ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 37, 2015-08-05 11:15

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב.

ניסן סלומינסקי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא:

ניסן סלומינסקי: תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון), התשע"ה-2015, בעניין קביעת אגרות לבחינה על אתר של בקשות לפטנט, אישור התקנות.

ניסן סלומינסקי: יש לנו כאן שני סטים של תקנות, יכול להיות שהם נוגעים זה בזה אבל פה הם מחולקים לשניים: תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, בעניין הגשה אלקטרונית של מסמכים לרשות הפטנטים ונושאים נוספים, גם אישור תקנות.

ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לכולכם, לחברי חברי הכנסת ולמצטרפים אלינו.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שאסא נמצא כאן אתנו, ראש רשות הפטנטים, איילת פלדמן, שכנראה תוביל את הדיון, ואחרים, שאני עוד לא מכיר אבל נשמע אותם בהמשך.

ניסן סלומינסקי: במה נתחיל?

<אילת פלדמן: אני חושבת שנתחיל לפי הסדר, עם התקנות של האגרות.

ניסן סלומינסקי: אוקיי.

ניסן סלומינסקי: תציגי, בבקשה.

<אילת פלדמן: מדובר על קביעה של אגרות שמתייחסות להליך לפי סעיף 19א לחוק הפטנטים.

<אילת פלדמן: הסעיף הזה נכנס לחוק בתיקון לפני שלוש שנים ונכנס לתוקף לפני שנתיים וחצי ומסדיר את הנושא של הקדמת בחינה לפטנט.

<אילת פלדמן: בקשות לפטנט נבחנות ברשות הפטנטים לפי סדר הגשתן ככלל אבל יש אפשרות להוציא אותן מסדר הבחינה ולהקדים בקשות מסוימות.

<אילת פלדמן: סעיף 19א לחוק מסדיר את הנושא של הקדמת הבחינה, הן מצד המבקש והן מצד שלישי.

<אילת פלדמן: 19א(א) מדבר על המבקש, 19א(ג) מדבר על אדם שאינו המבקש, אינו קשור למבקש ואינו פועל מטעמו, כלומר, צד שלישי.

<אילת פלדמן: זה הסדר שנכנס בעקבות דיוני ועדת החוקה בזמנו בתיקון מס' 10 לחוק, וזה איזשהו הסדר מיוחד כפי שהוא נחקק פה בישראל, לא קיימים הסדרים כמוהו בעולם.

ניסן סלומינסקי: בעולם זה הולך לפי הסדר בלי אפשרויות להקפיץ?

<אילת פלדמן: יש אפשרויות להקדים, אני מדברת כרגע בעיקר על הנושא של הקדמת בחינה על ידי צד שלישי.

<אילת פלדמן: לפחות לפי הבדיקה שאנחנו עשינו בזמנו, ההסדר, כמו שהוא על כל פרטיו, הוא ייחודי, ולכן הוא נכנס לחוק תחת ההנחה, גם של יושב-ראש הוועדה דאז דודו רותם ז"ל, שהוא מותנה באגרה גבוהה, הן משום שהוא חריג והן משום שהוא כורך פגיעה במבקשי הפטנט שלא יוכלו לבקש ארכות במהלך בחינת הבקשה שלהם אם הוגשה בקשה לפי בקשת צד שלישי.

ניסן סלומינסקי: מי קבע שאם הוגשה בקשת צד שלישי אז אי אפשר יהיה לתת ארכות?

ניסן סלומינסקי: ובגין זה נותנים לו קנס גדול, אז למה?

ניסן סלומינסקי: אפשר לא לפגוע בזה ולא לתת קנס.

<אילת פלדמן: ברגע שצד שלישי מבקש את ההקדמה, לכאורה מבקש הפטנט יכול לסכל את הקדמת הבחינה אם הוא מבקש ארכות חוזרות ונשנות.

<אילת פלדמן: אם הוא מבקש כל הזמן ארכות אז הוא בעצם חותר תחת ההקדמה שהצד השלישי הגיש.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, בהתחלה את חושדת בצד השלישי ולכן את נותנת לו קנס גדול, ועכשיו את חושדת במבקש המקורי שהוא ימשוך זמן ולכן את מורידה לו את האפשרויות.

<אילת פלדמן: זו המשמעות של איזון.

ניסן סלומינסקי: איזון בחשד?

ניסן סלומינסקי: אולי נצא מתוך נקודת הנחה שכולם בסדר וגם יהיה אז איזון?

<אילת פלדמן: מלכתחילה היתה בקשה מהציבור להכניס את כל ההסדר הזה.

<אילת פלדמן: עמדת הממשלה היתה שאין צורך בהסדר של בקשות לבחינה של צד שלישי.

<אילת פלדמן: זו היתה העמדה.

<אילת פלדמן: העמדה של הממשלה היתה שאין צורך בכלל להסדיר את הדבר הזה.

<אילת פלדמן: כיוון שוועדת החוקה עמדה על הצורך אנחנו ניסינו למצוא הסדר שיהיה מאזן, שמחד תתאפשר הקדמת הבחינה על ידי צד שלישי, ומאידך שהיא לא תסוכל.

ניסן סלומינסקי: אז את אומרת שלפני שנתיים וחצי זה הופעל?

<אילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: ולא הצליחו עד עכשיו לקבוע אגרות?

<אילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: לא הספיקו?

ניסן סלומינסקי: עסקו באיראן?

ניסן סלומינסקי: במה?

<אילת פלדמן: היו דיונים פנים-ממשלתיים, צריך לזכור שהיו שתי מערכות בחירות בשנתיים וחצי האחרונות.

ניסן סלומינסקי: מה לא זורקים על הבחירות.

<אילת פלדמן: אבל זה נכון, זה לא תירוץ.

<אילת פלדמן: זה באמת כי במשך חצי שנה הממשלה והכנסת די משותקות מבחינת העבודה.

<אילת פלדמן: יש פגרת בחירות, התחלפו שרים, גם במשרד המשפטים וגם במשרד האוצר, צריך ללמוד את הנושא מחדש.

ניסן סלומינסקי: היה פה ויכוח בין שני גופים שכל אחד משך לצד אחר ולכן היה קשה לקבוע.

ניסן סלומינסקי: מה שקבעו היום זו פשרה בין שניים או שקבעו שצד אחד צודק?

<אילת פלדמן: הסכום שהגענו אליו הוא פשרה ממשלתית של כל המשרדים הרלוונטיים.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, לא פסקו שהכלכלה צודק או הבריאות צודק, אלה צודקים או אלה, אלא עשו פשרה וזהו?

<אילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: אחרי שנתיים וחצי, טוב, יפה.

<ניצן רוזנברג: אולי תציגי את הסכומים.

זאב בנימין בגין: אפשר לקבל מושג על המספרים, לפני הסכומים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע מאסא קלינג, ראש רשות הפטנטים, להבין איך כל המערכת עובדת.

ניסן סלומינסקי: יש לי הרבה שאלות אבל מהבחינה שלך: אני מבין שאם אדם מגיש לעצמו, אם ניקח את שני השלבים זה מגיע ל-300, ל-700, מגיע ל-1,000 – וצד שלישי בסך הכול מגיע ל-15,000?

<אילת פלדמן: נכון, זה 15,000 לאחר שבדיוני ועדת החוקה יושב-ראש הוועדה הזכיר 25,000 וגם דיברו על עשרות אלפי שקלים.

<אילת פלדמן: הוא דיבר בהתחלה על סכומים מאוד מאוד גבוהים, בסופו של דבר הממשלה חשבה לקבוע 25,000 והיום אנחנו במקום שבו הפשרה הממשלתית היא 15,000 שקלים.

<אילת פלדמן: אני יכולה להקריא ציטוטים מתוך הפרוטוקולים של הוועדות שיושב-ראש הוועדה חוזר שוב ושוב על כך שהאגרה צריכה להיות מאוד גבוהה.

ניסן סלומינסקי: תכף אנחנו ננסה להבין את זה.

ניסן סלומינסקי: אסף, ברשותך, תן לנו תמונה קצרה – אולי חברי יודעים, אני לא – לגבי הנושא של רשות הפטנטים: כמה אנשים יש שם, איך היא בנויה, כמה בקשות מוגשות, קצת מושג ואחר כך ננסה להבין את התהליך, האם תהליך הבדיקות הוא בגלל שיש עומס או בגלל שיש איזה היגיון שאומר שיהיה מונח ונשמע מה קורה מסביב, כלומר בכוונה מושכים זמן או לא.

ניסן סלומינסקי: תן לנו טיפת סקירה ואחר כך יהיה לנו יותר קל לדון.

<אסא קלינג: בשמחה.

<אסא קלינג: א', תודה על ההזמנה לוועדה ותודה על קידום העניין.

<אסא קלינג: בקצרה על רשות הפטנטים – אני יכול לדבר שעות אז אשתדל לעשות את זה בקצרה – רשות הפטנטים היא גוף של כ-180 עובדים, תחת משרד המשפטים.

<אסא קלינג: רשות הפטנטים אמונה על רישום זכויות קניין רוחני, מה שבאופן מסורתי נקרא קניין רוחני תעשייתי, להבדיל מזכות יוצרים למשל, שאינה בת רישום.

<אסא קלינג: אנחנו רושמים פטנטים לגבי המצאות, מדגמים לגבי עיצובים וסימני מסחר, לוגואים, סרגלים וכן הלאה.

<אסא קלינג: כל אלה זכויות בנות רישום, כאשר כל אחת מהזכויות האלה אנחנו בוחנים.

<אסא קלינג: יש לנו מחלקות שבהן יש בוחנים, בוחני פטנטים, בוחני מדגמים, בוחני סימני מסחר, שהם מוכשרים לעשות את עבודת הבחינה ואנחנו בוחנים בחינה מהותית.

<אסא קלינג: בואו רק ניזכר מדוע אנחנו בוחנים בחינה מהותית – מאחר ואנחנו מקנים בכך ערך מסוים למבקש.

<אסא קלינג: אנחנו לא שיטה של הפקדה – בתקופת המנדט השיטה היתה רק שיטה של הפקדה, אני רק מגיש את המסמך בו אני טוען להמצאה ורק בודקים שכתבתי את שמי בצורה נכונה ושהשרטוטים באמת קריאים – אנחנו בוחנים בחינה מהותית, דהיינו אנחנו נותנים למבקש את הפטנט רק לאחר שבאמת בדקנו לשביעות רצוננו שההמצאה המתוארת בבקשת הפטנט אכן עומדת בתנאי הכשירות שמפורטים בחוק, אותו דבר גם לגבי סימני מסחר ומדגמים.

ניסן סלומינסקי: ואז יש לו 20 שנה של הגנה?

<אסא קלינג: של זכות בלעדית, אכן, נמנע מאחרים לעשות שימוש בהמצאתו.

ניסן סלומינסקי: יש לכם קריטריונים לכל תחום ותחום כדי להגדיר אם זה פטנט או גניבה מסוימת?

<אסא קלינג: א', אני אחדד, אנחנו ברשות הפטנטים רק רושמים את הזכויות, איננו עוסקים באכיפה, אכיפה נעשית בבתי המשפט ולמעשה תעודת הפטנט היא בעצם הכלי באמצעותו עושה בעל הפטנט שימוש על מנת לאכוף את זכויותיו בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: אבל יש לכם הנחיות בכל תחום ותחום לדעת איך לבדוק אם זה פטנט, אם זה משהו יצירתי או משהו שלקחו אותו ממשהו קיים?

<אסא קלינג: בהחלט, זו הבדיקה.

ניסן סלומינסקי: אם מדובר על תרופות, אם מדובר על אופניים, על נשק, או על כל דבר אחר בכל תחום?

<אסא קלינג: אתאר בקצרה את מבנה הרשות.

<אסא קלינג: כפי שאמרתי, יש לנו מחלקות בוחנים בכל אחד מהתחומים של פטנטים, מדגמים וסימני מסחר.

<אסא קלינג: מחלקת פטנטים – שיש לנו כאן גם את הממונה על הבוחנים, גב' סימונה אהרונוביץ – ממונה על 101 בוחנים, בוחני פטנטים שמחולקים לקבוצות מקצועיות בתחומי מדע והנדסה שונים, בין אם זה כימיה, ביוטכנולוגיה, מכניקה, פיזיקה, מחשבים ותקשורת, ציוד רפואי.

<אסא קלינג: אם יש לנו משהו שאינו נופל בקטגוריה הזו ספציפית – מאחר ולפעמים גם ישנן בקשות שנופלות בין תחומים, היום, בעידן המחשבים והביולוגיה יכול להיות שיהיה גם משהו שקשור לשני התחומים – אנחנו מצוותים בעיקר שני בוחנים, או, במקרה שלא מוצאים, הפתרון שלי תמיד זה לקחת ד"ר לפיזיקה, הוא יכול לפתור כל דבר.

<אסא קלינג: אז הבקשה מגיעה אל בוחן הפטנטים במקצועו, שהוא יודע לקרוא את הבקשה כי בקשת הפטנט ממוענת אל בעל המקצוע בתחום, והוא בודק האם ההמצאה עומדת בקריטריונים המפורטים למעשה בסעיף 3 לחוק, ששם הקריטריונים של חידוש, התקדמות המצאתית, האם ההמצאה בתחום הטכנולוגי נותנת שימוש תעשייתי והאם ההמצאה יעילה.

<אסא קלינג: זו כבר עבודתו המקצועית של הבוחן.

ניסן סלומינסקי: 180 איש זה מה שבאמת צריך או שזה מה שהקציבו לכם?

<אסא קלינג: אני צריך יותר, אדוני, כמובן.

ניסן סלומינסקי: זה מה שהקציבו לכם, כלומר, התקציב שלכם בנוי מתקציב המדינה שמאפשר לך להחזיק את זה – והוא ללא קשר וללא תלות לכספים שנגבים מהאגרות או שיש קשר?

אפרט, אדוני: מה זה אומר "סוכנות ביצוע"?

אפרט, אדוני: בעיקר שהוצאותינו מותנים בהכנסותינו.

אפרט, אדוני: רק לסבר את האוזן, תקציב המדינה, תקציבנו בשנה שעברה כאשר היה תקציב, היה כ-55 מיליון שקל, הכנסותינו עמדו על 93 מיליון שקל, כולן מאגרות.

אפרט, אדוני: לעניינו היום – לא נקום ולא ניפול מהאגרות שנקבע כאן היום.

אפרט, אדוני: עיקר המקור התקציבי הוא מאגרות בתחום סימני המסחר ובתחום הפטנטים, פחות או יותר חצי-חצי, ומיעוט הוא מדגמים וגם הפעילות הבינלאומית.

אפרט, אדוני: לגבי הפעילות הבינלאומית, אני רק אגיד כאן, יש לנו פרופיל בינלאומי מאוד גבוה.

אפרט, אדוני: ציבור מבקשי הפטנטים בישראל הוא ציבור המבקשים מספר 14 בעולם בשנה שעברה מבחינת בקשות בינלאומיות במסגרת ה-PCT.

מיכאל אורן: אבסולוטי או יחסי?

<אסא קלינג: אבסולוטי.

מיכאל אורן: מה המספר יחסי?

<אסא קלינג: להערכתי מס' 4, השאלה איך אתה מחשב את האיחוד האירופי, את משרד הפטנטים האירופי שהוא מאחד הרבה מדינות.

<אסא קלינג: להערכתי בסביבות מס' 4 אם אתה עושה את זה לפי GDP per capita.

ענת ברקו: אין לכם איזשהו אגף שדן בהכרה בקניין רוחני, זאת אומרת, כל מיני הכרות שהן לא טכנולוגיות או פטנטים שהם לא בדיוק נופלים על הנישה הזאת?

<אסא קלינג: גברתי, אנחנו הבוחנים.

<אסא קלינג: בסופו של דבר רשם הפטנטים חוצם על התעודה אם יש או אין פטנט.

<אסא קלינג: אם אין פטנט, בעל ההמצאה שאינה כשירת פטנט חופשי לנסות לאכוף את זכויותיו בדרכים אחרות, בין אם באמצעות סוד מסחר או אמצעים אחרים, אבל אנחנו מחליטים האם זה כשיר לרישום או לא כשיר רישום.

