה מור ואחרים.

מרדכי יוגב: כבוד יושב הראש, וגם אותך, שיזמתם את הדיון.

מרדכי יוגב: צריך שהוא יהיה מתמשך, כי אנחנו באמת בתוך גל טרור שכולנו מקווים שיסתיים, אבל המשימה הזאת מתקיימת ביום-יום בשוטף, וכשיש גל כזה, אז אנשים עובדים קשה יותר.

מרדכי יוגב: הדבר השני שאני סבור, כמו שאמרו פה, זה עניין היררכי.

מרדכי יוגב: זאת אומרת זה צריך לרדת במערכת אל המחוזות ומהם בסוף זה מורה וגננת, שאם צריך אז ההורים מדברים איתה והיא שם.

מרדכי יוגב: היא בטבעיות מדברת עם האנשים, עושה שעת מחנך ואם היא מרגישה שהמציאות היא מעט יותר משמעותית, אז מבטלים שיעור של תוכן ועושים שעת מחנך.

מרדכי יוגב: אלה דברים לגאליים של מחנך או גננת.

מרדכי יוגב: הדבר הנוסף, כבוד יושב הראש, אני ער לחרדות.

מרדכי יוגב: גם בציבור ישראלי מסוים, לא כולו, גם בציבור הערבי, חלקו בציבור הערבי, צריך לומר את זה ביושר, בין היתר נובע מכך – ואני רואה את זה פה בירושלים, אפילו דיברתי עם תלמידים ערבים – כי בין היתר בפייסבוקים או בווסאפים של הציבור הערבי, יש גם תמונה חלקית.

מרדכי יוגב: יש פה נציג משטרה, ואני רוצה לומר שרואים את השוטר, או את החייל או את האזרח הורג ילד.

מרדכי יוגב: הורג ערבי.

מרדכי יוגב: רואים חצי.

מרדכי יוגב: את החצי השני.

מרדכי יוגב: לא רואים את החצי הראשון, וזו אמת שילדים מ אמינים לה.

מרדכי יוגב: אני אומר את זה לא כהתרסה, אני אומר את זה כמציאות.

מרדכי יוגב: הילדים הללו מאמינים ומפחדים שמא הוא ירה בהם.

מרדכי יוגב: גם אלה שאינם מתכוונים.

מרדכי יוגב: יש תופעה נוספת, היא בשוליים, אבל במציאות הזאת של גל הטרור הזה, היא לפעמים גם מציאות של נוער בסיכון, או אנשים בסיכון, שאפילו אביהם לא רצה בהם ושלח אותם לדקור והם ילכו על המזבח והוא אולי יזכה בכסף.

מרדכי יוגב: יש מציאויות כאלה, פה בירושלים.

מרדכי יוגב: לכן אני אומר לגבי זה, יש גם אה-סימטריה מסוימת.

מרדכי יוגב: אני אומר לחברי פה מהרשימה המשותפת, אין בציבור הישראלי חינוך לא להרג ולא לשנאה, ואם יש דבר הזה הוא מציאות חד משמעית חריגה, שכולנו מגנים אותה וכולנו לא רואים בה לא יסוד לקיומו ולא ערך של חיינו, אלא הערך שלנו הוא ערכים של חיים.

מרדכי יוגב: עכשיו קוראים את פרשיותיו אברהם אבינו, חיים לנו ולאנושות כולה וגם למי שסביבנו.

מרדכי יוגב: יש במידה מסוימת, ואני לא רוצה כרגע להתריס, אני מעדיף שהישיבה פה תלך דווקא למקום טוב, באה-סימטריה הזאת של האידיאות.

מרדכי יוגב: אני סבור ואני בזה אסיים את דברי, בשני דברים אולי.

מרדכי יוגב: אחד באמת, שאולי ראוי שיופצו יותר מודלים למפגשים הללו.

מרדכי יוגב: אני גם סבור שזה לא בכפייה.

מרדכי יוגב: זה לא יכול לבוא כל שבוע ופעמיים בשבוע, כי בסוף יש מערכות שלומדות.

מרדכי יוגב: במקום מסוים שהמתח הוא יותר קשה, אז צריך לעשות בו יותר.

מרדכי יוגב: מקום מסוים שאפשר לשים אותו בחממה שלו, אז פחות.

מרדכי יוגב: ויש מקום לתת את המודלים בצד משרד החינוך ואיך עושים מפגש כזה.

מרדכי יוגב: מספר מודלים, למספר גילים.

מרדכי יוגב: מעין פעולת הנחייה כזאת, שלמורים תהיה איזו חוברת הנחיה.

מרדכי יוגב: אולי דבר נוסף שאני נכחתי בו ביפו אחרי הקיץ של ההפגנות.

מרדכי יוגב: אחרי הקיץ של ההפגנות נעשה איזה שהוא שילוב ביפו שיהודים וערבים יחד, עם לשכת הרווחה, סייעו למשפחות מצוקה.

מרדכי יוגב: הייתה עוד אז חברת הכנסת לשעבר נאדיה חילו - - -

יעקב מרגי: זיכרונה לברכה.

יעקב מרגי: זיכרונה לברכה, והיו שותפים בזה יהודים וערבים, כמודל של עשיית חסד, שלא הבדיל בין יהודים וערבים, דרך לשכות הרווחה, וגם בו, כמודל מחבר, היה בו לשבר סטיגמות ולייצר את החיים ביחד כמודל נוסף.

יעקב מרגי: בעזרת השם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הזאר מסרי חוסיין, בבקשה, תציגי את עצמך.

<הזאר מסרי חוסיין: הזאר מסרי חוסיין, מנהלת תחום החינוך לחיים משותפים ביזמות קרן אברהם.

<הזאר מסרי חוסיין: אין עוררין על המצב הקשה שחווה החברה הישראלית ועל גילויי הגזענות שעולים וגוברים בין כותלי בתי הספר ובכלל בחברה הישראלית.

<הזאר מסרי חוסיין: במקביל גם גוברים הצורך והדרישה ממשרד החינוך, לגבש מדיניות מערכתית לקידום חינוך לחיים משותפים.

<הזאר מסרי חוסיין: חינוך לחיים משותפים שיהיה משולב בתכנים הנלמדים במערכת החינוך מהגיל הרך ועד סיום התיכון.

<הזאר מסרי חוסיין: ביזמות קרן אברהם אנחנו עשינו ועדיין עושים.

<הזאר מסרי חוסיין: אנחנו עם ניסיון של כ-20 שנה, למעלה מ-20 שנה בתוך מערכת החינוך, ביישום תכניות כאלה לחינוך לחיים משותפים ואנחנו מציעים בעצם מודל חינוכי מקיף, שכולל הוראת השפה הערבית, שילוב בין מגזרי של מורים ערבים במערכת החינוך העברית ומורים יהודים במערכת החינוך הערבית.

<הזאר מסרי חוסיין: תוכניות ומפגשים, לימוד משותף.

<הזאר מסרי חוסיין: כל אלה, אדוני יושב ראש הוועדה, כל אלה הן תכניות שנועדו לחינוך לחיים משותפים, והם צריכים להיות מגובשים במדיניות מוצהרת ומובהקת במשרד החינוך.

יעקב מרגי: את מרגישה שזה הולך חלק, או שיש מניעות, קשיים?