ענת ברקו: אתם עושים את כל התחקיר ואת כל הבדיקה אם היו דברים כאלה בעבר בעולם?

<אסא קלינג: אכן, זו עבודתו של הבוחן.

<אסא קלינג: הבוחן בודק חידוש, דהיינו, זו בדיקה עובדתית יחסית ברורה.

<אסא קלינג: דרישת החידוש היא דרישה גלובלית ולכן יש לנו מערכות מידע שאנחנו משלמים עליהן הרבה כסף מדי שנה.

ניסן סלומינסקי: האגרות שמשלמים – הן חד פעמיות או שכל שנה שיש לו חיסיון או הגנה הוא משלם אגרה?

ניסן סלומינסקי: והאגרה היא אגרה אבסולוטית, היא לא יחסית.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יכול להיות שהפטנט הוא פטנט של מיליארדים או פטנט של 2,000 שקל, בעלי הפטנטים משלמים אותו סכום.

<אסא קלינג: אכן, אין לי דרכים לאמוד את ערכו של פטנט, אני חושב שחברי כאן יסכימו אתי שזה דבר מאוד מורכב עד בלתי אפשרי והאגרות הן קבועות לאורך חיי הפטנט.

<אסא קלינג: אותו דבר גם בסימני מסחר, בסימני מסחר אגרות מסחר הן כל 10 שנים.

<אסא קלינג: סימני מסחר למשל זה ללא הגבלה.

ניסן סלומינסקי: ואני מבין שיש לכם כ-6,000-7,000 בקשות כל שנה.

<אסא קלינג: סדר גודל של בקשות לאומיות בישראל, כן.

ניסן סלומינסקי: מה משך הזמן עד שמתקבלת החלטה כן או לא בבקשה מסוימת?

<אסא קלינג: כאן אני אקדים ואומר שאנחנו במצב טוב יחסית לעולם.

<אסא קלינג: משך הזמן בממוצע שאדוני ימתין עד שבכלל אסתכל על בקשתו הוא 31 חודשים.

ניסן סלומינסקי: וזה למה?

<אסא קלינג: התור.

ניסן סלומינסקי: כי יש אצלנו בהלכה, במשפט עברי, שלפעמים העניין יהיה מונח ואתה רוצה לראות מה קורה, אתה לא עושה כלום ואתה רוצה לראות אם תהיה פתאום התעוררות מכול הכיוונים או שהכול דממה.

ניסן סלומינסקי: אז יש לפעמים עניין להניח את זה בכוונה ויש לפעמים עניין בגלל התור.

ענת ברקו: זה מטורף, פטנט מתיישן.

מיכאל אורן: זה בגלל מחסור בכוח אדם?

ניסן סלומינסקי: הוא אומר מחסור בכוח אדם.

<אסא קלינג: כפי שאמרתי, א', זו התקדמות גדולה לעומת מה שהיה, מצבנו טוב גם יחסית לעולם.

ניסן סלומינסקי: אז הזמן הוא 31 חודש בכלל?

<אסא קלינג: אז אני בכלל מסתכל על בקשתו של אדוני ולאחר מכן יש את משך הבחינה, שזה משתנה לפי תחומי הבחינה, העומס על הבוחנים ומורכבות הבקשה.

<אסא קלינג: ישנם תחומים שבהם הבקשות יותר מורכבות, למשל תחום הכימיה, או המחשבים והתקשורת, אנחנו מדברים על סדר-גודל של עוד שנתיים-שלוש עד שאני מסיים את הבחינה, כשהבחינה דרך אגב יכולה להסתיים גם בסירוב, שאיני נותן כמובן.

<אסא קלינג: על מנת לסבר את האוזן, אנחנו מדברים על סדר גודל של בין 40% ל-50% סירוב של בקשות.

זאב בנימין בגין: יש פטנט זמני או הגנה זמנית?

זאב בנימין בגין: יש מושג כזה?

<אסא קלינג: לא, זה מונח ששאול מארצות הברית, מארצות הברית יש מה שנקרא Provisional Application.

זאב בנימין בגין: לזה אני מתכוון.

<אסא קלינג: "Patent pending" זה משהו אחר, אדוני.

זאב בנימין בגין: לא, אני מדבר על Provisional.

ניסן סלומינסקי: פה הוא זכאי לקבל פיצויים מאותו אחד שניסה להפעיל משהו מקביל אליו.

ניסן סלומינסקי: אם בסוף הוא זוכה לאישור כפטנט הוא יכול לבקש פיצויים רטרואקטיבית מאותו אחד שהפעיל את הפטנט שלו.

ניסן סלומינסקי: את זה הוא זכאי לקבל, נכון?

ניסן סלומינסקי: את הפיצויים הוא רשאי לקבל ממנו רטרואקטיבית.

זאב בנימין בגין: אם זה קשור להיתר זמני – אני לא בטוח.

<אסא קלינג: התחום הוא מורכב אבל עקרונית הזכות לקבל פיצויים היא ממועדים שונים במדינות שונות.

<אסא קלינג: לעניין השאלה על ה- – Provisionalזו הגשת בקשה זמנית שאפשרית בארצות הברית, ששם הדרישות הפורמליות של עצם ההגשה הן מאוד נמוכות, אין שום בחינה בבקשה ארעית שכזו, מה שקיבלת שם זה רק את התאריך.

<אסא קלינג: לאחר 12 חודש ממועד ההגשה של בקשה ארעית אתה חייב להגיש בארצות הברית בקשה שלמה, אם לא עשית זאת איבדת את הזכויות.

זאב בנימין בגין: אבל בשנה מסוימת, במידה מסוימת המגיש מוגן?

<אסא קלינג: לא, הוא לא מוגן מאחר והוא לא קיבל פטנט, אדוני, הוא בסטטוס של "Patent pending", אבל "Patent pending" זה מצב שנמצא בכל בקשה, היכן שתגיש בקשה, וכל עוד היא נבחנת, בקשתך תלויה ועומדת.

<אסא קלינג: זה מה שזה אומר - "Patent pending".

<אסא קלינג: אתה מסמן מוצרים ב-"Patent pending" על מנת להזהיר את הציבור: דעו לכם, הגשתי בקשה, כאשר אקבל תעודת פטנט בסופו של יום ייתכן שאבוא ואדרוש אתכם, בזאת הזהרתי אתכם ובעצם זה שמילאתי את האזהרה אז יש לי איזושהי עילה קצת יותר חזקה לקבל אכן את - - -

זאב בנימין בגין: אבל זה מועיל לבעל הפטנט?

ניסן סלומינסקי: אין לו הגנה.

זאב בנימין בגין: בכל זאת אני שואל, אין לו הגנה במובן מסוים, אבל אם בארצות הברית אימצו את ההסדר הזה, זה מועיל למי שטוען לפטנט?

זאב בנימין בגין: אם זה מועיל, מדוע אנחנו לא מאמצים הסדר כזה אצלנו?

<אסא קלינג: שם המשחק בשיטת הפטנטים בכל העולם הוא התאריך.

<אסא קלינג: מי שרץ הכי מהר למשרד הפטנטים הקרוב למקום מגוריו והגיש ראשון הוא זה שזכויותיו עדיפות.

<אסא קלינג: בארצות הברית היתה שיטה אחרת של first to invent על פני first to file.

<אסא קלינג: גם בארצות הברית עברו לשיטה של first to file, דהיינו מי שהגיש ראשון, וזו דרישה גלובלית בכול המדינות שחברות באמנת פריז.

<אסא קלינג: לעניין בקשה ארעית, כל מה שהיא נותנת זו קניה קלה של התאריך, באמת גם באגרה נמוכה, אבל הגשת בקשה ללא שום בחינה, שום בחינה פורמלית, ולאחר 12 חודשים אתה באמת צריך לכתוב את הבקשה כמו שצריך ורק אז מתחילים להסתכל עליך.

זאב בנימין בגין: למה לא לאמץ זאת?

<אסא קלינג: לנו יש שיטות משלנו.

<אסא קלינג: מבלי שהמחוקק יידרש ליצור לנו בקשה ארעית, אנחנו, כנותני שירותים – כי אנחנו רואים את זה שאנחנו נותנים שירות לציבור הישראלי בכללותו, לא רק לציבור המבקשים – יש אינטרס באמת למתן ודאות במהירות הגבוהה ביותר.

<אסא קלינג: ולכן, למי שמעוניין לכך יש לנו אמצעים לקיצור תור ועל מה שאנחנו מדברים כאן, במידה ואתה מבקש אז יש אמצעים לקיצור תור ואנחנו רואים עלייה - - -

ניסן סלומינסקי: בני, אתה שואל אם יש הגנה, נכון?

זאב בנימין בגין: מסוימת.

ניסן סלומינסקי: בארצות הברית אין הגנה, אין הגנה בגלל.

ניסן סלומינסקי: פה אתה צריך להגיש מההתחלה כבר את הכול, שם יש לך שנה עד שמבקשים ממך להגיש את כל המסמכים, אבל אין הגנה על שום דבר שם.

ניסן סלומינסקי: חוץ מהתאריך ורטרואקטיבית לתבוע את הפיצויים אין הגנה.

ניסן סלומינסקי: גם פה בארץ יש את זה, גם בארץ מהרגע שהוא הגיש, אם יתברר בסוף שאכן זה פטנט, יש לו זכות לתבוע רטרואקטיבית מהתאריך שהוא הגיש.

ניסן סלומינסקי: כל מי שהשתמש בדבר שעכשיו הוגדר לו כפטנט – הוא יכול לתבוע ממנו פיצויים.

ניסן סלומינסקי: זה קיים גם פה וגם שם.

ניסן סלומינסקי: אין הגנה ארעית שאדם אחר לא יכול להשתמש בזה, לא בארצות הברית ולא פה.

אני אחדד: אני רק אומר לכבוד חבר הכנסת בגין, היתרונות של הגשת בקשה ארעית בארצות הברית – ה-Provisional הוא איזשהו buzzword שהרבה אנשים משתמשים בו – היו לו יתרונות בשיטת ה-first to invent, זה הקנה לך יתרונות בארצות הברית שנכון להיום כנראה כבר אינם.

אני אחדד: אם הגשת קודם בארצות הברית אז קנית יתרונות בזה שהראית שהמצאת.

אני אחדד: היתרונות גם היו של הגשה מקוונת – ועל זה אנחנו מדברים כאן היום, לאפשר לנו הגשה מקוונת – אגרה נמוכה של 110 דולר אבל לאחר שנה אתה חייב לשלם את האגרה המלאה.

ענת ברקו: שהיא?

<אסא קלינג: אצלנו האגרה היא 2,000 שקל.

ענת ברקו: ובארצות הברית?

<אסא קלינג: התור הולך וגדל, המאגר הולך וגדל.

ניסן סלומינסקי: זה דבר שהוא אבסורד.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אם הבנתי נכון, רוב התקציב שלכם מגיע מהכנסות עצמיות שלכם.

<אסא קלינג: כולו.

ניסן סלומינסקי: המדינה נותנת סכום?

<אסא קלינג: לא, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אמרתם ש-54 מיליון המדינה נותנת, לא?

<אסא קלינג: מותר לי להוציא.

<אסא קלינג: כל ההכנסות נכנסות לאוצר המדינה, מתוך ה-93 אני מקבל רק 55.

זאב בנימין בגין: זה לא ברור לי.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, ככל שאתם בודקים יותר ועובדים יותר ההכנסות שלכם גדלות?

<אסא קלינג: אכן.

ניסן סלומינסקי: אז אם כך, למה לא ללכת על 300 עובדים, ההכנסות שלכם יגדלו כי אתם תעשו את זה הרבה יותר מהר וכולם ירוויחו?

ניסן סלומינסקי: אדם לא יצטרך לחכות 5 שנים עד שהוא מקבל אישור, הוא יוכל לקבל אולי אחרי 3 שנים, לא יהיה חסר כסף כי אתם מקבלים בין כה וכה יותר אגרות, אז איפה העניין?

מיכאל אורן: זה גם פוגע באיזשהו מקום ביכולת של המדינה להתחרות ברמה הבינלאומית גם, לא רק לאומית.

<אסא קלינג: ללא ספק, אדוני, וכאן, א', אני מצטער שאין כאן נציג מתאים של משרד האוצר לשמוע את הדברים.

<אורן גבע: יש.

<אסא קלינג: אז אני שמח שאתה כאן.

<אסא קלינג: מוגבל לפי תקציב המדינה.

זאב בנימין בגין: אני שואל, אם זו אגרה למה לא לתרום את כולה לשיפור השירות?

<אורן גבע: המצב כיום הוא שעמדת האוצר – לפי מיטב ידיעה, אני לא משפטן – שלא מתייחסים לאגרות כאגרות ייעודיות לתחום מסוים, כלומר, כל האגרות שנגבות על ידי המדינה מרוכזות לתוך הכנסות המדינה והתחומים מתוקצבים לפי הצורך ולפי סדר עדיפות הממשלה.

ניסן סלומינסקי: לא בדיוק, הקנסות לחוף הים הולכות רק לטובת הנושא הזה.

<אורן גבע: יש אגרות ישנות.

זאב בנימין בגין: זה קנסות.

זאב בנימין בגין: אגרה אמורה להיות מיועדת, על פי הבנתי הישנה של המושג אגרה.

<אסא קלינג: אולי רק לייעל את הדיון, הדיון של רבותי הוא דיון ידוע ומוכר וזו אחת הסיבות שהרשות הוקמה כסוכנות ביצוע.

<אסא קלינג: מתוקף מסמך המסגרת שקבע את הקמתה של הרשות הוקמה ועדה בראשות מנכ"לית האוצר ומנכ"לית משפטים שהן קובעות מדי שנה את היעדים והתפוקות לרשות הפטנטים על מנת שנוכל לקצר את התור באופן מושכל לאור כוח האדם שמוקצה לנו.

ניסן סלומינסקי: כמה זמן אתם עובדים כך?

<אסא קלינג: מאז 2006, אדוני.

<אורן גבע: הם קיצרו.

<אסא קלינג: קיצרנו.

<אסא קלינג: אם אדוני יסתכל אנחנו במגמה מתמדת של קיצור, לא במידה שהיינו רוצים לראות אבל כאן אני אומר את זה בצורה הכי בוטה, אדוני: ראש משרד הפטנטים הסיני עומד על 17 חודשים, יש לו 7,000 בוחנים, הוא הודיע על תוכנית שעד שנתיים הוא יוריד ל-10 חודשים זמן המתנה.

<אסא קלינג: איך הוא עושה את זה?

<אסא קלינג: הוא לוקח - - -

ניסן סלומינסקי: יש בסין?

ניסן סלומינסקי: כמעט הכול גניבות שם.

<אסא קלינג: זה משתנה, החלטה ממשלתית שרוצים לשנות את זה אז לוקחים עוד 1,000 או 2,000 בוחנים וכך משנים, כך מקצרים את התור.

<אסא קלינג: אנחנו לא במציאות הזו, אנחנו במציאות שיש לנו את הוועדה שקובעת לנו את התפוקות בצורה זהירה, גם לאור גידול הפעילות – יש לנו פעילויות חדשות בתחום הבינלאומי של הרשות, ששם התחלנו לתת שירות בינלאומי.

ניסן סלומינסקי: 6,000-7,000 בקשות – זה הולך ומצטבר כל הזמן כי אתם לא מסוגלים לבדוק 6,000 בקשות בשנה אז באופן טבעי, ההיגיון אומר, שזה הולך ומצטבר והתור הולך וגדל.

<אסא קלינג: אנחנו מתייעלים.

ניסן סלומינסקי: אם תוסיפו עוד 100 עובדים יהיו לכם יותר אגרות, תבדקו יותר, זה יכסה את עצמו יותר וזה יקצר לאנשים את הזמן.

זאב בנימין בגין: זה לא אליו, זה לאוצר.

ניסן סלומינסקי: הוא גם שומע אותי.

<אסא קלינג: רבותי, זו בקשתנו המתמדת, הצגנו תוכנית לאוצר שאם יקצו לנו סדר גודל של רק 30-40 בוחנים נוספים אנחנו תוך 4 שנים מקצרים את התור ל-18 חודשים אבל זה עניין של הקצאת בוחנים.