<הזאר מסרי חוסיין: קודם כל, כל עוד זה לא במדיניות ברורה שהיא מגובה במשאבים והקצאה ברורה של משאבים, שהם נועדו לטובת הדבר הזה, זה לא הולך חלק.

<הזאר מסרי חוסיין: אנחנו לא צריכים לחכות שיהיו גלים כאלה ואחרים.

<הזאר מסרי חוסיין: אנחנו כל הזמן חיים במצבים מאד לא קלים, רק שבחודשים מסוימים יש פיקים כאלה גדולים, שפתאום אנחנו כולנו מתעוררים שעכשיו יש צורך.

<הזאר מסרי חוסיין: כל הזמן יש צורך לאורך כל הדרך.

יעקב מרגי: תכניות לחיים משותפים זה לא חלק ממערכת הלימוד?

<הזאר מסרי חוסיין: זה לא חלק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עודד פורר, בבקשה.

<לימור אדלר: רק אם אפשר להוסיף.

<לימור אדלר: במשפט אחד.

יעקב מרגי: לא, את לא יכולה.

יעקב מרגי: לא, יש פה סדר.

יעקב מרגי: את רוצה, תבקשי רשות דיבור.

<לימור אדלר: תודה רבה.

יעקב מרגי: אתה ברשות דיבור עכשיו.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: בעניין הזה הייתי רוצה לשמוע קודם את משרד החינוך לגבי התכניות - - -

יעקב מרגי: תאמר מה שיש לך.

יעקב מרגי: בסוף משרד החינוך יתייחסו להכל.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אני רוצה לומר בעניין הזה לגבי נושא השוויון, שאני חושב שאולי יש פה קונסנסוס, אז נגלה שיש פה קונסנסוס וזה דווקא יהיה נחמד.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: כי אני חושב שהחינוך לשוויון הוא חשוב והתכניות המשותפות הן חשובות, ובאמת אני ארצה לשמוע אחר כך את ההתייחסות של משרד החינוך כדי להבין כמה מהתכניות האלה ישנן.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אלף נושא השפה הוא קריטי.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אני חושב שחמור שיש ציבור שלם שלומד ויש פה שני מסלולים.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: או שאתה למד במסלול שאתה מדבר רק ערבית בבתי הספר, או שאתה מדבר רק עברית בבתי הספר.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: עברה הצעת חקיקה בעניין הזה לגבי הלימודים ואני חושב שהצעד הראשון הוא בוודאי שיידעו ערבית בבתי הספר העברים וידעו עברית בבתי הספר הערביים, כי יש אנשים שמסיימים 12 שנות לימוד ולא יודעים מילה אחת בעברית.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: אבל כן מפריע לי נושא החד-צדדיות.

מסעוד גנאים: סליחה, בבתי ספר ערביים לומדים עברית.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה ישראלים מקנאים כששומעים דוברים ערבים בעברית רהוטה?

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: נכון.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: הדבר השני שרציתי להתייחס אליו זה נושא השוויון.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: ובנושא השוויון, אני חושב שהערכים של שוויון הם ערכים שצריכים להיות של שוויון זכויות ושוויון חובות ביחד, לא בנפרד.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: וחשוב שהמורים שמלמדים במגזר הערבי ומה שהתלמידים יראו, זה גם מורים שלוקחים חלק בחיים המשותפים, לא רק בצד הזכויות, אלא גם בצד החובות.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: ולכן אי אפשר לדגול בשוויון מצד אחד ומצד שני להתנגד לשירות צבאי, אזרחי או לאומי לכולם.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: ואני חושב שזה חלק ממה שהילדים צריכים לראות גם מול המורים וגם כערכים שהם רואים לעצמם.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: כי הערך של חיים משותפים הוא הערך שאנחנו לוקחים חלק בהשתתפות בכלל הדברים שאנחנו עושים פה בחברה.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: גם השירות הצבאי, האזרחי והלאומי, וחבל שזה לא בא לידי ביטוי גם בתוך מערכת החינוך, ולו לפחות גם בתנאים של איזה מורים אנחנו מגייסים.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: כי זה אחרת אם עומד מורה שדוגל בכך שלא ישרתו, לעומת מורה שאומר אנחנו חלק ואנחנו רוצים לקחת חלק בתוך החברה הזו והקהילה הזו.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט, תציג את עצמך בבקשה.

<זאב גולדבלט: טוב, אני מרכז את פורום וועדי ההורים היישוביים בישראל.

<זאב גולדבלט: פורום שמונה למעלה מ-130 רשויות מקומיות, וועדי הורים ברשויות מקומיות.

<זאב גולדבלט: קודם כל פורום ועדי ההורים היישוביים רוצה לחזק את ידי משרד החינוך, כשהוא מתמודד עם אתגר חינוכי שעומד לפתחנו, אתגר חינוכי ממש לא פשוט.

<זאב גולדבלט: אנחנו רוצים להבהיר שהמצב הנוכחי הוא מצב לחץ, אבל בניגוד למה שאמרה דוברת משרד החינוך, אני לפחות בראייתי לא רואה אותו כמצב חירום.

<זאב גולדבלט: כי אין כאן שום איום על קיומה של מדינת ישראל, שום איום קיומי אמיתי.

<זאב גולדבלט: הוא איום פיזי על מי שתוקפים אותו באותו רגע, אבל הוא ממש לא איום פיזי קיומי על מדינת ישראל.

<זאב גולדבלט: אז לחץ כן, חירום לא.

<זאב גולדבלט: על מערכת החינוך לדעתנו לכוון לזהירות, להגברת המודעות, להבנת המטרות והיעדים של הטרור, אבל בפירוש לנסות לעשות הכל כדי להימנע מהכללות ותיוג של מגזר שלם כאיום קיומי.

<זאב גולדבלט: ויש לפעמים כאלה שכן נוטים לעבור את הגבול הזה ומתייגים כתוצאה מזה אוכלוסייה שלמה.

<זאב גולדבלט: אני מזכיר דרך אגב, שבפורום וועדי הורים יישוביים יש לו מעט וועדי הורים של יישובים ערבים, כמו למשל טירה וטייבה וסכנין וקלנסווה ועררה וכן הלאה וכן הלאה.

<זאב גולדבלט: עלינו לזכור שהמסרים והמושגים שמוטמעים בימים אלה אצל הילדים במערכת החינוך, עשויים לבוא לידי ביטוי בעתיד ולכן צריכים להיות מאד מאד זהירים עם זה, כי איך שלא יהיה, לא משנה מה יהיה הפיתרון הפוליטי או המדיני, תמיד אנחנו נחיה ביחד כאן.

יעקב מרגי: אתה יודע, לפעמים יש לי גם חוש הומור.

יעקב מרגי: פעם גננת באסיפת הורים - - -

<זאב גולדבלט: תמיד יש לך חוש הומור.

יעקב מרגי: גננת באסיפת הורים אמרה להורים, תקשיבו, תשתדלו כשאתם מתווכחים ביניכם – ההורים – ומביעים את הדעה על החמות, אל תעשו את זה ליד הילדים, כי הם באים ומספרים.

יעקב מרגי: אז קמה בסוף איזה אמא ואומרת לגננת, אני מבקשת ממך, תעשי טובה, כשאת מרכלת עם הסייעת על השכנה שלך או על חמותך, אל תעשי את זה ליד הבן שלי.