<אסא קלינג: הבוחנים הם עובדי מדינה - - -

ענת ברקו: עובדי מדינה, לא פרילנסרים?

<אסא קלינג: הם מפעילים סמכות שלטונית.

זאב בנימין בגין: מתוך ה-6,000 כמה בקשות מאושרות כפטנטים?

<אסא קלינג: סדר גודל של 60%, בין 50% ל-60%.

זאב בנימין בגין: 30%-40% מתבררות כבקשות סרק.

<אסא קלינג: חלקן נזנחות באופן אקטיבי על ידי המבקש, חלקן מסורבות.

זאב בנימין בגין: בקשה שהיא לא רצינית, שהבוחן המנוסה בדק בדיקה ראשונית ומבין שיש פטנט כזה בצרפת, ההצעה אינה באה בחשבון, אין טעם לדון בה יותר – למה זה צריך לקחת יותר מ-10 ימים?

<אסא קלינג: רבותי, אנחנו מדברים היום קצת על אגרות, לפני כשנתיים וחצי - - -

זאב בנימין בגין: לא, אני מדבר עכשיו על המהות, מעבר לאגרה.

<אסא קלינג: זה נוגע למהות.

<אסא קלינג: לפני כשנתיים וחצי עשינו קצת רפורמה באגרות הפטנטים ושם עשינו cost study.

<אסא קלינג: מאחר ואגרה אמורה לשקף עלות – למרות שמה שאנחנו עושים כאן היום, האגרה של היום היא קצת מעבר לעלות – עשינו cost study של זמן הבחינה, כמה זמן לוקח.

<אסא קלינג: בממוצע בחינה ראשונה, פעם ראשונה שבוחן מסתכל על בקשת פטנט זה בין יום ליומיים וחצי, תלוי במורכבות הבקשה.

<אסא קלינג: זו בחינה ראשונה, דהיינו, הקריאה והחיפוש המורכב.

<אסא קלינג: לאחר מכן יש סבבים של התכתבויות מול המבקש מאחר ואם סירבתי אותך פעם ראשונה זכותך להסביר לי מדוע טעיתי או להתווכח איתי, אנחנו קוראים לזה בחינה חוזרת.

ניסן סלומינסקי: כל זה מתחיל אחרי 18 חודש, נכון?

ניסן סלומינסקי: זה לא מתחיל ביום הראשון.

<אסא קלינג: 31 חודש.

זאב בנימין בגין: אבל דיברת על ימים, אני לא מבין.

<אסא קלינג: העבודה של הבוחן, ברגע שהוא התיישב לקרוא את הבקשה, פעם הוא התיישב לקרוא את הבקשה, בתום 31 חודש התיישב – עבודתו היא בין יום ליומיים-שלושה בחינה ראשונה ואז הוא שולח את המכתב.

ניסן סלומינסקי: בני, כי אתמול הוא עשה את אותו דבר רק על משהו שהגישו לפני כן.

<אסא קלינג: אכן.

ניסן סלומינסקי: זה מטורף.

זאב בנימין בגין: התיאור הזה רק מגביר את החומרה של המצב.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה לבקש, מאחר וזה לא הנושא של הדיון היום, אנחנו נקיים דיון ובהקדם על עצם העניין הזה, זה אבסורד שאין כדוגמתו.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לקיים את הדיון עם משרד המשפטים ועם האוצר כדי שהגוף הזה, שהוא מחזיק את עצמו וההפך, עוד אפילו יותר, יגדילו לו את העובדים ונחסוך את הזמן.

ניסן סלומינסקי: נוסיף עוד 100 עובדים, נחסוך את הזמן, הכסף שיכנס כתוספת יכסה גם את זה – כולם מרוויחים רק.

ענת ברקו: והפטנטים האלה חשובים למשק.

זאב בנימין בגין: לפני הדיון, אדוני היושב-ראש, אולי ברגע זה, באופן מקוצר, יש לאוצר הסבר להימנעות עד היום מהצעד הזה שנראה לי הגיוני לאור התיאור הזה.

ניסן סלומינסקי: כסף.

זאב בנימין בגין: בייחוד לאור, או לחושך, המספר הרב של בקשות שמתבררות, ולא אחרי מחקר עמוק, כבקשות שאינן ראויות – אני לא אגיד "בקשות סרק" אבל אינן ראויות, או ידוע בתוך זמן קצר שלא יזכו בהגנה.

ניסן סלומינסקי: אתה רואה שהאוצר, מתוך 93 מיליון שקל בשנה שהם גובים – שאם זה היה עומד לרשותם הם היו יכולים לעשות מהפכה – האוצר לוקח את הכסף ונותן להם רק חצי מזה.

זאב בנימין בגין: 30 הוא אומר.

<אסא קלינג: אדוני, זו בדיוק ההצדקה.

<אסא קלינג: אני רק אוסיף ואומר, התחלתי לדבר על הפעילות הבינלאומית שלנו, רק על מנת לסבר את האוזן, עד יוני 2012 ישראלים נאלצו בבקשות בינלאומיות ליהנות משירותים של משרדי הפטנטים האמריקאים או האירופאים, אנחנו התחלנו לתת את השירות הבינלאומי הזה בישראל.

<אסא קלינג: כיום 65% מהמבקשים הישראליים מייעדים אותנו, משתמשים בשירותינו וזו הכנסה כבר של כשני מיליון דולר בשנה, ואת זה עשינו ללא הגדלה נוספת של כוח אדם, רק באמצעות התייעלות.

<אסא קלינג: נכון, לאורך השנים קיבלנו תקנים לקראת הפעילות הזו אבל מאז שהתחלנו אנחנו מבצעים את הפעילות והחל מה-1 באוקטובר האחרון אנחנו נותנים את השירות הזה גם למבקשים אמריקאים וזה מקור הכנסה בלתי נדלה לשירות המדינה.

ניסן סלומינסקי: האישור שלכם מקובל בכל העולם כמו - - -

<אסא קלינג: כמו כל רשות חיפוש ובחינה בינלאומית.

ניסן סלומינסקי: משרד האוצר, בוא תסבירו.

ניסן סלומינסקי: אין להם תמריץ להתייעלות.

זאב בנימין בגין: גם כשהייתי יותר צעיר לא אהבתי חידושים כאלה ולא רציתי להיכנס למלכודת כזאת, אבל אני שואל עם ניסיונך עכשיו בדיעבד בעניין הזה.

<אסא קלינג: א', אני חושב שמבחינה ציבורית המודל הוא נכון.

<אסא קלינג: במידה והמודל היה ממומש עד הסוף בחובו כרוכות גם עצמאות וגמישות ניהולית, גם בתחום ההון האנושי.

זאב בנימין בגין: במידה שהוא היה ממומש עד הסוף.

<אסא קלינג: המודל כמודל הוא נכון, לצערי אנחנו עדיין נלחמים על עצמאותו בתחומים נוספים ולא רק בתחום התקציב.

זאב בנימין בגין: אתה יודע על עוד סוכנויות?

<אסא קלינג: לא.

<אסא קלינג: אמרתי, אנחנו הסוכנות הראשונה והיחידה בשירות המדינה בישראל.

<אסא קלינג: אני חושב שהניסוי הצליח, אדוני מוזמן לבקר אצלנו, אני חושב שאנחנו מקום ייחודי בשירות המדינה מבחינת איכות העובדים.

<אסא קלינג: הצלחנו, יש לנו מסלול קידום ייחודי לבוחנים ברשות, איכות כוח האדם שלנו מאוד גבוהה, זה כרוך גם כן בסולם שכר ייחודי להם.

<אסא קלינג: יש לנו תחומים שאנחנו עצמאיים בהם, לא מספיק.

<אסא קלינג: המודל כמודל הוא מודל נכון ואנחנו ממשיכים להיאבק עליו, אדוני.

ניסן סלומינסקי: בואו נשמע את האוצר ואחר כך אני כן רוצה שאנחנו נעשה ישיבה כאן כדי לשבור אולי את הדבר הזה כי זה נשמע אבסורד שאין כדוגמתו.

זאב בנימין בגין: מה יש לך לומר להגנתכם?

<אורן גבע: אני רוצה להתחיל להגיד שאנחנו במשרד האוצר, ואני חושב שהממשלה בכלל, רואים את תחום החדשנות כמוביל צמיחה בכלכלה ומוביל בתחום התעסוקה ולכן אנחנו כל הזמן מנסים לנקוט בצעדים כדי לעודד עוד את התחום הזה ובטח שלא לפגוע בו.

ניסן סלומינסקי: איפה ה"אבל"?

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, על האגרות עוד לא התחלנו לדבר באופן ספציפי, אנחנו מדברים כרגע באופן כללי אז אל תתייחס אליהן כרגע כי עוד מעט, אחרי שנסיים להבין בכלל איך זה עובד, נגיע לגוף הנושא שלנו ונדבר על האגרות עצמן.

ניסן סלומינסקי: קודם כל תן לנו להבין למה זה בנוי כך.

<אורן גבע: באופן היסטורי באמת היו פעם אגרות שהן היו אגרות ייעודיות, אגרות ששימשו באופן ישיר לתקצוב הגוף שגובה את האגרה.

<אורן גבע: חלק מהאגרות בישראל עדיין פועלות במתכונת ההיסטורית הזאת כיוון שהן נקבעו בטרם חל השינוי בחוק.

<אורן גבע: לפני מספר שנים, אני לא יודע להגיד לכם בדיוק, השתנה החוק בנושא זה והוחלט שכל האגרות החדשות ילכו להכנסות המדינה באופן ישיר ומשרד האוצר יתקצב את הגופים לפי הצורך ולא בהכרח באופן ישיר ומקביל לגובה האגרה.

<אורן גבע: הסיבה שזה נעשה כך היא כי מבחינת מדיניות כלכלית אנחנו מאמינים שמדיניות מיסוי זה נושא אחד ומדיניות תקצוב זה נושא שני, זה לא נושאים שהם קשורים אחד לשני.

<אורן גבע: כלומר, זה שגוף מסוים מסוגל לייצר הכנסה לעצמו באגרה זה לא אומר שהוא זקוק למלוא התקציב הזה, ויש גופים שלא מסוגלים לייצר לעצמם הכנסה וזקוקים לתקציב גבוה מההכנסה שהם לא מסוגלים לייצר, או הנמוכה שהם מסוגלים לייצר.

ניסן סלומינסקי: אבל ההיגיון הזה הרי צריך לעמוד למבחן.

ניסן סלומינסקי: אם אתה רואה שאתם מתקצבים גוף בסכום מסוים וכתוצאה מזה יש שם תור ומשך זמן ארוך והוא יכול לייצר הכנסות הרבה יותר גדולות אם תתנו לו תקציב יותר גדול, הוא ייצר הכנסות שיכסו את זה הרבה יותר.

ניסן סלומינסקי: אז מה, להיתקע על אותו סכום וזהו?

ניסן סלומינסקי: צריך טיפה שכל.

ניסן סלומינסקי: אם תגדילו להם את זה בעוד 100, עדיין אתם תקבלו את ההכנסות, יהיו לכם יותר הכנסות – נניח במקום 93 מיליון יהיו לכם 120 מיליון, סתם אני אומר – ותתנו להם במקום 54 מיליון, נניח 70 מיליון.

ניסן סלומינסקי: עדיין הרווחתם אבל כל עם ישראל הרוויח וכולם הרוויחו.

ניסן סלומינסקי: למה לא ליישם את המחשבה הזאת?

מיכאל אורן: האוצר גם קובע את הרף של האגרה?

<אורן גבע: ועדת האגרות יושבת באוצר.

מיכאל אורן: האם בדקתם את האפשרות שאם מצמצמים באגרות יותר אנשים יגישו בקשה לפטנטים?

ניסן סלומינסקי: עוד מעט נדבר על האגרות עצמן.

<אורן גבע: מטרתה הראשונית של אגרה, מעבר להיותה כלי מיסוי, כלי לוויסות מסוים.

<אורן גבע: כלומר, אנחנו לא נשים אגרה אפס על דרכונים כי אנחנו לא רוצים שאנשים יאבדו את הדרכונים שלהם, צריך שתהיה איזושהי עלות להגשת הבקשות.

<אורן גבע: אנחנו לא רוצים שיהיו מיליון בקשות פטנטים אם אין אגרה או אגרה מאוד מאוד נמוכה.

מיכאל אורן: כלי מרתיע.

<אורן גבע: כן.

ניסן סלומינסקי: אורן, תן לנו תשובה עקרונית על הרעיון.

<אורן גבע: אני אענה לגופו של עניין על גובה התשלום.

<אורן גבע: דבר ראשון, מכיוון שזה לא נושא הדיון אני חייב להגיד שלא באתי מוכן כדי לדון על הנושא הזה אז אני רק אגיד אמירה כללית ובאמת אולי נשאיר את זה לדיון שביקשת.

זאב בנימין בגין: זה נחשב להגנה טובה.

זאב בנימין בגין: זה שלא הכינו אותך, זה נחשב להגנה טובה.

זאב בנימין בגין: יהיה דיון, אמר היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: יהיה דיון.

ניסן סלומינסקי: דורית, בואי נקבע דיון, רשמת את זה, שבו יבואו אנשים שהם בעלי הסמכות, לא רק בעלי יידע אלא בעלי סמכות לקבל החלטה כי אנחנו כן נרצה לקבל החלטה פה, שיבואו מהאוצר, ממשרד המשפטים, מהסוכנות או הרשות.

<דורית ואג: לאוצר אין את ההיגיון שלך ואתה לא תשכנע אותו, לפחות בוועדה הזאת, בכל מיני עניינים - - -

ניסן סלומינסקי: אני אשכנע אותו.

זאב בנימין בגין: היושב- עדיין בוועדה הקודמת שלו.

<דורית ואג: זה לא עובד.

ניסן סלומינסקי: גם בוועדה הזאת אנחנו נשכנע אותם ואם לא נשכנע אז - - -

<דורית ואג: הם לא רואים קדימה מטר.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו נקפוץ אתם 20.

זאב בנימין בגין: באופן כללי לא, אני מבקש להגן על משרד האוצר.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להוציא לעז על כולם, יש שם אנשים מאוד חכמים, אני באמת אומר, רק לפעמים יש להם - - -

זאב בנימין בגין: המקרה הזה ראוי לדיון, הוא באמת כנראה מיוחד.

ניסן סלומינסקי: אז את זה רשמנו.

ענת ברקו: יש לי עוד שאלה, אדוני יושב-הראש, אני רוצה לפנות אליך: יש הלוא בקשות לפטנט שמוגשות שאפשר לסנן אותן באמת באופן מאוד מידי, האם ישר אתם שולחים את זה למומחים?

ענת ברקו: מה אחוז הבקשות שמסננים אותן בסינון ראשוני, מידי, שעל פניו כאיש מקצוע יודעים את זה אפילו בלי להתחיל לחקור יותר מדי לעומק?

ניסן סלומינסקי: זה מה שבני שאל.

זאב בנימין בגין: הוא לא מגיע אליהן.

ענת ברקו: הוא לא מגיע לזה, רק אחרי 3 שנים.

ניסן סלומינסקי: ב-31 החודשים האלה הוא עושה את מה שאת אומרת אבל הוא עושה על בקשות שהוגשו לפני 4 ו-5 שנים.

ענת ברקו: זה אבסורד, זה ברור שזה אבסורד וזה פוגע בנו לטווח הארוך, זה נורא.

<אסא קלינג: רבותי, רק לחדד, המחוקק קבע עלי לבחון את הבקשות לפי סדר הגשתן.

<אסא קלינג: כלומר, יש לי דרגות חופש מאוד מוגבלות.

<אסא קלינג: זה לפי סיווגים, אם במחשבים ותקשורת התור יותר קצר אז ברור ששם אני אגיע למספרים יותר מוקדם, אבל עקרונית בכפוף לסיווגים ושיקולים בתחום הסביר של הרשות אני כפוף להגשה לפי התור.

<אסא קלינג: יחד עם זאת, כפי שציינתי מקודם, יש לנו צעדי התייעלות שונים.

<אסא קלינג: בואו נשים לב, כאשר מבקש מבקש פטנט בישראל, רוב הסיכויים שהוא מגיש אותו גם במקומות אחרים בעולם.

<אסא קלינג: אנחנו מסתכלים גם מה עשו במדינות אחרות, לא רוצים להמציא את הגלגל מחדש מבחינת הבחינה ויש לנו מהלכים של התייעלות.

<אסא קלינג: אנחנו שותפים ואפילו מובילים מאמצי שיתוף פעולה עם המשרדים המובילים בעולם על מנת לחלוק במידע.

ענת ברקו: רגע, אבל תענה לי בבקשה על מה ששאלתי.

<אסא קלינג: אין לי סמכות להוציא בקשה מהתור אלא - - -

ענת ברקו: בסדר, אני רוצה לדעת אבל ברגע שדנת בבקשה – הגיעה אליך בקשה אחרי שנתיים וחצי, כמעט 3 שנים, מאוחר מאוד – מה אחוז הבקשות שדנו בהן ועל פניו סיננו אותן בשלב ראשוני?

ענת ברקו: אני מניחה שיש לכם כזאת בדיקה.

<אסא קלינג: אני לא יכול להגיד לך, אין לי "על פניו" מאחר ותמיד למבקש יש את הזכות להשיב ועל פי רוב הוא משיב.

ענת ברקו: וכמה זמן זה לוקח?

<אסא קלינג: זכותו להשיב תוך 4 חודשים, אלא אם כן הוא ביקש ארכה ואז אנחנו חוזרים לבחינה חוזרת.

<אסא קלינג: אם אקח את שאלתה של גברתי לעניין של על פניו, אין לי עניין של בקשה קלה או בקשה קשה, אנחנו נכנסים לכל בקשה, כל מבקש, אפילו מבקש פרטי שבעליל לא כתב בצורה הנכונה, אנחנו מתייחסים בכבוד הראוי ועושים את כל הבחינות הדרושות.

<אסא קלינג: אבל אנחנו מנסים להתייעל, וכפי שציינתי, מסתכלים מה עשו במדינות אחרות, מנסים לראות איפה אנחנו יכולים לקצר את מהלך החיפוש והפתרון שלנו הוא במקום של התייעלות.

ענת ברקו: יש מקרים שאתם עבדים עם פרינלסרים, מומחים ספציפיים שלא חייבים להחזיק אותם?

<אסא קלינג: מאחר וישנה עמדה שעבודתו של בוחן הפטנטים היא הפעלת סמכות שלטונית אנחנו מחויבים שכל הבוחנים יהיו עובדי מדינה.

<אסא קלינג: הפתרון לכך אולי יכול להיות בעניין של סוכנות הביצוע, העניין של גמישות העסקה במסגרת חוק סוכנות ביצוע, אדוני, שזה פתרון של המחוקק להכתיב לאוצר באמת איך לעשות את הדברים.

זאב בנימין בגין: בשביל סוכנות אחת אתה רוצה חוק?

<אסא קלינג: אולי אז יהיו סוכנויות נוספות, אדוני.

<אסא קלינג: מבחינתי זה יכול להיות חוק סוכנות רשות הפטנטים, כפי שיש חוק רשות ניירות ערך, שיש גם שם, או חוק רשות החדשנות שעכשיו מתקדם.

<אסא קלינג: אבל לעניין שאלתה של גברתי, יש את טוהר הבחינה, כאשר – וזה בדיוק העניין של האגרה של היום – יש לנו את הסמכות להוציא מן התור ולהקדים את הבחינה לבחינה על אתר.

ניסן סלומינסקי: תראו, אם אתם תהיו יעילים מאוד וטובים וזריזים, אני חושב שלא רק מהארץ, גם מאירופה ומקומות נוספים, יבואו אליכם וממילא ההכנסות יגדלו.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע איך לקרוא לזה, יצוא אולי, זה ענף שיכניס הרבה מאוד כספים למדינה ובאופן מכובד.

<אסא קלינג: אז על מנת לסבר את האוזן, 80% מבקשות הפטנט המוגשות בישראל לשלב לאומי לפטנט בישראל, 80% הן בקשות זרות.

<אסא קלינג: דהיינו, כבר 80% מאותם 93 מיליון שקלים זה כסף זר שנכנס למדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: זה עוד יותר.

ניסן סלומינסקי: טוב, אנחנו סגרנו את זה, נקיים על זה דיון ואני מקווה שנצליח לשנות את זה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו בואו נחזור לענייננו.

ניסן סלומינסקי: תסבירי מה הבקשה בדקה או שתיים ואחר כך נקרא.

ניסן סלומינסקי: גם פה, אני מבין, יהיו חילוקי דעות ומחלוקות פנימיות אז בואו נשמע.

<אילת פלדמן: מחלוקות פנימיות בממשלה אין, יש סכום שהיא הסכימה עליו.

<אילת פלדמן: רק בשביל להסביר את מבנה האגרות: באותם דיונים שבהם חוקק סעיף 19א לחוק דובר גם על אגרה דו-שלבית.

<אילת פלדמן: עד היום יש אגרה אחת עבור הבקשה להקדמת הבחינה ועבור הבחינה המוקדמת, אחד השינויים שאנחנו עושים כאן - - -

ניסן סלומינסקי: קודם כל תסבירי מה קיים עד היום.

ניסן סלומינסקי: עד היום, מי שמבקש את ההקדמה בדרך כלל זה בעל הפטנט והוא משלם בשלב הראשון 700 ואחר כך 300?

ניסן סלומינסקי: איך זה הולך?

<אילת פלדמן: נפריד את מה שהיה עד היום לעד לפני שנתיים וחצי ובשנתיים וחצי האחרונות.

<אילת פלדמן: עד לפני שנתיים וחצי רק המבקש היה יכול להקדים את הבחינה והוא שילם אגרה, אני מודה שאני לא זוכרת בדיוק כמה זה היה.

ניסן סלומינסקי: נדמה לי 700 ואחר כך 300, לא?

<יוחנן מזרחי: 1,000.

ניסן סלומינסקי: סך הכול 1,000 אבל 700 ו-300.

<אילת פלדמן: לא, אגרה אחת שהיא 1,000 שקלים, לא היתה אגרה דו-שלבית.

<אילת פלדמן: בשנתיים וחצי האחרונות האגרה נשארה חד-שלבית, של 1,000 שקלים שמשלמים בהתחלה, והאגרה כיום חלה גם על מבקש הפטנט וגם על צד שלישי.

ניסן סלומינסקי: האגרה הזאת היא רק כדי לדון אם יש סיבה להקדים אותו?

<אילת פלדמן: וגם על הבחינה המוקדמת עצמה.

<ניצן רוזנברג: למרות שבחוק יש לכם כבר מתיקון 10 אפשרות לקבוע אגרה דו-שלבית, היא טרם נקבעה וזה מה שאתם מבקשים כרגע לקבוע.

<אילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להבין, 1,000 השקלים האלה הם רק עבור הבקשה להקדים או שזה כבר מכסה את האגרה?

<אילת פלדמן: מכסה גם את האגרה של הבחינה המוקדמת עצמה.

ניסן סלומינסקי: אדם רגיל שמבקש פטנט ולא מבקש להקדים, כמה הוא משלם?

<אילת פלדמן: בסביבות 2,000 שקלים.

ניסן סלומינסקי: מי שמבקש להקדים, חוץ מה-2,000 שקל, יש לו עוד 1,000 שקל בגלל הרצון להקדים?

<אילת פלדמן: נכון.

זאב בנימין בגין: למה לא כולם מבקשים להקדים על פי זה?

זאב בנימין בגין: הרי זה לא סכום גבוה.

זאב בנימין בגין: הוא מצפה לרווחים מי יודע מה, צריך למהר, הוא רוצה להיכנס לשוק, בדיוק המשקיע שלו דפק לו בדלת, למה שהוא לא ישקיע?

ניסן סלומינסקי: בני, לפעמים האינטרס שלו הוא למשוך כמה שיותר כי בינתיים הוא בעל הבית.

ניסן סלומינסקי: הרי החברות האחרות לא ישקיעו ויכנסו כל זמן שהן לא יודעות – יכול להיות שבסוף יקבעו שהפטנט הוא שלו ואז הן הפסידו את הכול ויצטרכו לשלם.

ניסן סלומינסקי: אז כל זמן שהנושא בערפל יכול להיות שיש לו אינטרס למשוך את זה כמה שהוא רוצה כי הוא בעל הבית, הוא הרי מפעיל את הפטנט הזה.

ניסן סלומינסקי: כל אחד אחר מפחד להיכנס כי אולי בסוף יחליטו שבאמת זה פטנט והוא יצטרך עוד לשלם קנסות.

ניסן סלומינסקי: אז לפעמים המצב של ערפל נוח למגיש הבקשה, שזה היפוך ההיגיון שלנו אבל לפעמים מבחינה מסחרית יכול להיות שזה כן, לא בהכרח זה לטובת הציבור.

<אילת פלדמן: רק משפט אחד קודם אם אפשר, מה שתיאר יושב-ראש הוועדה זה המקרה החריג, יכולים להיות אינטרסים אחרים למבקש לא להגיש את הבקשה לבחינה על אתר, למשל כי הוא מחכה לתוצאות בחינה ברשויות פטנטים בחוץ לארץ ורוצה לראות מה הוא מקבל שם.

<אילת פלדמן: יש מגוון של אינטרסים.

זאב בנימין בגין: כמה הוגשו כאלה מתוך 6,000 הבקשות שמוגשות מדי שנה, כמה בקשות להקדמה יש?

<אסא קלינג: כ-230 מדי שנה.

<אסא קלינג: על מנת להסביר לאדוני, יש הוראה בחוק שאומרת שאני בוחן לפי הסדר, החריג הוא ההקדמה.

<אסא קלינג: החריג הוא בתנאים מסוימים, רק בהתקיים התנאים אנחנו באמת מקדימים מאחר ויש היגיון לסדר.

<אסא קלינג: מי שהגיש ראשון הוא הגובר ואם אני בוחן בטעות ולא שמתי לב שמישהו הגיש קודם עשיתי סלט.

<אסא קלינג: יחד עם זאת, המחוקק קבע שאם מתקיימים החריגים להקדמת הבחינה אז ברשותי לעשות את זה ולצאת מהקו, ולכן הציבור גם לא יכול סתם לבקש "בא לי", הוא צריך להראות איזשהו יסוד מסוים של עילה, למרות שכאן אני חייב לומר, יש תת שימוש בבקשות האלה לטעמי.

<אסא קלינג: יחד עם זאת, אם מתוך ה-6,000, 3,000 יגישו בקשות להקדמת בחינה לא עשינו שום דבר.

ניסן סלומינסקי: כמה זכו מתוך אלה שהגישו?

זאב בנימין בגין: אדוני היושב-ראש, למה לי להתעסק עם נתח כל כך קטן מהבקשות?

זאב בנימין בגין: למה צריך תקנה על זה?

ניסן סלומינסקי: מתוך ה-230, לכמה באמת אושר להקדים?

<אסא קלינג: מתוך ה-230 לרובם אושר להקדים.

זאב בנימין בגין: 200 מתוך 6,000, זה דורש תקנה?

ניסן סלומינסקי: חכה, יש לנו עוד מעט מיעוט שבמיעוט – צד ג' שהוא מיעוט יותר גדול שלגביו למעשה התכנסנו פה, הוא מיעוט יותר גדול אבל צריך לקבוע, שנתיים וחצי לא קבעו, אבל נגיע לזה.

ניסן סלומינסקי: וזה בינתיים קיים בלי קשר לאלינו, זה לא קשור לבקשה, זה קיים.

<אילת פלדמן: נכון, זה קיים, כשההבדל בין המצב הקיים היום למצב המבוקש בתקנות האלה זו ההכנסה של האגרה הדו-שלבית.

<אילת פלדמן: את אותם 1,000 שקלים שהוא משלם היום אנחנו רוצים לפצל ל-300 שקלים עבור הבקשה להקדמת הבחינה, ואם אותה בקשה להקדמת בחינה תאושר הוא יצטרך להוסיף 700 שקלים עבור הבחינה המוקדמת.

ניסן סלומינסקי: כל זה קיים, רק מה שאתם מבקשים פה הוא שבמקום שהוא ישלם 1,000 בהתחלה, להקל עליו לשלם 300 ו-700.

ניסן סלומינסקי: זו לא הבעיה, זו פשיטא, אם זו היתה בעיה לא היינו מתכנסים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו תשמע את הבקשה: התוספת כאן היא לגבי צד שלישי – הבקשה האמיתית שלכם פה היא לגבי התוספת שחלה לפני שנתיים וחצי שאומרת שלא רק בעל הפטנט יכול לבקש להקדים אלא גוף שלישי, צד שלישי יכול לבקש להקדים, בניגוד אפילו לרצון של בעל הפטנט.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להגיש ואישרו לו את זה במקרים חריגים ופה נקבע שהבקשה הזו תהיה בעלות אגרה גבוהה מאוד ולא קבעו כמה.

ניסן סלומינסקי: בינתיים, בשנתיים וחצי האחרונות, מאחר ולא קבעו כמה והיו מחלוקות פנימיות שתכף נעמוד עליהן אז הם גובים גם מהצד השלישי את אותה אגרה של 1,000 שקל, נכון?

<אילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: שיכול להיות שזה אבסורד כי רצו לתת כאן אגרה הרבה יותר גבוהה.

ניסן סלומינסקי: כאן דיברו על 25,000, עכשיו אני מבין שההצעה על 15,000 וכו'.

ניסן סלומינסקי: זו הבקשה שלכם ואני אסביר לחברי הוועדה, אם אני מבין נכון, מה עומד מאחורי זה ואתם תגידו לי אם אני מבין או לא או תוסיפו על מה שאני אומר.

ניסן סלומינסקי: למה בכלל יש צד שלישי שמבקש?

ניסן סלומינסקי: הרי האינטרס המובהק אם כבר הוא זה של בעל הפטנט.

ניסן סלומינסקי: כאן יש שני גופים גדולים – אולי אני טועה אבל אולי לא – יש את משרד הבריאות, הרי רוב הבקשות הם בנושא של תרופות - - -

מיכאל אורן: זה נכון?

<אילת פלדמן: לא רוב.

<אסא קלינג: שיעור ניכר.

זאב בנימין בגין: תן מספרים – 30%, 20%?

ניסן סלומינסקי: תראה כמה בקשות של צד ג' יש, זה כלום.

זאב בנימין בגין: לא, בכלל בפרמצבטיקה וכימיה.

<אסא קלינג: 30%.

ניסן סלומינסקי: 30% זה הרבה, זה הרבה מאוד ושם גם הכסף הגדול יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: מי עומד מול מי?

ניסן סלומינסקי: החברות הגנריות הן צד אחד, שהן כל הזמן נוטות לכך שזה לא יהיה פטנט כי הן רוצות להעתיק את זה.

ניסן סלומינסקי: חברות התרופות – בארץ יש מעטות, בארץ יש שתי חברות גנריות גדולות, בארצות הברית הבקשות הן בדרך כלל של חברות התרופות עצמן, שהן ממציאות את הפטנטים.

ניסן סלומינסקי: משרד הבריאות בא ואומר – אולי אני טועה אבל ככה אני רואה את זה – האינטרס שלי הוא שכמה שפחות יהיו פטנטים ושאפשר יהיה שגם החברות הגנריות יוכלו לייצר את זה ואז המחירים יורדים מאוד וקופות החולים, שהן גם כן מצטרפות למשרד הבריאות וכו', יוכלו לשווק לציבור הרחב את אותה תרופה בזול.

ניסן סלומינסקי: לכן יש לחברות הגנריות אינטרס משמעותי להגיש בקשה ולבקש להקדים את הבדיקה מתוך תקווה שיתברר שזה לא פטנט.

ניסן סלומינסקי: זה הצד שלהן.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, חברות התרופות לא רוצות, יש להן את כל הזמן שבעולם כי כל זמן שלא הוגדר כלום חברה רצינית לא תשקיע כספים על סמך הספק.