יעקב מרגי: למה אני מספר את זה?

יעקב מרגי: כי בסוף בסוף גם הילדים, זה לא רק מערכת החינוך.

<זאב גולדבלט: נכון מאד.

יעקב מרגי: בסוף מאד זה גם הבית, זה גם ההורים.

<זאב גולדבלט: נכון מאד.

יעקב מרגי: השאלה מה הם גם מביאים מהבית.

יעקב מרגי: ואנחנו פה סביב שולחן עגול, כולנו יש לנו תפקיד חשוב לתרום את חלקנו.

יעקב מרגי: זה הכי קל להיות - - -

<זאב גולדבלט: אתה צודק לחלוטין.

יעקב מרגי: ולזרוק סיסמאות חסרות אחריות.

יעקב מרגי: צריך להסתכל אל תוך הקיום, אל תוך הליבה של הקיום של החברה הזאת, ולהורים יש תפקיד - - -

<זאב גולדבלט: אתה צודק לחלוטין.

<זאב גולדבלט: אני מאמץ בחום כל מילה שאמרת.

יעקב מרגי: לכן זה מסר שחשוב שיעבור דרך ארגוני ההורים.

יעקב מרגי: ואיך אמרת, אפקט המניפה גם מאצלכם לילדים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים ולאחר מכן סמאח סליימה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני יושב הראש.

מסעוד גנאים: הדיון הוא חשוב מאד, אבל אני חושב שאת החינוך ואת הלימוד להכרת האחר, חשוב לנו - - - כדמוקרטיה.

מסעוד גנאים: הם היו צריכים להוות את החסינות, את המנע לכל מה שקורה היום.

מסעוד גנאים: אבל לצערי הרב, המערכת החינוכית בישראל, במיוחד באזרחות, היום הם מדגישים ומעדיפים את הציוני היהודי, על חשבון הדמוקרטי, הליבראלי, הפלורליסטי.

מסעוד גנאים: הנוער והתלמידים הערבים נחשפים לכל גילויי השנאה והאלימות והם מפחדים, אם זה ברשתות, אם זה בתקשורת, אבל גם בפיזית.

מסעוד גנאים: כאשר הם רואים ושומעים שכל ערבי הוא חשד ביטחוני ואם הוא יסתובב באיזה קניון ובכרמל, אצלנו בצפון הוא יכול להיפגע משום שהחזות שלו ערבית, משום שהוא מדבר בערבית, אז הוא נחשף לכל החרדה והפחד הזה.

מסעוד גנאים: לכן ההתייחסות של משרד החינוך, פדגוגית, ואני לא שמעתי, לא הייתי בהתחלה, האם הייתה התייחסות באמת גם לבתי ספר הערביים, כדי להתמודד עם התופעה הזו - - -

<יוכי סימן טוב: לגמרי.

יעקב מרגי: הייתה התייחסות.

יעקב מרגי: וזה שכרם של המאחרים.

מסעוד גנאים: בסדר גמור.

מסעוד גנאים: אז אני חושב שהעניין של החינוך זה העיקר.

מסעוד גנאים: אדוני יושב הראש, שאלו מישהו מתי למדת איך לחנך את הילדים שלך.

מסעוד גנאים: הוא אמר, לפני שהתחתן בהרבה זמן.

מסעוד גנאים: הכוונה החינוך של עצמו ואחר כך של הילדים שלו.

יעקב מרגי: של עצמו, נכון.

מסעוד גנאים: כוונתי היא, כאילו שיש אמירה ברורה, מדיניות ברורה שהיא מתוקצבת גם על ידי משרד החינוך בלימוד ובחינוך לדמוקרטיה, לכיבוד האחר, להכרה באחר, אני חושב שהיינו רואים - - -

חנין זועבי: בספרים של אזרחות.

יעקב מרגי: חנין, אמרת.

מסעוד גנאים: היינו רואים את זה.

יעקב מרגי: התבטאת.

חנין זועבי: יש עובדה קיימת.

יעקב מרגי: אבל אמרת.

יעקב מרגי: זה יהיה בסיכום.

מסעוד גנאים: מה שאנחנו יודעים שהרבה מהחינוך הזה נעשה על ידי עמותות או גופים חיצוניים ולא על ידי משרד החינוך בצורה ישירה.

מסעוד גנאים: אני חושב שמן הראוי שמשרד החינוך ישים דגש שהיעד העיקרי, היעד הראשון של החינוך בישראל זה קבלת האחר, כיבודו, פלורליזם וגם סובלנות.

יעקב מרגי: לפני שאני אתן לך לדבר, תראו, כשמישהו מתייחס רק לסמנטיקה, אני מתקומם.

יעקב מרגי: אבל הסמנטיקה גם חשובה.

יעקב מרגי: כשאומרים האחר הוא אני, זה כבר בעייתי.

יעקב מרגי: אני חושב שהסמנטיקה צריכה להיאמר וצריכה להיות בצורה הזו: אני הוא אחר.

יעקב מרגי: אם כל אחד יחשוב, אם כל אחד סביב המעגל יחשוב שאני הוא אחר, תאמינו לי, יכולת ההכלה, כיבוד האחר, החיבוק, ההבנה, כבר 50% מהעבודה נעשתה.

יעקב מרגי: אם כל אחד יחשוב שהאני הוא האחר ומשם נבוא להידברות, להורדת המחיצות, אני חושב שזה דבר חשוב ונכון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<סמאח סליימה: שלום, תודה.

<סמאח סליימה: אני סמאח סליימה מעמותת סיכוי, מנהלת מיזם לקידום מדיניות בנושא חינוך לחיים משותפים.

<סמאח סליימה: אם הזכרת מספרים והאחר הוא אני, אני לא יודעת אם כבודך יודע ש-80% מה - - -

יעקב מרגי: עכשיו תיקנתי אותך, שאני הוא האחר.

<סמאח סליימר: אני האחר.

<סמאח סליימר: אני האחרת בעצם.

<סמאח סליימר: 80% מהמורים ומהמנהלים שבחרו, מה-12 האחרים שנמצאים בחברה הישראלית, 80% בחרו ילדים עם מוגבלויות, למרות שהיו שם נשים ומיעוטים ואחרים.

<סמאח סליימר: כמובן גם המיעוט הלאומי.

<סמאח סליימר: אבל לא פלא ש-80% בוחרים את הנושא של ילדים עם מוגבלות, שהוא גם נושא חשוב, אבל יחסית הוא קל להתמודדות מבחינה פדגוגית.

<סמאח סליימר: הזכיר חבר הכנסת מסעוד גנאים מי עושה את העבודה, מי היום מחנך את ילדי ישראל לחינוך לחיים משותפים.

<סמאח סליימר: זה אנחנו.

<סמאח סליימר: זה העמותות, זה רוב הפעילות וזה בהודעה של המשרד, שיותר מ-90% מהתכניות שנכנסות לבתי הספר הם ממימון והתערבות וליווי מקצועי של NGO'S ושל עמותות שעושות עבודה נהדרת ונפלאה, אבל זה עדיין לא מגיע לרמת מדיניות.

<סמאח סליימר: שאלת מי במשרד החינוך.

<סמאח סליימר: אני חושבת שהתשובה היא לא, כאשר יש יותר מ-60 מכללות שמכשירות מורים במדינת ישראל, ורק חמש מהן מתייחסות איך שהוא ללימוד, איך ללמד את המורים, איך לעשות חיים משותפים בלימודי אזרחות ודמוקרטיה.