ניסן סלומינסקי: דווקא כאן, אם היתה פסיקה שברור שזה פטנט זה בסדר, אבל אם יש ערפל מסוים זה גם כן טוב לחברות הפטנטים כי אף אחד לא יכנס להעתיק את זה ולא ישקיע כסף על סימן שאלה, לכן יש כאן משקל.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהתאחדות התעשיינים, שהם מייצגים את חברות התרופות, רוצים אגרה כמה שיותר גבוהה על הגוף השלישי, הם אומרים: למה אתם בכלל מתערבים?

ניסן סלומינסקי: תעזבו.

<יוחנן מזרחי: להפך, אנחנו הגוף השלישי, אדוני.

<ניצן רוזנברג: הם הגנרים.

ניסן סלומינסקי: סליחה, אתם הגוף השלישי, אתם הגנרים, האינטרס שלכם הוא לאפשר כמה שיותר לצד ג' להיכנס לעניין והכוונה שהאגרה תהיה כמה שיותר נמוכה, לכן בכלל אפשרו את האפשרות הזו.

זאב בנימין בגין: אבל כל הפטנט של גנריקה זה שאין פטנט.

ניסן סלומינסקי: זה לא חד וחלק.

ניסן סלומינסקי: יש דברים שהם חד וחלק, נניח והמציאו תרופה חדשה לגמרי, אז החברות הגנריות לא יגישו שום בקשה כי הן לא טיפשות, אבל יש המון דברים שהם פיתוחים בפנים וזה נמצא בערפל, שאתה יכול: תשמע, זה פטנט - - -

זאב בנימין בגין: זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: אבל על זה הדיון.

ניסן סלומינסקי: מבחינתם וגם מבחינת אזרחי מדינת ישראל, מבחינת אזרחי מדינת ישראל טוב שהחברות הגנריות כן יוכלו כי אז תמיד המחירים יורדים ואז יש תחרות, אין רק אחד.

ניסן סלומינסקי: ברגע שיש פטנט יש אחד שיכול לקבוע את המחיר כפי שהוא רוצה באופן תיאורטי, ברגע שהחברות הגנריות יכולות להיכנס מתחילה תחרות והמחירים יורדים.

ניסן סלומינסקי: לכן יש רצון כן לאפשר לגופים חיצוניים להגיש והם יגישו רק בזמן שזה נמצא בערפל, לא בזמן שזה מוחלט, הם לא טיפשים ואתה תראה לפי הכמות שבאמת אין הרבה.

ניסן סלומינסקי: זה צד אחד.

ניסן סלומינסקי: הצד השני הוא אולי האוצר, אם אנחנו מאתרים אולי, האוצר אומר: חבר'ה, אני מפחד שבארצות הברית יהרגו אותנו כי שם יש את חברות התרופות הלא גנריות ומשרד האוצר מייצג אותם - - -

<דלית רנרט: לא, זה דווקא אנחנו, משרד הכלכלה.

ניסן סלומינסקי: הכלכלה, אוקיי.

ניסן סלומינסקי: לאט לאט אנחנו מגלים את בעלי האינטרסים.

ניסן סלומינסקי: משרד הכלכלה בא ואומר: רבותי, א', צריכים לשמור ולהגן על בעלי הפטנטים, מה עוד שיש לנו את ארצות הברית שיכולה להגיד - - -

זאב בנימין בגין: אני מכיר תלונה כזאת 20 שנה, תלונה אמריקאית קבועה.

<טל בנד: זה נפתר, אדוני.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לכם לדבר, תאמינו לי, ניסיתי רק להבין אם אני מנתח נכון מה הולך פה, הרי בסך הכול בשנתיים וחצי כמה גופים שלישיים הגישו?

<אילת פלדמן: בקשה אחת.

ניסן סלומינסקי: בקשה אחת – אתה מבין על מה אנחנו מדברים פה?

ניסן סלומינסקי: אני אתן לכולכם לדבר, אני ניסיתי קודם כל להבין את הכוחות ועל מה מדברים פה, זה יכול להיות תקדים, ההחלטה - - -

זאב בנימין בגין: ועל זה לא הסכימו שנתיים וחצי, על האחת?

ניסן סלומינסקי: לא הסכימו, כי אם זה היה 25,000 אז יכול להיות שחברה אומרת: זה הרבה כסף, לא שווה, אבל אם זה יהיה נניח 2,000 אז גופים שלישיים יגישו ביתר קלות כי מה כבר יש להם להפסיד?

ניסן סלומינסקי: 2,000 שקל זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם כי לגופים כמו "טבע" גם 25,000 זה לא חסם אבל אני לא יודע להגיד.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן, ניסיתי לנתח, אם הבנתי נכון, את המאבק התת קרקעי שלא עולה על פני השטח, שהוא מאבק נכון, שאנחנו מצד אחד גוף אחד שמייצג את הציבור הרחב וגוף שני שמייצג את החשש שמא נהיה מטרה להתקפות מול מדינות כמו ארצות הבית וכו'.

ניסן סלומינסקי: במילים פשוטות: האם אנחנו מסתכלים על החברות הגנריות או מסתכלים על חברות התרופות, שבארץ זה מעט ויש לנו בעיקר את העוצמות של החברות הגנריות ובארצות הברית זה הפוך.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אני אתן לכם להציג אם יש לכם הסברים נוספים ואז ניגש לגופו של עניין.

<אורן גבע: אני רק מבקש כי היום יום אישור תקציב הממשלה, זמני די קצר לאור הנסיבות, אם אני יכול להציג את עמדת האוצר ואני אצטרך לצאת כי באמת יש לנו יום קצת חריג מבחינת לוחות הזמנים באוצר.

ניסן סלומינסקי: בפעם הקודמת שאושר תקציב המדינה – בסוף נדמה לי שהוא אושר בהצבעה של 6 שרי ממשלה והשאר היו פתקים שהשאירו, נכון?

ניסן סלומינסקי: זה מה שהיה?

ניסן סלומינסקי: כך אושר תקציב הממשלה בממשלה?

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר בכנסת.

<אורן גבע: כן.

ניסן סלומינסקי: טוב, ניתן לו את הקדימות.

<אורן גבע: תודה רבה.

<אורן גבע: אני אגיד לעניין האגרות, אני חושב שאדוני היושב-ראש הציג את הנושא בצורה טובה ובאמת מקיפה.

<אורן גבע: עמדת האוצר היא שטובת הציבור הכללי מבחינת מחירי התרופות והתעשייה הישראלית על פני התעשייה האמריקאית גוברת במקרה הזה ולכן כן צריך להיות מחיר אגרה, אמנם לא נמוך מאוד אבל נמוך ככל הניתן, ואני חושב שהגענו לפשרה עם המשרדים השונים, פשרה על 15,000 שקלים ומשרד האוצר תומך שהפשרה תעמוד בעינה והאגרה תיקבע על 15,000 שקלים ולא על יותר מכך.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שזה נראה בעיניכם סכום שמצד אחד הוא יחסום סתם תביעות של כל מיני גופים מצד ג', אבל מצד שני הוא לא גבוה מי יודע מה כך שאם יש מישהו שבאמת מרגיש שמדובר המשהו שהוא בערפל הוא יוכל כן לגשת.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שזה סכום הוגן.

<אורן גבע: זו הפשרה שהושגה ואני חושב שהיא הוגנת ונכונה.

ניסן סלומינסקי: משרד הכלכלה.

<דלית רנרט: אני רק רוצה להגיד שאני מצטרפת כאן לדברי עמיתי מהממשלה, נציג האוצר ונציגת משרד המשפטים.

<דלית רנרט: אני רוצה להגיד שברקע קיים הסכם שלנו עם האמריקאים, הוא לא מאוד חדש, הוא אפילו די ישן, ובסופו של דבר הוא היום בא לידי ביטוי באופן שבו מנוסחים התיקונים לחוק.

<דלית רנרט: אני לא אגיד שלא היו מחלוקות בעבר, היו מחלוקות, סעיף 19א, שמכוחו כעת אנחנו מתקנים את התקנות, הוא סעיף שהיו עליו ויכוחים רבים, בסופו של דבר הוא נכנס לתוך החקיקה והפשרה היתה שבאמת כאשר מדובר בבקשות של צד ג' להקדמת בקשות על אתר ייקבע איזון ראוי מאחר ובאמת מדובר במשהו שהוא חריג, הוא חריג גם להסכם שלנו עם האמריקאים, הוא חריג, לפי מה שאני מבינה, בכל קנה מידה בינלאומי.

ניסן סלומינסקי: כי אני מבין שבארצות הברית העדיפות הברורה היא לחברות התרופות ולכן אין אפשרות לחריג, מישהו שהוא גוף שלישי שיגיש בקשה ויכנס לתמונה.

ניסן סלומינסקי: אצלנו לעומת זאת הנושא של חברות הגנריות וההסתכלות על הציבור הוא חזק יותר ולכן אנחנו מאפשרים חריג אבל רוצים לשמור שזה יהיה באמת חריג ולא סטנדרט.

<אילת פלדמן: האיזונים פה הם אחרים.

<דלית רנרט: בדיוק.

<דלית רנרט: ולכן, גם כשכבר היתה הסכמה – כי בשעתו דובר על חקיקת ההסכם, הפנמת ההסכם לתוך החקיקה – ברגע שבכל זאת היתה איזושהי סטייה והתוספת הזו היא תוספת חריגה, אז אנחנו חושבים שבאמת האיזון שקיים היום לגבי הסכום שהגענו אליו להסכמה, וגם עליו היו ויכוחים בוועדת האגרות, הוא האיזון הראוי ולכן אנחנו כמובן מצטרפים לכך.

<אסא קלינג: אני מחליט לגבי בקשות פטנט בישראל בהיבט הזה.

ניסן סלומינסקי: באופן תיאורטי, יכול להיות שבישראל אתם תגדירו שזה לא פטנט ובארצות הברית הוא יכול לערער עליכם והם יחליטו שזה כן?

<אסא קלינג: הוא לא יערער עלינו, כלומר, בארצות הברית יהיה לו הליך מול ה-USPTO, משרד הפטנטים האמריקאי, יכול להיות ששם הוא יקבל.

ניסן סלומינסקי: יכול להחליט ששם זה פטנט ופה לא.

<אסא קלינג: אכן, אכן.

ניסן סלומינסקי: אז מה יקרה?

ניסן סלומינסקי: מאחר ופה זה לא פטנט "טבע" תוכל לייצר פה את הגנריות של אותה תרופה?

<אסא קלינג: אכן.

זאב בנימין בגין: אבל לשוק הזה בלבד?

זאב בנימין בגין: עבור קופות החולים שלנו בלבד?

<אילת פלדמן: נכון, באותם שווקים שבהם אין פטנט תקף.

ניסן סלומינסקי: זו תופעה מעניינת.

זאב בנימין בגין: אבל אנחנו קונים לא מעט מחברה אמריקאית שיש לה פטנט, נכון?

זאב בנימין בגין: אני מדבר מבחינת האינטרס של החברה המוגנת, "Pfizer" למשל, הם מוגנים.

<אילת פלדמן: נכון.

<אילת פלדמן: מלכתחילה ההגנה הפטנטית, ובאופן כללי קניין רוחני, הוא טריטוריאלי, צריך לקבל הגנה בכל מקום שבו מעוניינים בהגנה.

<אילת פלדמן: כאשר מדובר בזכויות טעונות רישום, כמו פטנטים, בכל מדינה שבעל ההמצאה רוצה שהיא תעוגן בפטנט הוא צריך להגיש את הבקשה ולכן חברות בינלאומית, למשל כמו "Pfizer", שחבר הכנסת בגין ציין - - -

זאב בנימין בגין: אין לי שם מניות, שיהיה ברור, יש פרוטוקול, אני לא רוצה צרות.

<אילת פלדמן: למשל, כדוגמה.

ניסן סלומינסקי: זו לא בושה אם יש לך מניות שם, אדם לא צריך להצטדק אם יש לו.

<אילת פלדמן: חס וחלילה.

<אילת פלדמן: ולכן אותן חברות פארמה יגישו בקשות לפטנט, הן בארצות הברית, הן בישראל, הן באירופה ובכל מקום שבו הן רוצות לזכות בהגנה.

ניסן סלומינסקי: אני הבנתי קודם שאם נניח בישראל יאשרו את זה כפטנט ונניח לא הגישו בקשה במקום אחר, באופן אוטומטי זה יחול בכל המקומות, לא?

<אילת פלדמן: לא.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, בכל מדינה צריך בנפרד.

<אילת פלדמן: נכון, ההגנה היא טריטוריאלית.

<אילת פלדמן: יש מערכות בינלאומיות שמפשטות את העניין הזה, אפשר להגיש בקשה בינלאומית ואז היא נבחנת ברשות חיפוש ובחינה בינלאומית, שאחד מאותן רשויות חיפוש היא מדינת ישראל, אבל אותה בחינה של רשות חיפוש ובחינה בינלאומית לא מחייבת את שאר העולם.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

זאב בנימין בגין: אני לא מבין.

זאב בנימין בגין: במצב שצייר היושב-ראש, שאנחנו נחליט פה שאנחנו חופשיים - - -

ניסן סלומינסקי: שזה לא פטנט נניח ובארצות הברית החליטו שזה פטנט.

זאב בנימין בגין: כן, אז אני שואל את משרד הכלכלה איך זה פותר את התלונות האמריקאיות החוזרות ונשנות כלפי התנהגותנו בדרך כלל?

<אבי אביטל: אולי כדאי לומר למען הפרוטוקול שהמצב הזה הוא מצב שגרתי, כל בקשת פטנט שמוגשת במספר מדינות יכולה להתקבל במלוא ה- scopeשלה, או ב- scopeחלקי או לא להתקבל.

ניסן סלומינסקי: וזה קורה?

<אבי אביטל: בוודאי, ללא שום קשר לנושא הדיון של היום, זה קורה בשגרה.

ניסן סלומינסקי: וזה לא יוצר מתח בין המדינות?

מיכאל אורן: וואו, אין לכם מושג.

זאב בנימין בגין: יושב נציג ארצות הברית בדיון זה, שגרירנו לשעבר.

זאב בנימין בגין: לכן אני שואל מה הועילו חכמים בתקנתם במלוא מובן המילה.

<דלית רנרט: הטענה של האמריקאים בשעתו היתה – והיא באמת נמשכה לאורך שנים ובסופו של דבר הנושא הוסדר לפני שנתיים – שבעצם לא היתה הגנה מספקת - - -

זאב בנימין בגין: מה היתה ההסדרה?

זאב בנימין בגין: את אומרת שלפני שנתיים הוא הוסדר, מה קרה?

<דלית רנרט: במסגרת התיקון לחוק הפטנטים שבין השאר גם הקמת הרשות קשורה לעניין.

<דלית רנרט: הטענות היו שבמדינת ישראל אין הגנה מספקת על פטנטים ושצריך להסדיר כל מיני נקודות, לא רק את ההגנה על המידע אלא גם הארכת הגנה על פטנט, פרסום הפטנט, היו מספר נקודות לאורך השנים שעלו והוסדרו.

<אבי אביטל: אולי כדאי לחדד, אני חושב שיש כאן אי הבנה בסיסית.

<אבי אביטל: הבעיה שהיתה בשעתו על הפרק לא קשורה לעובדה של תצורת הבחינה של הבקשה.

<אבי אביטל: הטענה האמריקאית לא היתה כנגד הבחנים הישראליים ומהות הבחינה, אלא לגבי חיי הפטנט לאחר מכן.

<טל בנד: אני כן הייתי מעורב במשא ומתן בכל הסוגיות שנדונות כאן – השגריר לשעבר אורן לא יזכור אבל גם נפגשתי אתו שם במהלך תקופה של קרוב לעשור שבה התנהל משא ומתן בין הממשלות ובין התעשיות – בפברואר 2010, ערב ההצבעה על כניסת ישראל ל-OECD, נחתמה פשרה סופית והוכנסו תיקונים במספר פרקים בחוק הפטנטים ובכך בא לציון גואל.

<טל בנד: האמריקאים הוציאו אותנו מרשימת המדינות שיש להם תלונות עליהן, אנחנו לא נזכרים ברשימה, אפילו לא במקום הכי נמוך.

<טל בנד: אנחנו לא שם כבר שנתיים ואין יותר תלונות אמריקאיות, לא זו מסגרת הדיון.

<טל בנד: מי שמתבקש לשלם, הנערה שאולי כדאי לשאול את פיה.

<טל בנד: אני מייצג כאן את איגוד הכימיה והפרמצבטיקה שזו בעצם התעשייה הישראלית בתחום התרופות, במאמר מוסגר: היא כוללת גם את "טבע", אבל ל"טבע" יש שני כובעים, "טבע" היא אמנם חברה אינובטיבית – כולנו שמענו על ה"קופקסון" שהוא מוגן פטנט, שפוקע – אבל "טבע" היא גם חברת התרופות הגנרית הגדולה בעולם, אני חושב שאנחנו מדברים היום על ישראל.

זאב בנימין בגין: הוא פוקע בשני המינונים או במינון הגבוה הוא יישאר?

<טל בנד: אני לא יודע ולא באתי להתבטא על "טבע".

ניסן סלומינסקי: ברכישה האחרונה היא נהפכה למשהו ענק.

<טל בנד: היא היתה החברה הגדולה בעולם עוד לפני הרכישה הזו והיא לא לבדה בשוק הישראלי, ואני לא מייצג כאן כרגע את "טבע" אלא את כלל התעשייה הישראלית.

<טל בנד: התעשייה הזאת כוללת עוד חברות, יש קרוב ל-30 חברות, חלקן קטנות – וזה רלוונטי כשאנחנו מדברים על גובה האגרה – יש כמה עשרות יצרנים ישראליים והתוצר המצטבר של התעשייה הזו הופך את ישראל למקום שבו נמצאת תעשיית התרופות הגנרית הגדולה בעולם.

<טל בנד: זו הסיבה שזכינו בתשומת הלב של הממשל האמריקאי, שמי שהפעיל אותו היה USTR - united states trade representative, ושוב, חבר הכנסת אורן מכיר את הצרה הזו היטב – זה הגוף האמריקאי שיש לו את בעלי האינטרסים שלו והאינטרסים האלה הם מנוגדים.

<טל בנד: אבל העניין הזה, כמו שאמרתי, בא לפתרונו במספר תיקונים לחוק.

<טל בנד: אחד התיקונים לחוק שנעשה במסגרת ההסכם הוא אותו תיקון 10 שתוקן כבר לפני 3 שנים כמעט, נכנס לתוקף בהקשר שלנו לפני שנתיים וחצי.

<טל בנד: נכון שבתוך התיקון הזה הוכנס סעיף 19א ואותו סעיף הוא אכן לא מוסד מאוד שכיח בנוף הבינלאומי של הפטנטים.

<טל בנד: אגב, הוא לא חסר תקדים, אנחנו הראנו בעבר שגם באוסטרליה, גם בגרמניה וגם בקנדה יש מוסדות דומים, לא זהים, דומים.

<אסא קלינג: שונים.

<טל בנד: אבל זה לא משנה כרגע מה חשבו שטוב לציבור האוסטרלי או טוב לציבור הקנדי, הוועדה הזו חשבה מה טוב לציבור בישראל ונכון ששם מי שהוביל את הדגל, בנוסף כמובן אלינו כצד מעוניין, כתעשייה, היה משרד הבריאות.

<טל בנד: בעצם הרעיון היה דומה למה שחבר הכנסת בגין אמר קודם ולמה שיושב-ראש הוועדה תיאר בתיאור נכון את האינטרסים השונים שמתרוצצים כאן.

<טל בנד: כאשר יש בקשת פטנט ראשונה על איזשהו חומר רפואי חדש, בדרך כלל חברות התרופות הגנריות לא מתנגדות לו, בדרך כלל גם קשה להתנגד לו.

<טל בנד: כשזה משהו חדש זה קשה וממתינים עד שתיגמר תקופת ההגנה בשוק שמגינה על אותה תרופה.

<טל בנד: אבל, בפועל – ואנחנו חייבים להכיר את המציאות ולא את התיאוריה המשפטית בלבד – בפועל, על כל תרופה יש שורה של פטנטים שמגישות חברות התרופות האינובטיביות לאורך זמן כדי לייצר מצב שבו ההגנה המונופוליסטית לא מסתיימת כשמסתיימת ההגנה על החומר הפעיל באותו פטנט ראשון, מטעמים כאלה ואחרים, אני גם לא מציין את זה עכשיו לגנאי או לא לגנאי, זאת המציאות.

<טל בנד: הפטנטים המאוחרים יותר, שלפעמים אנחנו קוראים להם "secondary patents", או פטנטים חלשים יותר, הם בלב המחלוקת, כי לגביהם כן יש טעם - - -

ניסן סלומינסקי: המטרה היא שכתוצאה מכך 20 השנים יימשכו יותר ויותר כי כל פעם שעשו פטנט קטן הוסיפו עוד שנים, מאותו פטנט יש עוד 10 שנים.

<טל בנד: זה חלק מתכנון של מה שנקרא life cycle management של ההגנה על התרופות, זה בסדר גמור, זה משרת אינטרסים מסוימים, עכשיו אנחנו מדברים על אינטרסים האחרים.

<טל בנד: התוצאה מכך היא שיש בקשות פטנט רבות שלא עומדות בדרישות, הן מוגשות אבל הן לא עומדות בדרישות.

<טל בנד: שמענו כאן בערך על 40%-50%, הנתונים שיש לי – לא אישית אלא שמפורסמים על ידי משרד הפטנטים האירופאי למשל – הם גבוהים יותר אני חושב, אבל זה לא משנה, גם אם זה רק 50%.

<טל בנד: אז נשאל קודם למה לא נפתרים מה-50% האלה מהר, כי כמו שיושב-ראש הוועדה ציין בצדק, כל עוד בקשות כאלה, שהן חלשות, תלויות ועומדות הן מייצרות אפקט התרעתי כי חברות התרופות המקומיות לא ייכנסו לשוק.

זאב בנימין בגין: אפקט צינון.

<טל בנד: כן, בלשון העדינה, תחרות זה אפקט צינון משמעותי.

<טל בנד: לא יכנסו לשוק כי יש סיכון, הסיכון זה אותו פיצוי רטרואקטיבי שלא מדבר רק על אבדן ההכנסות של הגנריקה, אם הוטל פיצוי על הגנריקה, אלא על אבדן ההכנסות של התכשירים האינובטיביים שנמכרים כמובן בכפולות, כך שזה בדרך כלל לא נעשה מחשש.

<טל בנד: כשהיה תיקון מס' 10 ונאלצנו כחלק מההסכם עם האמריקאים להקדים את המועד שבו הסיכון של הפיצוי הרטרואקטיבי יכנס לתוקף, במקום בתום שלב הבחינה אחרי 4 שנים נניח, להקדים את זה למאוד סמוך להגשת הפטנט, ייצרנו לעצמנו עכשיו חשיפה של עוד 4 שנות הרתעה בעצם כלפי התעשייה המקומית.

<טל בנד: ואז באה התעשייה המקומית בעידוד האוצר והבריאות ואמרו: רגע, בואו ניתן כלי שיאפשר לבור את המוץ מהתבן ולהגיד: את הבקשה הזו, שבעיני, המתחרה, אני הצד ג' – זה שום קוד כאן למתחרה וכשאנחנו מדברים על תרופות, והפטנטים הם לא רק על תרופות, אז אני מתחרה גנרי בתרופות – אני אזהה את הבקשה הזאת ואם יש לי טענות טובות נגדה אני לא רוצה עכשיו לשבת ולא לייצר את התרופה הזאת עוד 4 שנים ולתת לשוק ולאינובייטור ליהנות ממחיר מונופוליסטי, אני מבקש ממך, הרשם, עכשיו תסתכל בבקשה על העניין הזה, אם תמצא כדעתי אז נפתרה הבעיה, תמצא שלא כדעתי אז אנחנו ממילא מתקדמים לפי הסדר.

<טל בנד: זו מהות תיקון מס' 10.

<טל בנד: זה נכון שבתוך המהומה שהיתה בוועדה הזאת, בחדר הזה, סביב תיקון מס' 10, על סעיף 19א, והגענו אתו כבר למצב שאחרי שהוועדה הצביעה ואישרה בקריאה שנייה ושלישית הוגשה בקשה לרביזיה וזה נפתח שוב, וסגן השר ליצמן היה פה לפחות בשני דיונים כדי לדחוף קדימה ולאפשר את הכלי הזה, לאפשר לסלק איום כאשר אין לו בסיס, זה נכון שחבר הכנסת רותם במספר הזדמנויות בדיונים אמר:

<טל בנד: החשש – והחשש הזה הובע על ידי רשות הפטנטים – הוא שכולם יתנפלו עלינו ובעצם ישבשו לנו את העבודה ויהיה ניצול לרעה ולכן בואו נקבע אגרה גבוהה.

<טל בנד: וכאן אני מגיע בעצם לטענות שיש לי לגבי מה שעומד היום על הפרק.

זאב בנימין בגין: סליחה, ברשות היושב-ראש, אם זה כלי כל כך חשוב לדידכם, למה הוגשה עד היום רק בקשה אחת?

זאב בנימין בגין: מה כל העניין?

זאב בנימין בגין: אם יוגשו 4 ב-10 שנים, מה עשינו?

<טל בנד: קודם כל, אני לא יודע והסיבה שאני לא יודע היא שמה שאני יכול לעשות כנציג התאחדות התעשיינים זה להביא בפניכם את האינטרסים המשותפים.

<טל בנד: אסור לחברות לשתף אחת את השנייה.

<טל בנד: אם דיברנו על דיני תחרות, זה איסור חמור.

<טל בנד: אסור לשתף אחת את השנייה לא בתוכניות שלהן, ולא בשיקולים שלהן ולא בתיאום מהלכים בעניין הזה.

<טל בנד: אנחנו יודעים שבפועל חברה אחת הגישה בקשה כזאת, למיטב ידיעתי גם היא נדחתה.

<טל בנד: עכשיו השאלה היא האם אנחנו, באמצעות אגרה בשיעורים שמונחים בפניכם, נרוקן בעצם מתוכן את הכלי היחיד שניתן לנו בתיקון 10.

ניסן סלומינסקי: מה ההצעה שלכם?

זאב בנימין בגין: למה זה מרוקן?

זאב בנימין בגין: למה 15,000 שקל מרוקן מתוכן?

<טל בנד: משום ש-15,000 שקל, עד כמה שזה נשמע לכם לא הרבה כסף, זה אלמנט שהוא מרתיע.

<טל בנד: אנחנו מדברים לא רק על "טבע", גם - - -

זאב בנימין בגין: זה מוכר כהוצאה?

<טל בנד: אני לא יודע.

<אילת פלדמן: אני לא רואה סיבה שלא.

זאב בנימין בגין: אבל הוגשה בקשה אחת.

<טל בנד: אבל הוגשו 60 "אחדים" כאלה, או 10 "אחדים" כאלה.

<טל בנד: האיחוד האירופי עשה עבודת מחקר במשך 10 שנים על ההשלכות של הפטנטים על שוק התרופות האירופי ועל כמה הוא עולה בסופו של דבר לפציינט ולרשויות הבריאות באירופה, הוא מצא ופרסם דוח של ה-competition שהגיעו עד מצב של 100 פטנטים על אותה תרופה.

<טל בנד: אז בואו נגיד ש-100 פטנטים על אותה תרופה זה מוגזם – אז 60?

<טל בנד: אז 30?

<טל בנד: אז 10?

<טל בנד: אם עכשיו צריך לקחת את ה-15,000 האלה ולהכפיל אותה פי עשרה אז זה כבר לא 15,000.

<טל בנד: לא כולם הם "טבע", אני אמנם גם מייצג את "טבע" אבל "רפא" ו"רקח" ו"ויטאמד" וחברות תרופות ישראליות אחרות.

זאב בנימין בגין: איזה סכום נראה לכם, האנשים שאתה מייצג, סביר?

ניסן סלומינסקי: מה ההצעה שלכם?

<טל בנד: אז אני אענה על השאלה אבל בואו תתנו לי להציג לא רק את ההיסטוריה אלא ממש בקצרה את ההסתייגויות.

<טל בנד: זה נכון שהטיעון העיקרי שלנו, כאן ואני אתמקד בו, הוא עניין האפליה בעצם ואני ארחיב בו, אבל עוד קודם לכן – ואולי ההערה הראשונה שלי מופנית יותר לייעוץ המשפטי של הוועדה ולא לחברים אבל אני מזכיר אותה בכל זאת – כמו שאני קורא את החוק המסמיך, בתיקון מס' 10, אני לא מצאתי שם, אולי אני פספסתי, הסמכה לאגרה דו-שלבית, לא מצאתי הסמכה לאגרה בגין בחינה.

<טל בנד: הרשות לא גובה אגרה בגין בחינה.

<טל בנד: כשמישהו משלם 2,000 שקל ומגיש בקשת פטנט – הסבירו לכם את התהליך – ה-2,000 שקלים האלה כוללים את הבחינה, אין עוד אגרת בחינה.

<טל בנד: יש, נדמה לי, רק על בחינה מוקדמת של PCT, או אם רוצים דוח בחינה במה שקשור לאמנה, אז יש אגרה, מעבר לזה אין מוסד כזה בכלל באגרות של אגרה בגין פעולת הבחינה.

<טל בנד: זאת היתה ההערה הראשונה, אני מציע לבדוק אותה.

<טל בנד: ההערה השנייה מתייחסת בעצם לרציונל.

<טל בנד: כשישבה הוועדה הזאת לפני 3 שנים ושמעה את טיעוני הצדדים והגיעה למסקנה שאנחנו נותנים את המכשיר הזה של 19א – ישתמשו בו הרבה, ישתמשו בו מעט, אנחנו לא יודעים, אנחנו נותנים את האפשרות הזו.

זאב בנימין בגין: עכשיו אנחנו יודעים.

<טל בנד: עכשיו אנחנו יודעים שהתשתית העובדתית המשוערת שעמדה בפני חברי הוועדה כשהם דיברו על אגרה גבוהה – אין לה בסיס.

<טל בנד: אז החשש, כמו שהובע גם על ידי מר אסא קלינג, ראש הרשות – גם הוא לא ידע והוא אמר שהוא לא יודע – החשש שלו, והוא בפרוטוקול, אז היה שיציפו אותו בבקשות כאלה ואת זה צריך לחסום.

ניסן סלומינסקי: טל, הטיעון שלך הוא נפלא אבל הוא גם משמש כחרב פיפיות.

ניסן סלומינסקי: כלומר, מצד אחד אתה אומר: חבר'ה, אתם רוצים לעשות סכום גבוה כדי להרתיע, אין את מה להרתיע, הנה, אתם רואים שלא מגישים.

ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני גם זה אומר:

ניסן סלומינסקי: אם יש רק אחד שמבקש אז אין כאן גזירה על אף אחד, זה רק על אחד, זה הכול, הסכום הגבוה נופל רק על אחד, לא נופל על הרבה.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, זה טיעון שהוא נכון אבל הוא יכול לשמש לשני הצדדים.

ניסן סלומינסקי: בוא נמשיך הלאה.

<טל בנד: מה שאני אומר הוא שיכול להיות – לא יכול להיות, זו עובדה – שעד היום זה לא מומש.

ניסן סלומינסקי: הבקשה שלכם היא להוריד את זה לגמרי או סכום אחר?

ניסן סלומינסקי: הבנתי, אז אתם רוצים להשאיר את זה על 1,000?

<טל בנד: אם משאירים את זה על 1,000 אז אין לנו טענות.

<טל בנד: הנקודה השנייה, ואני חושב שהיא עיקרית בהצגת הדברים על ידי והיא התחדדה על בסיס הנתונים ששמענו היום, היא שאין שום מקום, לא משפטי, לא ענייני, להפלות בין מבקש שהוא בעל בקשת הפטנט לבין מבקש הקדמת בחינה שהוא המתחרה שלו, צד ג', כאשר אנחנו מדברים על אגרה בגין אותו שירות.

ניסן סלומינסקי: והמבקש החיצוני כמה משלם באותו שלב?

<טל בנד: 10,000, פי 33.

<טל בנד: 300 שקל – 10,000 שקל, זה מתקבל על הדעת של מישהו?

<אבי אביטל: אני חייב להגיד משהו.