<סמאח סליימר: כל התכנים האלה נדחים - - -

יעקב מרגי: אחרי שיסיימו ללמד אותם איך ללמד, הם ילמדו אותם גם את זה.

<סמאח סליימר: נכון, אבל אנחנו לא יכולים לבוא למורים בטענות, כשההכשרה שלהם לא כוללת את האלמנטים האלה והם נכנסים לכיתה ומצפים מהם לעשות פלאים וניסים.

<סמאח סליימר: זה לא קורה.

יעקב מרגי: צודקת.

<סמאח סליימר: אז אני רק פשוט פותחת – בואו נבדוק מי עושה את העבודה והאם באמת המשרד הרים את הכפפה.

<סמאח סליימר: בואו נבדוק.

<סמאח סליימר: יש מטה לחינוך לאזרחות וחיים משותפים במשרד החינוך.

<סמאח סליימר: בואו נבדוק את התקציב המזערי הזעום שהמטה הזה מקבל, והיום, כולנו, כולנו סובלים מהתוצאה של הזנחה רבת שנים שהגיעה לאן שהגישה.

יעקב מרגי: זעקתך נשמעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

איציק שמולי: תראו, אני אגיד רק דבר אחד.

איציק שמולי: אם באמת יש מציאות כזאת, שבה משרד החינוך לא מתייחס באופן שיטתי והוליסטי לכל התחום הזה הפדגוגי, של הכרת האחר, ועכשיו אנחנו מדברים פה בעיקר על ערבים ויהודים.

איציק שמולי: חברים, גם החברה היהודית בישראל היא חברה שבטית.

איציק שמולי: מאז נאום הנשיא ריבלין, לפני כשנה, ששם לנו את המראה הזאת מול הפרצוף, אז כאילו כולם רואים את האור.

איציק שמולי: אז התובנה הזאת פתאום כל כך ברורה, וזה עוד לפני שדיברנו על הקונפליקט בתוך החברה הישראלית, בין האוכלוסייה היהודית לבין האוכלוסייה הערבית.

איציק שמולי: אז אם אכן אין במשרד החינוך תכנית ועבודה שיטתית לטפל בעניין הזה, זה דבר שהוא מדאיג מאד וצריך לטפל בו.

איציק שמולי: אגב, בעניין של מה שאומרים החברים מהרשימה המשותפת, תראו, אין סתירה – מהמקום שממנו אני מגיע, בין חינוך לציונות לבין שלילת האחר.

איציק שמולי: כלומר, עצם ההצבה של שני הדברים האלה באותה משוואה היא קצת מקוממת.

איציק שמולי: ציונות לא מדברת על הדרת אחרים.

איציק שמולי: לכל עם, כמו עמים אחרים בעולם, יש זכות לבית לאומי וכך עושים גם היהודים.

איציק שמולי: זה לא אומר שחלילה צריך לנשל ולהדיר את האזרחים שהם לא יהודים במדינת ישראל.

איציק שמולי: וזה תפקידה של מערכת החינוך.

איציק שמולי: אז אני אומר לכם במשפט סיכום, אני השבוע, כל הציון של רצח רבין, ביקרתי בבית ספר, שאני לא אגיד לכם את שמו, אבל הוא בעיר מגורי, בלוד, ואני אומר לכם, אני הזדעזעתי כשנכנסתי לכיתה.

איציק שמולי: היה איזה מורה שניסה בשארית כוחותיו להסביר לתלמידים שלא כל הערבים הם מחבלים ולא כל השמאלנים הם בוגדים.

איציק שמולי: זו הייתה משימה מאד מאד קשה.

איציק שמולי: ואז הצלצול הגיע והגיע הזמן כבר ללמד היסטוריה, או אני לא יודע מה.

איציק שמולי: ונורא הצטערתי שהיה מאד מאד דחוף עכשיו להמשיך בלימודי החשבון או הגיאוגרפיה, או אני לא יודע מה זה היה, ולמה להתעכב עוד כמה דקות על הדבר החשוב באמת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יואב זמרן, בבקשה.

<יואב זמרן: טוב.

יעקב מרגי: לא טוב.

יעקב מרגי: התחלת לא טוב.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<יואב זמרן: שמי זימי, יואב זמרן ואני סגן ראש מינהל החינוך בירושלים.

<יואב זמרן: אני רוצה לתאר קצת את העשייה שלנו בשלושת המגזרים.

<יואב זמרן: צריך להבין ירושלים, 270,000 תלמידים שבעצם כל מגזר במובן מסוים הרגיש שהוא המוקד של העסק.

<יואב זמרן: אם זה המגזר החרדי שבתחילת הדרך הרגיש שממש עיקר הנפגעים היו חרדים וחיילים או שוטרים והיה דיון איפה עובר קו הגבול.

<יואב זמרן: האם הוא עובר במאה שערים או עובר במקום אחור, כי זאת בהחלט הייתה תחושה.

<יואב זמרן: הובלנו שם מהלך גם למול המנהלים, הרשתות של הקמת צל"חים, שהייתה התנגדות עד אז במגזר החרדי והיום יושב מאחורי מוביל מהלך של הכנסת תודעה לטיפול גם בהיבט הפסיכולוגי, אבל גם בהיבט הפיזי.

יעקב מרגי: אצלנו תמיד באיחור.

יעקב מרגי: מה שלא הולך במוח, הולך בכוח.

<יואב זמרן: אם זה במערב העיר, ששם אנחנו עובדים למול חדרי המורים והתלמידים.

<יואב זמרן: יצאה הנחיה מצד אחד הדרכה, בעיקר בתיכונים, של מוגנות, שגם בזה התעסקנו, כי תלמידים התחילו להביא לא רק גז פלפל, גם כל מיני סכינים והכל הסתובב בתיקים ופתאום התחושה היא שמלחץ אתה מאבד שליטה.

<יואב זמרן: הוצאנו הנחיות מאד מאד מסודרות מצד אחד בהיבט הפיזי, מצד שני הנחנו יחד עם משרד החינוך והשפ"כ – השירות הפסיכולוגי העירוני, את חדרי המורים איך לעבוד למול הילדים.

<יואב זמרן: ובגזרה השלישית במזרח העיר יש לנו 100,000 תלמידים במזרח העיר והמורים והתלמידים מבולבלים לא פחות מאשר בכל מקום אחר.

מסעוד גנאים: כמה תלמידים?

<יואב זמרן: 100,000 תלמידים, מתוכם 50,000 בבתי הספר העירוניים והשאר או בפרטיים או במוכר שאינו רשמי.

<יואב זמרן: כשבעצם הבלבול הוא בלבול גדול.

<יואב זמרן: הוא גדול גם למנהלים ולמורים, הוא גדול גם להורים.

<יואב זמרן: אני רק יכול לתת דוגמא ממש חמה מהבוקר.

<יואב זמרן: לפני שבועיים היה לנו אירוע של בחור מג'אבל מוכבאר, שניסה לדקור בארמון הנציב ונהרג, ואז כשהוצאתי את תעודת הזהות, הבנתי שהוא תלמיד שלנו מבית ספר סוואחרה.