ניסן סלומינסקי: תן לו לסיים.

<טל בנד: אני מבקש לגמור להציג את הדברים שלי.

<טל בנד: רק כדי שאנחנו נבין, הבקשה הזאת שעליה משלמים 300 שקל ו-10,000 שקל היא בקשה שמגישים ואומרים: התקיימו סעיפים א' ב' בחוק, מבקשים להקדים את הבחינה.

<טל בנד: אני אומר רק כדי לסבר את האוזן, כבודכם הרי לא חיים את זה, לקחתי בקשה שנפלה לידי מתיק אחר שאושרה בשנת 2014, משרד עורכי דין, בהתאם לתקנה 35 מבקשים לבחון על אתר, הנימוקים בתצהיר המצורף, יש תצהיר של חצי עמוד שבתוכו כתוב שהבקשה מוגשת כיוון שיש לנו מתחרים.

<טל בנד: זאת העילה.

<טל בנד: יש תחרות, קיומה של תחרות מעלה חשש להפרה, לתביעות בבקשה, אין לנו מידע על מה שעושים המתחרים, לכן אנחנו מבקשים להיבחן מחוץ לתור ולהקדים את הבקשה – זה אושר.

<טל בנד: ההערה שלי היא לא על זה שאישרו את הבקשה הזאת או לא, ההערה שלי אומרת:

<טל בנד: זה לא הרבה עבודה, לא לכתוב את זה ולא לשקול את זה, ולכן זה לא סביר שיגידו לנו שאנחנו צריכים לשלם 10,000.

<טל בנד: לומר את זה זה קנס שמטרתו לרוקן מתוכן את האפשרות שהמחוקק נתן לנו.

<טל בנד: זה הכול.

<טל בנד: אם רוצים לתת אגרה יותר גבוהה - - -

ניסן סלומינסקי: בוא תתקדם כי את זה כבר קלטנו.

ניסן סלומינסקי: הבנו, זה אותו היגיון שעומד מאחורי כל הבקשות.

<טל בנד: גם ההיגיון וגם כמות העבודה, זה אותו שירות שהרשות נותנת.

שני דברים: הנקודה האחרונה – אתם פחות חיים את זה אבל גם המחוקק, גם בתי המשפט, גם לאחרונה סגנית רשם הפטנטים באיזושהי החלטה, מכירים בכך שהמתחרה העסקי הוא בעצם נושא גם תפקיד ציבורי.

שני דברים: הוא נלחם באמת את המלחמה שלו, כדי שלא יינתן פטנט שלא צריך להינתן והוא יוכל להתחרות, אבל בכך הוא משרת גם תפקיד ציבורי.

שני דברים: ולכן הבקשה, בעיקר אם חושבים על הגדלת האגרות, זה שאם יתברר בסוף הדרך שמי ששילם את האגרה הזאת וקיים את ההליך הזה הצליח בו, זאת אומרת, הוא מנע תקלה ציבורית ובקשת פטנט שלא היתה צריכה להינתן לא ניתנה – שתוחזר לו האגרה, כי הוא פעל לא רק באינטרס שלו ושירת לא רק את עצמו אלא את הציבור.

שני דברים: כמו שבית משפט מחזירים אגרות במקרים המתאימים, גם כאן האוצר יכול להתכבד ולהחזיר את העלויות.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, עשית את תפקידך נאמנה.

ניסן סלומינסקי: יש לי שתי שאלות אליכם.

ניסן סלומינסקי: הדברים ידועים כי באמת כל אחד מייצג צד אחר של הדברים ותלוי איך אתה מסתכל, גם זה צודק וגם זה צודק ואתה צריך לקבל איזושהי החלטה.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שההחלטה שלכם היא פשרה בין שני הדברים, זו לא החלטה שהצד האחד צודק וזה היה צריך להישאר על 1,000 ולא החלטה שהצד השני צודק וזה היה צריך להיות 25,000, אלא משהו באמצע, להגיד יש פנים לכאן ופנים לכאן.

ניסן סלומינסקי: יש לי שתי שאלות שאם זה היה אפשרי יכול להיות שזה היה מקל מאוד: אפשרות אחת – האם יש אפשרות לעשות דיפרנציאציה בין מגיש הבקשה.

ניסן סלומינסקי: אם נניח וזה "טבע" אין לי שום בעיה להשאיר את ה-15,000, אם זה יעקב מוישה שיש לו עסק משפחתי, אני לא יודע אם זה בתרופות או בתחום אחר, והוא חי מהנושא הזה ובשבילו סכום כזה הוא כל כולו, כל ההיקף שלו.

ניסן סלומינסקי: אפשר לראות את היקף הנכסים, אתה רואה את "טבע", מה ההיקף, ואתה רואה אצלו נניח שכל הסכום כולו מסתובב על 500,000 שקל בשנה נניח.

ניסן סלומינסקי: האם אפשר להגיד: החל מהיקף מסוים של העסק זה יישאר 15,000 ופחות מזה זה יישאר 1,000?

ניסן סלומינסקי: יש יכולת לעשות דבר כזה?

ניסן סלומינסקי: זו שאלה אחת.

ניסן סלומינסקי: השאלה השנייה באותו כיוון היא האם אפשר לעשות איזושהי הבחנה בין האדם הפרטי לבין התועלת לציבור.

ניסן סלומינסקי: לדוגמה, בתרופות יש את האינטרס של "טבע", שזה דבר אחד, אבל יש גם אינטרס של הציבור הרחב כי ברגע שאפשר לעשות תרופות גנריות המחירים יורדים.

ניסן סלומינסקי: אז כאן יש לי אינטרס של הציבור לבין מצב שיש אינטרס רק של גוף פרטי שאין כאן עניין, זה בסך הכול האם הוא ירוויח יותר או ירוויח פחות.

ניסן סלומינסקי: נניח שמדובר במשהו שהוא מותרות שבמותרות, פטנט במכונית שבגינו היא תוכל לנסוע לא רק על 180 קמ"ש אלא 250, סתם אני אומר מין פטנט, אין כאן עניין לציבור, זה פשוט רווח של אותו אחד.

ניסן סלומינסקי: אז אני בא ואומר, אם יש גם עניין שהציבור מרוויח אז יש לי אינטרס להקל עליו, לעומת זאת, אם זה עניין של אדם פרטי יש לי פחות עניין להקל עליו, זה רווח שלו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות ששתי הבחינות האלה סותרות אחת את השנייה כי "טבע" היא ענקית והיא לטובת הציבור.

ניסן סלומינסקי: אני שואל אם יש אפשרות מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם לעשות: א', את הדיפרנציאציה, לקבוע איזה סכום שאם הגוף שמגיש את הבקשה, ההיקף שלו הוא מעל "איקס" מסוים, הוא ישלם 15,000 כי הוא לא ירגיש בזה, לעומת זאת, אם זה גוף קטן, לקבוע מה ההיקף, אז באמת צריך להשאיר את האגרה על 1,000 כי אתה מרחם עליו.

ניסן סלומינסקי: זה צד אחד של בחינה.

ניסן סלומינסקי: צד שני של בחינה שאני שואל האם אפשר לעשות הוא האם הבקשה תגרום גם לטובת הציבור ואז אולי יש עניין ללכת לקראת, לעומת זאת - - -

זאב בנימין בגין: מי יבחן את טובת הציבור?

ניסן סלומינסקי: לכן נתתי דוגמה.

ניסן סלומינסקי: בתרופות גנריות זה לטובת הציבור כי ברגע שתיכנס תחרות מחירי התרופות ירדו מאוד, זה לטובת הציבור.

<אבי אביטל: אבל "טבע" היא גם חברה אינובטיבית, מי קבע ש"טבע" פועלת לטובת הציבור?

ניסן סלומינסקי: סתם נתתי כדוגמה, אני לא יודע איך לעשות את זה, לכן אני שואל אותם אם יש אפשרות, נתתי את ההבנה.

ניסן סלומינסקי: נניח פה, ברגע שאתה מאשר תרופה גנרית, אתה מגדיל את התחרות, מחיר אותה תרופה ירד ב-50% לפחות, זו טובת הציבור.

ניסן סלומינסקי: לכן גם קופות חולים נמצאות, לכן גם משרד הבריאות רוצה את זה אולי.

ניסן סלומינסקי: יש בקשות שהן אינטרס של חברה כמו הדוגמה שנתתי לגבי המכונית.

<אבי אביטל: מה שאמרתי זו היתה הערה נקודתית לאמירה שלך שכל מה ש"טבע" עושה זה לטובת הציבור.

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא מדבר על "טבע" דווקא, נתתי רק כדוגמה.

ניסן סלומינסקי: השאלה היא האם יש אפשרות לבחון אחת משתי הבחינות או את שתיהן ולפיהן יכול להיות שאפשר לעשות איזשהו שינוי קטן.

<אילת פלדמן: לפחות לגבי הנושא של טובת הציבור, תמיד יש גם טובה כלכלית.

<אילת פלדמן: אף אדם או חברה לא מגישים בקשות כאלה כי הם פילנתרופיים.

ניסן סלומינסקי: לא הבנת, הבאתי את הנושא של הרכב, דוגמה לפטנט שמאפשר לאותו רכב - - -

זאב בנימין בגין: הוא התכוון גם, גם לטובת הציבור בנוסף לרווח.

ניסן סלומינסקי: בוודאי שגם.

ניסן סלומינסקי: נניח אותו רכב יוכל לנסוע עכשיו על 300 קמ"ש במקום על 180 קמ"ש, זה לא טובת הציבור, זה רווח פרטי של אותו אחד, שזה חשוב אבל זו לא טובת הציבור, ההפך, וזאת לעומת חברה שכתוצאה מהפטנט לא רק שהיא תרוויח אלא גם הציבור הרחב ירוויח כי מחיר התרופה ירד.

ניסן סלומינסקי: אולי יש אפשרויות, אולי לא, אני לא יודע.

<אילת פלדמן: קשה לדעת באמת מתי אכן תהיה בפועל טובת הציבור, קשה להעריך.

<אילת פלדמן: גם אם נכנסת תרופה גנרית לשוק אין בהכרח ירידה של מחירים.

<אילת פלדמן: אני לא מכירה את הנתונים העובדתיים אבל אני לא - - -

<טל בנד: זה לא נכון, זה פשוט לא נכון.

ניסן סלומינסקי: טל, אני שואל אותם, אחר כך ניתן לך אפשרות להגיד גם.

<אילת פלדמן: אני לא בטוחה שזה נכון להניח שבכל פעם שחברה גנרית מגישה בקשה כזאת להקדמת בחינה בהכרח יש פה את טובת הציבור.

<אילת פלדמן: גם יש קושי לבחון את זה.

ניסן סלומינסקי: את אומרת שטובת הציבור קשה עליכם.

<אילת פלדמן: כן.

<אילת פלדמן: לגבי השאלה של הבחנה בין חברות לבין אנשים פרטיים זה משהו שאנחנו צריכים לחשוב עליו.

ניסן סלומינסקי: לאו דווקא חברות אלא ההיקף.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות אדם פרטי, שלדון כזה שההיקף שלו הוא כזה שאת אומרת ש-15,000 לא - - -

<אילת פלדמן: זו שאלה שחורגת מההסכמות והפשרות שנעשו בתוך הממשלה.

<אילת פלדמן: אם הוועדה תעמוד על זה אנחנו נצא להתייעצות אבל גם זה דבר שקשה לי לראות איך הוא מתבצע כי איך באמת אפשר לעשות את ההבחנה, כמו בדוגמה שנתת - - -

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: מגיש הבקשה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים הרי כרגע על גוף חיצוני שמגיש בקשה, הוא יצטרך לכתוב גם אולי מה היקף העסק שבגינו הוא מגיש, אם הוא יכתוב לך נניח שההיקף שלו בשנה הוא 500,000, "טבע" תגיש 30 מיליארד, אולי 200 מיליארד, לא חשוב, אפשר לדעת.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם זה בנוי לנושא הזה כי סבירות מסוימת יש.

ניסן סלומינסקי: אנחנו הרי לא רוצים לחסום, מאחר והכניסו את האפשרות של גוף שלישי, אנחנו לא רוצים לחסום – נכון שאנחנו רוצים גם להיות טובים עם ארצות הברית, שארצות הברית תראה שאנחנו לא מעודדים אז יש איזה חסם, אבל גם בדרך כלל כשארצות הברית נכנסת אז היא לא נכנסת בטענות אלינו על אותו אחד שההיקף שלו 500,000 שקל שעשה פטנט, זה לא מה שמעניין אותם, מעניין אותם רק הגדולים ושם 15,000 זה בסדר, זה לא קובע.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, בעסקים הקטנים, שבאמת בשבילו זה לקיים את העסק שנותן לו אפשרות לחיות, יכול להיות ש-15,000 זה הרבה אז אני שואל אם שייך לעשות כזאת הבחנה.

<אילת פלדמן: זה עלול לפתוח פתח לעקוף את הדבר הזה כי יכול להיות שיהיה אדם או חברה קטנה שיגישו כשמאחוריהם עומדת חברת ענק שלא רוצה לשלם את האגרות.

<אילת פלדמן: אבל בכל מקרה יש לנו גם הבדל מהותי בין בקשה לבחינה על אתר שמוגשת בידי המבקש לבין בקשה לבחינה שמוגשת על ידי צד שלישי.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על הצד השלישי.

<אילת פלדמן: כן.

<אילת פלדמן: גם כאשר מדובר בצד שלישי שהוא אדם פרטי או חברה קטנה, עדיין יש הבדל בינו לבין המבקש עצמו ואי אפשר להשוות את המצב שלהם.

<אילת פלדמן: יש פה כמה הבדלים: ההבדל - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אז אל תשווי, אז תתני לו 5,000.

ניסן סלומינסקי: אני מנסה לראות אם יש אפשרות לעשות איזו דיפרנציאציה מסוימת כי אם אנחנו נותנים את הפתח אז אנחנו לא רוצים לחסום אותו.

ניסן סלומינסקי: ל"טבע" זה לא יחסום אותו אולי – אני לא מדבר על "טבע", זה רק כמשל – לעומת זאת, ליעקב מוישה שיש לו מוסך והוא מצא איזה פטנט קטן, 15,000 זה סכום שיכול להיות שיחסום אותו כי ההיקפים שלו לא גדולים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רוצים לחסום אותו ולכן השאלה אם זה שייך או לא.

זאב בנימין בגין: אני לא חושב שאנחנו חוסמים אותו, מדובר במספר כל כך קטן, ומי שמגיש, יש לו עניין רב כלכלי והוא גם יכול לרשום את זה כהוצאה.

זאב בנימין בגין: לו דעתי תישמע, כמו שאומרים השופטים בפסיקות שלהם, אני לא הייתי נכנס לפשרה שהם כבר השיגו, נפעיל את זה ונגמר כי זה כמעט "פיצ'פקעס".

זאב בנימין בגין: זה לא העניין, חבל, מקסימום יש שניים כאלה, הוא ייקח הלוואה בבנק - - -

ניסן סלומינסקי: אסא, בבקשה.

<אסא קלינג: אין לי שום כוונות לפתוח פשרות שנסגרו.

<אסא קלינג: ברוח הדברים של חבר הכנסת בגין, בהיבט הפרקטיקום, אני חושב שהפרקטיקה היא זו שצריכה להכתיב.

<אסא קלינג: למשל, יש מנגנון של הנחות למגיש בקשה בעת הגשת בקשה לחברות עם מחזור מתחת ל-10 מיליון שקל – 60% הנחה.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אם נניח גוף חיצוני מגיש בקשה – תהיה לו ההנחה של 60%?

<אסא קלינג: בבקשה לפטנט אני מדבר כרגע, רק כדוגמה.

<אסא קלינג: אני אומר, אנחנו יודעים לתת הנחות.

ניסן סלומינסקי: אתם תדעו לתת גם הנחות לנושא הזה שאנחנו מדברים עליו עכשיו?

<אסא קלינג: לא, לא לנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: כי זה פותר את הכול.