<יואב זמרן: כשהרמתי טלפון למנהל, אז המנהל סיפר שהאמא שעה קודם הגיעה לבית הספר, לראות אם הילד הגיע, וכשאמרו לה שלא אז היא רצה בכפר לחפש אותו.

<יואב זמרן: בעקבות המהלך הזה, אנחנו הוצאנו יחד עם ועד ההורים של ירושלים, אני ופז כהן, הוצאנו מסמך בלמעלה מ-20,000 עותקים לכלל ההורים במזרח העיר, שהמטרה שלו לתת להם כלים לזהות חרדות, קשיים או תהליכים מוקדמים, בשביל לנסות להציל את הילדים האלה מתוך המהלך, כולל קו חם בערבית, שנועד לתת מענה להורים.

יעקב מרגי: אמר חבר הכנסת איציק שמולי שהוא כל כך הצטער, שהיה כל כך בוער לעבור לשגרה בלי ללבן סוגיה מסוימת.

יעקב מרגי: הקנאות הזאת, המופרזת.

יעקב מרגי: מה יקרה?

יעקב מרגי: אז נחרוג.

יעקב מרגי: אז לא יהיה שיעור היסטוריה, לא יהיה שיעור נביא ותהיה עוד שעה של שחרור לחצים.

יעקב מרגי: ונטילציה.

<יואב זמרן: מסכים לגמרי.

יעקב מרגי: עוד שעה ועוד שעה.

יעקב מרגי: מה קרה?

<יואב זמרן: לגמרי.

יעקב מרגי: נחשוב שנסענו לפולין שבוע או בלי לזלזל בשום משימה אחרת, או איזה גיחה באיזה ג'וחה או באיזו חושה, לא יודע מה.

<יואב זמרן: ברור.

<יואב זמרן: אז אני אתייחס לזה עוד דקה.

<יואב זמרן: אני רק כן רוצה לסיים בזה שהיום בבוקר הגיע אלינו אבא, למנהלת בית ספר, עם מכתב של ילדה בכיתה ח', של בתו, שהשאירה מכתב שהיא הולכת להתאבד ולהיות שאהידית.

<יואב זמרן: המנהלת דיווחה למפקח והמפקח ליואב ואנחנו סגרנו מעגל, אני ויואב, ויצאנו, משטרת ישראל, האבא עם החברים שלו ואנחנו לחפש את הילדה, ומצאנו אותה חיה והצלנו נפש.

<יואב זמרן: זאת אומרת זה חלק מאותו שיח שמתנהל כל הזמן.

יעקב מרגי: השאלה אם הצלתם אותה קודם כל.

<יואב זמרן: כן, כן, אני אומר.

יעקב מרגי: איך?

יעקב מרגי: שיחות?

יעקב מרגי: אם הצלתם אותה קודם כל.

<יואב זמרן: קודם כל הצלנו כי היא חיה והיא לא עשתה מצד אחד ומצד שני היא נשארה בחיים.

<יואב זמרן: אבל אני אומר, השיח הזה, המשותף, שהוא עם ועד ההורים, גם של מזרח העיר וגם של מערב העיר, העבודה המשותפת, אני חושב שזה חשוב.

<יואב זמרן: לעניין השיעורים, תראו, אנחנו הקפדנו והוצאנו הנחיה מסודרת למנהלי בתי הספר ולמורים, לקיים בכל המגזרים – גם במערב העיר וגם במזרח העיר – לקיים שיחות על הנושא של חשיבות החיים.

<יואב זמרן: יש לנו את נושא הטכנולוגיה והאינטרנט וכו', שזו סוגיה כבדה וצריך לומר אותה, שיוצרת הרבה בלבול בכלל המערכת.

<יואב זמרן: אנחנו מתעסקים בזה, הנחנו להתעסק בזה.

<יואב זמרן: היה חשש במזרח העיר להתעסק עם זה ואנחנו משקיעים הרבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סיכום.

<יואב זמרן: הדבר האחרון, הכפלנו בחודש האחרון את הפעילות המשותפת של מורים ומנהלים משני המגזרים בפרויקטים משותפים, דווקא בגלל המציאות הזאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

חנין זועבי: יש לי שאלה עניינית.

חנין זועבי: השיח הזה בבתי הספר בירושלים המזרחית, הוא שיח שגם כלולה בו המציאות שחיים בה הפלסטינים במזרח העיר, או גם שיח של ילדים מוסתים ואז הם יוצאים.

חנין זועבי: כלומר, ה - - -

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: זאת אומרת מה?

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: הילדים מוסתים ויוצאים לרצוח?

יעקב מרגי: רגע, עודד, מה קפצת?

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: לא, כי אני חייב - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לסייע בידיך.

<פורר עודד  -  ישראל ביתינו: לא, כי כל כך מדברים על זה שיש הסתה במגזר הישראלי, רק מי שיוצא לדקור - - -

יעקב מרגי: היא דואגת לחינוך.

יעקב מרגי: בוא, אתה לא יכול לבוא אליה בטענות כשהיא דואגת לשלמות של החברה הישראלית והחינוך של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: היא לא מתעסקת עכשיו בחינוך של החברה הפלסטינית.

חנין זועבי: אני שואלת האם הדגש הזה על - - -

יעקב מרגי: מה לעשות, לא הכל סימטרי בחיים.

חנין זועבי: ושלא ננתק בין ה - - -

יעקב מרגי: זו דרך שסיגלתי לעמי.

חנין זועבי: לבין המציאות, האם זה גם כלול.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה שאלה או הרצאה, חנין?

יעקב מרגי: טוב, בסוף תהיה התייחסות.

יעקב מרגי: בסוף אני אתן התייחסות.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: טוב, אני חושבת שהמציאות שזימי כאן תיאר, היא המציאות שאני גם נתקלתי בה הרבה מאד פעמים.

ענת ברקו: הילדים היום בחברה הפלסטינית, הם קורבנות של ההסתה המטורפת הזאת.

ענת ברקו: ולכן אנחנו רואים ילדים שמשאירים פוסטים שהם רוצים להיות שאהידים.

ענת ברקו: יש הדבקה.

ענת ברקו: לא מצליח למישהו משהו, הוא זרק אבן, לא ראו אותו, הוא יעשה תרגול נוסף כדי לשחזר את ההצלחה שלא יגידו שהוא פחדן, או כל מיני דברים כאלה.

ענת ברקו: פולחן גבריות סביב העניין הזה גם כן מתקיים ואני חושבת שכשאנחנו מדברים על הסובלנות ועל קבלת השונה, קבלת השונה זה גם קבלת הקיום של המדינה במתכונת שהיא – מדינה יהודית, דמוקרטית לכל אזרחיה.

ענת ברקו: זה גם קבלת השונה.

ענת ברקו: ומורים שמסיתים, שאסור שזה יהיה, לא מורים לאזרחות במגזר היהודי ולא מורים במגזר הערבי, שגם מעודדים את ההסתה המטורפת הזאת.

ענת ברקו: כמו שהיום אנחנו רואים, פורסם איזה שהוא מאמר ואני גם נתקלתי בזה בתקשורת הערבית, שיש אמירה שסתם, סכינים מונחים לצידי הפלסטינים שנורו, לאחר שניסו לחתוך עורק של מישהו או ניסו לדקור חייל או חיילת וכו'.

ענת ברקו: או סתם אזרח שהלך ברחוב.

ענת ברקו: או סתם ילד שרכב על אופניים.

ענת ברקו: זאת אומרת שהתעמולה הזאת, בסופו של דבר היא מרעילה את המוחות של הילדים, מעלה אותם על נתיב שהם קורבנות.

ענת ברקו: הם לא פחות קורבנות מפדופילים בחברה אחרת, הם לא פחות קורבנות מאנשים שמוכרים להם סמים.

ענת ברקו: הם קורבנות.

ענת ברקו: ולכן, כשאנחנו מדברים על הסתה, זה לא ככה משהו בעלמה שאפשר, אתה יודע, אדוני יושב הראש, להתעלם ממנו, אלא זה משהו שמוביל אותם לנתיב שההורים חייבים להשקיע, כי באמת רוב ההורים, בואו נגיד, עזבו את כל ההילה ואת כל הסיפורים, הורים יהודים, נוצרים, מוסלמים, רוצים שהילדים שלהם יחיו, יתפרנסו בכבוד, יגדלו לעשות מעשים טובים, ירכשו השכלה וצריך לעזור להם בזה.

ענת ברקו: וטוב שאתם עוזרים להם לתת את הכלים ולהגביר את המודעות, שישמרו על הילדים בבית ולא יתנו להם להסתובב ברחוב, כי אלה ששולחים אותם, הם לא שולחים את ילדיהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו קצרים בזמן.

יעקב מרגי: גיורא ואלה, בבקשה.

<גיורא ואלה: שלום.

<גיורא ואלה: אני נציג של שתיל ונציג גם של פורום ארגונים שפועל למען חינוך לחיים משותפים, בין היתר גם סיכוי, קרן אברהם ותג מאיר והתנועה הקיבוצית וכן הלאה.

<גיורא ואלה: אני אקצר, ממש בקצרה.

יעקב מרגי: אין לך ברירה אחרת.

יעקב מרגי: אני אאלץ אותך.

<גיורא ואלה: אני שמח שכולם רואים את החשיבות של העיסוק בנושא, לא רק מנקודת קיצון, כמו שאנחנו רואים עכשיו כהתפרצות, אלא כהכנה ארוכת טווח ומערכתית.

<גיורא ואלה: אני מאד מחזק ומאד מצטרף למה שחבר הכנסת ג'בארין אמר גם לגבי יישום או אי יישום דו"ח סלומון-עיסוואי וגם על הצורך לקיים פה דיון נפרד.

<גיורא ואלה: אני רק רוצה לגעת בשלוש נקודות וחצי, בקצרה.

יעקב מרגי: עברת את ההגדרה של מקצר, אז תעשה את זה מהר.

<גיורא ואלה: אחת, יש תכניות קיימות של ארגונים, שהן מאושרות ומוכרות על ידי משרד החינוך, וחשוב מאד, אנחנו מבקשים ממשרד החינוך שיעזרו לנו להפיץ ולהנגיש אותן לשטח.

<גיורא ואלה: זה דבר ראשון.

<גיורא ואלה: הדבר השני זה שיש תכנית של משרד החינוך עצמו, שמובילה הגברת דניאלה פרידמן מהמטה לחינוך אזרחי, שאנחנו חושבים שצריך לתת לה רוח גבית ולהאיץ את היישום שלה.

<גיורא ואלה: אנחנו לא יודעים איפה זה עומד כרגע, אבל אנחנו מאד מאד מחזקים את העיסוק של המשרד ומאד מודים עליו ורוצים לתת לזה רוח גבית.

<גיורא ואלה: והדבר האחרון מבחינתנו, אנחנו מרגישים מהארגונים שלנו, גם ביחס למה שאתה, חבר הכנסת ג'בארין אמרת, קושי להיכנס לבתי ספר יהודים דווקא.

<גיורא ואלה: יש רצון גדול מצד בתי ספר ערבים, אבל קושי להיכנס לבתי ספר יהודים.

<גיורא ואלה: ופה אנחנו צריכים את עזרת משרד החינוך - ראשי משרד החינוך בעיקר - גם השר וגם המנכ"לית, בלתת רוח גבית ולגיטימציה, כי בסוף זה לא דבר שאפשר לכפות אותו לא על מנהלים ולא על מורים, אבל כן, כשיש איזו שהיא רוח מפקד שבאה מלמעלה, אנחנו מרגישים שזה דבר שיכול מאד לסייע והוא מאד נחוץ.

חנין זועבי: זו אחריות של משרד החינוך, לא של - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: יש לך איזה אובססיה להפריע לי תמיד.

חנין זועבי: לא, לא.

יעקב מרגי: תקשיב, אני אומר לך מניסיון חיים.

יעקב מרגי: אפשר לזרוק: משרד החינוך, משרד החינוך, משרד החינוך.

יעקב מרגי: גם הארגונים, ואני אומר לכם מניסיון, אם אתה תעשה פעם אחר פעם אחר פעם פגישות עם מנהלי בתי הספר ברמה האישית, לא הכל יכול להיכנס במסגרת משהו מאורגן ואי אפשר לקנות כל תכנית, ככל שהיא טובה.

יעקב מרגי: כי יש גם אילוצי מערכת, אבל לפעמים יש גם עצמאות בית ספרית.

יעקב מרגי: פעם אחר פעם אתה בא, מציג את האני מאמין, וכשהאני מאמין הוא מאוזן והוא בא ממקום טוב, תאמין לי.

יעקב מרגי: ויש יוצאים מן הכלל שלא ירצו בכל מחיר, אבל גם זו שיטה שכדאי לאמץ אותה.

יעקב מרגי: אתה לא חייב לענות לי.

יעקב מרגי: בבקשה, לורין פוריס.

יוסף ג'בארין: לא, אבל הוא אומר שהוא מנסה ואין מספיק תגובה.

<גיורא ואלה: לא, זה צריך להיות במהלך משולב.

<גיורא ואלה: זה מה שאני אומר.

יעקב מרגי: נתתי עצמה.

יעקב מרגי: אתה רוצה תקנה, אתה לא רוצה, אל תקנה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<לורין פוריס: אני סגנית יושב ראש ארגון ההורים בירושלים, אז אנחנו גם חלק מפורום וועדי ההורים היישוביים.

<לורין פוריס: התוספת שלי - - -

יעקב מרגי: אומר פלאטו שרון – מה אתה עשית למען מדינה.

יעקב מרגי: מה את עושה לטובת הסוגיה הזאת?

<לורין פוריס: לטובת הסוגיה הזאת, אני רוצה לציין ולעדכן אתכם בפעילות של תכנית שנקראת קידס פור פיס, של ילדים מוסלמים, נוצרים ויהודים, כשחלק נכבד מהילדים היהודים הם ילדים מבתי ספר פרטיים, ממ"ד.

<לורין פוריס: זה ילדים שנפגשים פעם בשלושה שבועות, מקיימים פעילות משותפת, ובזמן שהילדים מקיימים פעילות, יש גם פעילות מקבילה להורים.

<לורין פוריס: אני חושבת שפעילויות כאלה הן פעילויות משמעותיות - - -

יעקב מרגי: מבורכות.

<לורין פוריס: מבורכות ונותנות המון כוח ואנרגיה.

<לורין פוריס: אני יכולה להגיד לכם שבתוך הארגון עצמו יש לנו ווטאספ של הארגון, של ראשי הארגון, והוא גם ווטסאפ כללי של כלל ההורים בירושלים.

<לורין פוריס: אני חייבת לומר שקשה מאד לאמוד באמירות, בדברים שנכתבים שם, וחלק מהחברים שלנו מהמגזר הערבי, רצו פעמים מספר פשוט לפרוש בגלל הקושי, בגלל שטף האירועים.

<לורין פוריס: אני חושבת שהעבודה המשותפת שלנו בקטע הזה משמעותית מאד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק, תראי, זה נכון לכל הדוברים.

יעקב מרגי: אם ניקח ונתעלם מהשוליים הקיצוניים של החברה הישראלית ובאמת ניקח את הליבה, וזו הדרישה שלי מעצמי, מהליבה של החברה, שהיא ברובה תחת הסכמה רחבה – לא לחשוש.

יעקב מרגי: לא לחשוש.

יעקב מרגי: אם בימין לא יחששו מאותם גורמים קיצוניים ובשמאל לא יחששו גם וגם בחברה הערבית – חנין – לא חסינים מביקורת.

יעקב מרגי: יש שם גם חשש אמיתי והחשש שם הוא יותר קשה, ואני לא מקנא בכם כמנהיגי ציבור, לא מקנא כמנהלי בתי ספר, עם מה הם צריכים להתמודד ומה הם צריכים כל פעם להסתכל אחורה איך זה יתבטא.

יעקב מרגי: הכוחות השפויים בחברה פה בישראל צריכים להעיז ולומר את דבריהם.

יעקב מרגי: ותאמינו לי, יוצאים מזה רק נשכרים.

יעקב מרגי: כי מי שמנסה לחקות משהו אחר מאבד את הזהות שלו קודם כל ולא מצליח להשיג את אותו יעד שהוא מנסה להיות בו.

יעקב מרגי: הדוברת הבאה, אפרת מעין ברזל ואחרונים ניתן קצת למשטרת ישראל לעדכן אותנו מה הולך להיות סביב האבטחה הפיזית.

יעקב מרגי: ומשרד החינוך, התייחסויות.

יעקב מרגי: תתכוננו להתייחסויות.

יעקב מרגי: אפרת מעין ברזל.

<אפרת מעיין ברזל: אני מאד מתרגשת.

יעקב מרגי: כן, אני מבין את ההתרגשות שלך, אבל אין לנו זמן.

<אפרת מעיין ברזל: שלום.

<אפרת מעיין ברזל: קוראים לי אפרת מעיין ברזל, אני בעצם מוועד הורים של מעונות יום.

<אפרת מעיין ברזל: האמת היא שאני מאד מתרגשת מהדוח שיח על דו קיום - - -

יעקב מרגי: חשבתי מהדיון הקודם שההתרגשות כבר תעבור לך.

<אפרת מעיין ברזל: זה באמת מאד נחמד, אבל בזמן שמדברים על דו קיום, לי אישית, אני חושבת שלהרבה הורים, קיים פחד מאד מוחשי באמת מגורמים שפתאום יתפסו סכין או יעשו איזה פיגוע או ינסו לעשות פיגוע.

<אפרת מעיין ברזל: אני יודעת שנתנו בעצם תקציב של שבועיים בלבד לאבטחה.

יעקב מרגי: מעיין, זו התייחסות שאחרי זה נשמע מה, מו, מי.

<אפרת מעיין ברזל: אוקיי, אז אני - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<יוכי סימן טוב: לגבי אבטחה?

יעקב מרגי: לא, לא, ההתייחסויות.

יעקב מרגי: אני לא אבקש ממך אף פעם דבר שאת לא ממונה עליו ולא אבוא אליך בטענות על דברים שלא בתחום אחריותך.

<יוכי סימן טוב: טוב, הדבר שאולי אני הכי מזדהה איתו כאדם, כאשת מקצוע, זה שבאמת המבוגרים המשמעותיים, יש להם משמעות עוד יותר גדולה בתקופה הזאת.

<יוכי סימן טוב: זאת אומרת, המסרים שהם יעבירו, זה יותר מכל דיבור ויותר מכל תכנית.

<יוכי סימן טוב: בסופו של דבר מה שאדם אומר בתום לב, זה הדבר האמיתי שנקלט אצל הילדים.

יעקב מרגי: זה נקרא בעולם ההלכה משיח לפי תומו.

<יוכי סימן טוב: כן, אני גם יודעת, תודה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו לא בחירום, זה נכון, אני מקבלת את ההערה של מר גולדבלט, אבל החוויה של החירום היא חזקה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו פוגשים ילדים עם חווית חירום מאד מאד קשה, חרדות מאד קשות וגם מורים, וזה משפיע.

<יוכי סימן טוב: ואנחנו תמיד אומרים שבמצב כזה הכל מוקצן.

<יוכי סימן טוב: אני אתן את זה דוגמא מבית ספר או מוסד חינוכי, שבו נגיד מערכות היחסים לא כל כך טובות בשגרה, זה יקצין בזמן חירום, בזמן של חוויה של סכנת חיים.

<יוכי סימן טוב: אז לכן כל השיח הוא נורא מוקצן והשיח הזה הוא טוב, כי הוא קורא לשפיות, לאיזון, אבל צריך להבין מאיפה זה בא.

<יוכי סימן טוב: עכשיו, אני רוצה להגיד שקו פתוח היה גם בערבית.

<יוכי סימן טוב: יש לי מדריכות ביחידה שהן ערביות, והן התנדבו מיידית, כמו היהודיות, אבל פשוט לא היו פניות.

<יוכי סימן טוב: יכול להיות שלא היה מספיק פרסום - - -

יוסף ג'בארין: הם לא ידעו.

<יוכי סימן טוב: אבל היו ימים שהיו לנו הרבה מאד פניות, גם בצוק איתן היו לנו פניות.

<יוכי סימן טוב: היה לנו קו בערבית, אז אנחנו עקביים בזה.

<יוכי סימן טוב: אנחנו פותחים גם בעברית וגם בערבית.

יעקב מרגי: השאלה אם הוא נגיש לציבור, הציבור הערבי יודע?

יוסף ג'בארין: לא ידעו, המורים לא ידעו.

יוסף ג'בארין: עד מחר זה לא היה קיים, נכון?

<יוכי סימן טוב: עד אתמול.

יוסף ג'בארין: עד אתמול, סליחה.

<סמאח סליימר: אתמול התקשרה מורה מנצרת וחזרו אחרי שלוש שעות, אמרו לה שיש פסיכולוג בחיפה והיא צריכה לשלם 60 שקלים לשעת - - -

<יוכי סימן טוב: אז לא, אז היא לא צלצלה למקום הנכון.

<יוכי סימן טוב: בסדר, יכול להיות שהייתה בעיה של פרסום.

<יוכי סימן טוב: נעבוד על זה.

יוסף ג'בארין: זה לא פרסום.

יוסף ג'בארין: זה לא היה קיים.

<יוכי סימן טוב: אני חושבת שבשירות הפסיכולוגי הייעוצי בכלל וגם במחוזות, יש מודלינג מעולה של עבודה משותפת, וזה מדבר יותר מהכל.

<יוכי סימן טוב: תבואו פעם לראות את המפגש ביחידה שלי ותראו איך הנשים – מתנחלות עם ערביות, דתיות עם חילוניות – כולן מתחבקות ומתנשקות וזה משפיע על מה שהולך אחר כך במוסדות החינוך.

<יוכי סימן טוב: אין כמו המפגש.

<יוכי סימן טוב: המפגש האנושי וזו התכנית שלנו.

יוסף ג'בארין: אז תפגישי בין התלמידים.

<יוכי סימן טוב: זאת התכנית.

<יוכי סימן טוב: התכנית היא מפגש אמיתי בין אנשים.

יוסף ג'בארין: אז תפגישי בין התלמידים, אם ככה המסקנה שלך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משטרת ישראל.

<יוכי סימן טוב: אנחנו עושים את זה.

<יוכי סימן טוב: עושים את זה לגמרי וזו הנחיה - - -

יוסף ג'בארין: אני שמח שהיא אמרה שזה כל כך חשוב, אבל חבל שזה לא קורה.

יעקב מרגי: לכן יש סיכום לכל דיון.

יעקב מרגי: תן לנו סקירה לגבי המצב שדווח לנו לוועדה, שהוא לא סיפק אותנו, אבל לפחות אם הוא מתקיים או שהופסק או ששינתם את הערכת המצב או את תפיסת החירום.

<ירון קדם: הערכת המצב במשטרה לא משתנה, כי האיום נשאר כאיום.

<ירון קדם: עדיין זה לא משנה אם פחתו האירועים או לא פחתו.

<ירון קדם: איום כאיום מוגדר גם בשגרה.

<ירון קדם: מבחינת הפעילות המשטרתית קודם כל, ה - - -, כי המשטרה בסך הכל נערכה בשטח.

<ירון קדם: מבחינת התחנות היא עיבתה את הפעילות שלה בשטח, פעילות הבט"ש.

<ירון קדם: הרבה שוטרים יצאו גם מהמטות ושולבו בעבודת השיטור הרגילה, כדי להגביר את תחושת הביטחון הן במקומות ציבוריים והן במקומות - - -

יעקב מרגי: האבטחה מדלגת סביב מוסדות החינוך?

<ירון קדם: תיכף אני אכנס לקטע הזה של אבטחה מדלגת, שזה ההיבט האזרחי.

<ירון קדם: בהיבט המשטרתי, המשטרה עיבתה את הפעילות שלה.

<ירון קדם: מבחינת הנושא הזה של אבטחה מדלגת או אבטחה בכלל, שהיה בשבועיים האחרונים, אז משרד האוצר נתן את השיפוי עד ה-31 באוקטובר והשיפוי לרשויות, לצורך העניין, הסתיים.

<ירון קדם: מבחינתנו ההנחיה לשטח, בסדר?

<ירון קדם: פה זה עכשיו נכנס כבר לשאלת המימון.

<ירון קדם: אנחנו לא באנו ואמרנו עכשיו לרשויות אל תשימו את הבן אדם, כמו שקבענו את הקריטריונים לפני זה, אלא פה עכשיו העניין הוא השיפוי הכספי לאותן רשויות.

<ירון קדם: הרשות כרגע, אם היא שמה, ויש רשויות ששמות, הם שמות את זה במימון שלהן, לא במימון בעצם - - -

יעקב מרגי: אתה יודע על רשויות שהפסיקו?

<קריאה: תל אביב.

יעקב מרגי: אני שאלתי אותו.

<ירון קדם: אני לא יודע על רשויות שהפסיקו.

<ירון קדם: אני כן יודע על זה שהרבה רשויות כן ממשיכות בנושא הזה, אבל תמיד באה השאלה שפונים אלינו – האם אנחנו מקבלים מימון.

<ירון קדם: אנחנו הבהרנו שהנושא הזה, בהתאם להחלטה שהתקבלה מהאוצר, עד ה-31 בחודש הועברו תקציבים לרשות בהתאם לדיווחים, לאחר מכן אנחנו לא יכולים.

<ירון קדם: כעת לא הועבר תקציב לנושא.

יוסף ג'בארין: הוא לא ענה לשאלה.

יוסף ג'בארין: לא היה תקצוב לרשויות הערביות?

יעקב מרגי: בזה אנחנו חוזרי םלדיון הקודם.

יעקב מרגי: הם המשיכו את ההנחיה שהייתה.

יוסף ג'בארין: לא, לא, זו הייתה תוספת, זה לא ממשיך מה שהיה.

יוסף ג'בארין: זו תוספת רק של השבועות האחרונים.

יעקב מרגי: רבותי - - -

יוסף ג'בארין: אבל למה אתה לא נותן לו לענות?

יעקב מרגי: יש לך תשובה לסוגיה הזאת?

<ירון קדם: כבודו, אתה העלית את זה בישיבה הקודמת, שאמרתי שהשיפוי עד ה-31 באוקטובר הוא למגזר היהודי, שבו יש את איום הפח"ע, ולא דיברנו במקום שיש את היבט האלימות.

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: ובערים המעורבות כמו עכו למשל, זה היה רק במוסדות היהודים.

<ירון קדם: אנחנו לא אמרנו עכו כרשות.

<ירון קדם: כל הרשויות.

<ירון קדם: לא באנו ואמרנו לרשות איפה תשימו את זה מבחינת בית הספר.

<ירון קדם: אני לא יכול לבוא ולהגיד.

<ירון קדם: רשות שקיבלה שיפוי מהבחינה הזאת, לא אמרתי לה אל תשימי בבית הספר, כי אני לא יודע אם בית הספר הוא יהודי או ערבי, בתוך מקום שהוא עיר מעורבת.

<ירון קדם: אמרנו שזו החלטה של הרשות איפה לעבות את האבטחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את מנכ"לית משרד החינוך שהוציאה מכתב למנהלי מערכת החינוך מיד עם פרוץ גל הטרור, כבר לפני כשלושה שבועות.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את עבודת הפסיכולוגים והיועצים החינוכיים על עבודתם במוסדות החינוך לניהול שיח מוגן ולהיות ערים למצבי משבר כל השנה.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לוודא שפעילות כזאת מתקיימת בכל בתי הספר ובמינון מוגבר יותר.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך שהטיפול במצב המשבר במגזר הערבי יהיה כמו שהוא במגזר היהודי, כולל הקו החם, כפי שעלה, ואם הוא קיים אז לוודא שהציבור שצריך לצרוך אותו יודע על קיומו בשפה הערבית, וכל יתר הדברים, כולל האבטחה במוסדות החינוך הערבים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להביא לידיעתם של מנהלי בתי הספר והמורים על מאגרים של תכנים פדגוגיים בנושאים הנוגעים להתמודדות עם גזענות, חינוך לחיים משותפים וזכויות אדם.

יעקב מרגי: יש להנחות את הצוותים החינוכיים לעשות שימוש בכלים אלה בשיחות חינוכיות העוסקות באירועים קשים.

יעקב מרגי: לדוגמא, לעודד מעגלי שיח ופעילות המקדמת חיים משותפים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להפיץ יותר מודלים למפגשים משותפים של תלמידים יהודים וערבים.

יעקב מרגי: המינון למפגשים צריך להיות בהתאם למתח האזורי של בית הספר והנסיבות.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד האוצר להמשיך את השיפוי לרשויות המקומיות לאבטחת מוסדות החינוך, כל עוד נמשכים אווירת החירום וגל הטרור.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.