<אסא קלינג: אני רק אומר, אנחנו יודעים לתת הנחות אבל כאשר אנחנו יודעים מי עומד בפנינו, ובדיוק כפי שגב' פלדמן הציגה, יש כאן סכנה לניצול לרעה מוחשי כי אני לא יודע לבדוק מי עומד מאחורי בקשה שכזו.

<אסא קלינג: ברמת הפרקטיקה, לי אין כלים לבדוק את הדבר הזה, בסופו של דבר הרשות היא זו שתצטרך לבדוק את זה.

זאב בנימין בגין: גם אין לך כלים לבדוק מה טובת הציבור.

<אסא קלינג: זה בדיוק המשך הדבר, טובת הציבור מוזכרת בסעיף 19א כאחד השיקולים להקדמת בחינה, סמכותי להכריע מהי טובת הציבור, לשמחתי, טרם נדרשתי להכריע.

<אסא קלינג: מה טובת הציבור הגלומה בפטנט כזה או אחר – איני יודע להגיד מבחינת רמת הציבור.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שליעקב מוישה, שיש לו את הפטנט עם המכונית בגלל שיש לו מוסך וכו', בכלל לא יאשרו לו הקדמה כי אין שם את האלמנט של טובת הציבור וכו'?

<אסא קלינג: הנחת היסוד שלי, אדוני, היא שבקשת פטנט שעומדת בתנאי כשירות יש בה לתרום לטובת הציבור אבל את זה אבחן בסופו של יום.

<אסא קלינג: טרם נזקקנו באמת להכריע מהי טובת הציבור כפי שהיא רשומה ב-19א, אני רק אומר שיש להניח שהכוונה בטובת הציבור היא שעצם ההקדמה – כלומר, אם מישהו יבקש ממני להקדים מטעמי טובת הציבור הוא יצטרך להצביע על איזושהי אי ודאות נוכחית בשוק, על איזשהו כשל בשוק שאני צריך להידרש אליו.

ניסן סלומינסקי: טל, הבנו את התשובות שלהם, שהן הגיוניות, מאחר וכמות המבקשים היא כזו אז אני חושב שאנחנו נשאיר את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה רצית לומר משהו?

<אבי אביטל: רק הערה אחת שלא קשורה לנושא, אני פשוט רוצה להדגיש שבתור אגודת עורכי הפטנטים אין לנו שום עמדה בנושא, אבל הערה אחת על משהו שטיפה הפריע לי מקודם, נאמר על ידי טל כאן שמספר הבקשות לבחינה על אתר עלה בצורה משמעותית ביותר בשנים האחרונות וזה יוצר איזשהו נטל על השוק.

<אבי אביטל: אני פשוט רוצה לעשות איזשהו fine-tuning לנושא הזה: השירות הזה שהרשות נותנת הוא שירות מבורך, מ-2012, והוא בעצם אפשר את ההעלאה של המספר הזה כיוון שהרשות היום מאפשרת למבקש ישראלי להגיש בקשה ראשונה ולקבל - - - בארץ לפני יציאה למדינות נוספות.

ניסן סלומינסקי: ועדיין צריך לדעת שמתוך 6,000 או 7,000 גם 230 זה זעיר שבזעירים.

<אבי אביטל: זה עדיין בטל בשישים אבל זה צריך להיאמר.

ניסן סלומינסקי: נצביע על זה ואחר כך נדון בסעיף הזה.

<אילת פלדמן: רק עוד הערה לגבי מועד התחילה של התקנות, אנחנו מבקשים לעשות שינוי בסעיף כפי שהוגש, שתחילת התקנות תהיה 60 ימים מיום פרסומן ולא 30.

<ניצן רוזנברג: וגם יש תיקון מהנוסח שהוגש על ידי שרת המשפטים, בסעיף 8(א), במקום תקנה 35(א) ההפניה תהיה לסעיף 19א(ד) לחוק.

ניסן סלומינסקי: אוקיי, תקריאי בבקשה ונצביע.

ניסן סלומינסקי: "1.

ניסן סלומינסקי: בתוספת השנייה לתקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות), התשכ"ח–1968 , במקום פרט 8 יבוא: "8.

ניסן סלומינסקי: (א) אגרת הגשת בקשה להקדמת בחינה של פטנט לפי סעיף 19א(ד) לחוק: (1) עם הגשת בקשה לפי סעיף 19א(א)(3) עד (6) לחוק 300 (2) עם הגשת בקשה לפי סעיף 19א(ג) לחוק 10,000 (ב) אגרה בעד בחינה על-אתר של בקשת פטנט לפי סעיף 19א(ה) לחוק: (1) אם הבקשה להקדמת הבחינה הוגשה לפי סעיף 19א(א)(3) עד (6) לחוק 700"

ניסן סלומינסקי: שני סעיפים קטנים 1 הם על בעל הפטנט עצמו שמבקש.

<אילת פלדמן: נכון.

<אילת פלדמן: "(2) אם הבקשה להקדמת הבחינה הוגשה לפי סעיף 19א(ג) לחוק 5,000" בעניין הזה אני רק אציין, כפי שגם צוין במסמך ההכנה של הייעוץ המשפטי לוועדה, שהעילה של סעיף (6) שבתוך סעיף (א) – אנחנו מדברים פה על בקשה של המבקש – היא עילת סל.

<אילת פלדמן: יש נסיבות מיוחדות המצדיקות זאת ולכן למעשה כל בקשה להקדמת בחינה שהמבקש מבקש תיגבה אגרה בגינה, אלא אם מדובר על שני הסעיפים הקטנים המנויים שלא נזכרים כאן בתוך הפרט בתוספת.

<ניצן רוזנברג: שזה אומר?

<ניצן רוזנברג: יש שני סעיפים שהם לא רוצים לגבות עבורם אגרה.

ניסן סלומינסקי: איזה?

<אילת פלדמן: כאשר מבקש פטנט מבקש הקדמת בחינה בגין מצב רפואי או גילו המתקדם או הודעה של הרשם בדבר אפשרות להקדים את הבחינה בשל בחינת בקשה מקבילה בתנאים ובמדינות שעליהם הודיע הרשם, שזה הסדר ה-PPH.

ניסן סלומינסקי: מאחר שזה בא להקל אז ודאי שאנחנו שמחים.

<אילת פלדמן: אז על שני אלה לא תיגבה אגרה, על כל השאר תיגבה אגרה לפי כל אחד מהסעיפים האחרים, כולל סעיף הסל.

זאב בנימין בגין: מה זה "גילו המתקדם"?

ניסן סלומינסקי: הוא עבר את גיל 100 נניח והוא רוצה עוד בחייו שיאשרו את הפטנט שלו.

זאב בנימין בגין: אני מבין, ו-98 זה מתקדם מאוד?

<ניצן רוזנברג: זה שיקול דעת של הרשם.

<אילת פלדמן: "תחילה 2.

<אילת פלדמן: תחילתן של תקנות אלה שישים ימים מיום פרסומן.

<אילת פלדמן: "

<ניצן רוזנברג: שרת המשפטים הגישה את זה בתור 30 והם כרגע מבקשים שהוועדה בעצם תתקן את זה ל-60.

ניסן סלומינסקי: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: מי שבעד ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד, תודה לכם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים לחלק השני בנושא תקנות הפטנטים (נוהלי הרשות, סדרי דין, מסמכים ואגרות) (תיקון מס' 2), התשע"ה-2015, בעניין הגשה אלקטרונית של מסמכים לרשות הפטנטים ונושאים נוספים.

ניסן סלומינסקי: אילת, בבקשה.

<אילת פלדמן: מדובר כאן בתיקון נרחב לתקנות הפטנטים שכולל מספר נושאים: בראש ובראשונה המטרה היא להסדיר הגשה מקוונת של מסמכים לרשות הפטנטים.

ניסן סלומינסקי: עד היום הגישו ניירות ואתם רוצים להכניס את זה לסדר, שאפשר יהיה להגיש מקוון, במחשב, כשהמטרה היא לחסוך זמן לכם ולמגיש, אבל בעיקר לכם, שאתם לא צריכים לסרוק כל בקשה ולהכניס למחשב אלא שזה יעבור ישר.

זאב בנימין בגין: אני לא הבנתי, קראתי ולא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: עד היום הם היו בימי הביניים.

זאב בנימין בגין: אני יודע למשל לגבי מענקים של המדען הראשי, עסקתי בזה לפני שנה-שנתיים, שיש פשוט טופס, זה מאוד מובנה ואתה ממלא באופן ממחושב טופס ריק של הגוף שאליו מופנית הבקשה.

זאב בנימין בגין: אתה מבקש נגיד ב-PDF, נגיד שאתה אומר: שוליים ברוחב כזה אבל הפורמט הוא של המגיש?

זאב בנימין בגין: האם אתם מתכננים טופס ממוחשב שאליו יצטרכו להעביר את הבקשה פנימה, הוא יעשה מהקובץ שלו "העתק-הדבק" פנימה או באיזה לינק?

זאב בנימין בגין: אני לא הבנתי את זה מההצעה.

<אסא קלינג: אסביר, אדוני.

<אסא קלינג: הכוונה היא אכן שבדברים הסטנדרטיים, שהם יותר טפסים, שבאמת יהיה טופס מקוון שהמבקש יכנס לאתר שלנו ויגיש וכך גם התקנות מפרטות.

<אסא קלינג: אם זה היה לא ברור אז נבהיר לאדוני שבמעמד הגשת הבקשה זה בדיוק מה שאדוני אמור לעשות: נכנס לאתר, מקבל טופס, עובר את השלבים, מכניס את הנתונים שהוא רוצה אבל הוא מצרף את בקשת הפטנט, אולי זה מה שהטעה את אדוני.

<אסא קלינג: בקשת הפטנט – אולי אדוני במקצועו הקודם ראה בקשות פטנט – אלה מסמכים בעלי צורה אחידה אך עורך הפטנטים או הממציא כותבים, כל אחד בסגנון ותוכן אחר, ואנחנו לא מכתיבים את התוכן ואיך הדברים ייראו, למעט מה שאנחנו מחייבים, כפי שזה מופיע בתקנות, שיהיה פרק פירוט, פרק שרטוטים, במידה ויש רצפים גנטיים וכו'.

זאב בנימין בגין: למה זה לא חלק מהטופס?

זאב בנימין בגין: כלומר, הדרישה תהיה בתוך הטופס.

<אסא קלינג: נחלק את זה לשניים – את הפרטים הביבליוגרפיים הוא מכניס באופן מקוון וכאשר אני אומר לו: תכניס לי שרטוטים אז את השרטוטים הוא צריך להגיש לי בצורה מסוימת והצורה הטכנולוגית שאנחנו עושים היא באמצעות קובץPDF שהוא מצרף באתר, הוא מעלה אותו לאתר.

זאב בנימין בגין: הייתי רוצה, כדי להקל עליכם, שגם ההגשה הזאת שהוא מגיש על פי ייחוד הפטנט תהיה בפורמט אחיד ככל הניתן.

<אסא קלינג: זו הכוונה, אדוני, זו בדיוק הכוונה כאן, זה יהיה אחיד ככל הניתן.

<אסא קלינג: אם ניקח את הדוגמה של השרטוטים, אדוני, כאן אנחנו כן צריכים להיות אחידים בצורה מסוימת.

<אסא קלינג: יש עשרות תוכנות של שרטוטים, עשרות פורמטים ולכן החלטנו על קובץ PDF, זה הקובץ הכי נפוץ ובאיכות גבוהה, כך תגיש לי שרטוטים ואת זה נקבל.

<אסא קלינג: הכוונה באמת שרוב התהליכים אכן יהיו מקוונים, כאשר הם עם סטנדרטים, יחד עם זאת, במהלך הבחינה, בשלבים היותר מאוחרים, קשה לצפות מראש באמת מה אופי ההתכתבות ושם אנחנו אומרים: אוקיי, יש לך פניה גנרית שחוזרת, כלומר השגה על החלטת בוחן, אז אני לא אכריח את עורך הפטנטים או עורך הדין באמת איך לכתוב את הדברים ואיך להתנסח, שיכתוב את הדברים על נייר פירמה שלו במכתב ויגיש לי, זה הטיעונים המהותיים שלו.

<אסא קלינג: בדברים היותר טכניים, כגון תשלום אגרות חידושים וכדו', שם אנחנו באמת הולכים לכיוונים היותר מקוונים, היותר סטנדרטיים.

ניסן סלומינסקי: וכאן אזהיר ואומר – גב' פלדמן לא סיימה להציג את הנושא – אנחנו כאן כרגע בשלב ראשון של כניסה למאה ה-21 סוף כל סוף של הנושא הזה, זה שלב ראשון, אני לא פוסל את האפשרות שלאחר שנתיים וגיבוי תקציבי מתאים נשפר את המערכת ונחזור אל רבותי לשיפורים ותיקונים של היכולות שלנו.

זאב בנימין בגין: למה צריך לחזור הנה?

<אסא קלינג: אז אדוני יסמיך אותי ואעשה כמיטב הבנתי, אני אשמח מאוד.

זאב בנימין בגין: אם אני ארצה שתחזור אלי זו בשבילי סגולה לאריכות ימים וסגולה לאריכות חברות במוסד הזה אבל כמה שפחות.

זאב בנימין בגין: יכול להיות שהמעבר לממוחשב דורש תקנה אבל - - -

ניסן סלומינסקי: אני אסביר נקודה מסוימת שאני לא יודע אם דיברתם עליה.

ניסן סלומינסקי: כשאנחנו עשינו את הנושא של הגשה מקוונת השארנו תמיד גם פתח למי שלא יוכל להגיש כתוב, ולמה עשינו את זה?

ניסן סלומינסקי: כי אמרנו שיש הרבה מאוד אנשים שעדיין המחשב - - -

זאב בנימין בגין: מה שנקרא בגיל מתקדם?

זאב בנימין בגין: אין כבר כאלה.

ניסן סלומינסקי: יש, אני אומר לך שיש.

זאב בנימין בגין: אז הם מבקשים מהילד.

ניסן סלומינסקי: יש גם כאלה שעושים את זה בגלל אידיאולוגיה, לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: רצינו בזמנו לתת להם את האפשרות עדיין להגיש את זה כך וזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: פה אני מבין שאתם רוצים להפוך את זה בחוק בצורה כזאת שפרט לשני מצבים זו תהיה חובה.

ניסן סלומינסקי: אתם לא נותנים את האופציה ששם נתנו לכל חברה משפחתית, למישהו שלא מכיר מחשב – דרך אגב, לגבי חברות עשינו את זה, זה מופיע בחוק, הוא יכול להגיש מקוון או כפי שהוא היה רגיל, אצלכם אני מבין שאין את זה פרט לשני מקרים בודדים בהם זה קיים.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, ככל שהעסק משתכלל ואתם תשכללו גם, וזה מבורך, צריך לבוא לפה כי אנחנו צריכים גם לדאוג לאותו אחד, אם זה בפריפריה שיש לו עסק משפחתי או בכל מקום אחר, שהוא לא מתעסק עם זה, לבחון האם האיש הזה לא יפגע שפתאום זה נפל עליו ובגלל זה הוא יצטרך לקחת אנשים מיוחדים ולשלם עוד כספים.

ניסן סלומינסקי: זו הנקודה שמבקשים אחת לכמה זמן שתבואו אם אתם רוצים להשתכלל, שאנחנו בהחלט רוצים את זה, אבל לפחות להסתכל על הראייה הזאת.

ניסן סלומינסקי: זו תשובה לחברי בני.

<ניצן רוזנברג: הדבר הנוסף שצריך להבין, שמעבר לנושא שכרגע יו"ר הוועדה דיבר עליו של המחשוב והתקדמות הטכנולוגיה והשאלה אם יש אנשים שזה פחות מתאים להם, מה שמבקשים כאשר אתה מגיש מסמך או הודעה - - -

ניסן סלומינסקי: שכחתי להגיד את זה, את הזיהוי.

ניסן סלומינסקי: הרי יש כאן עלות כספית.

ניסן סלומינסקי: כשאתה מגיש בכתב אתה חותם, נגמר הסיפור, פה אתה מגיש ואין מצב של חתימה וזה מסובך, מה אתה עושה?

ניסן סלומינסקי: יש את הנושא של כרטיס זיהוי.

<ניצן רוזנברג: תעודה אלקטרונית.

ניסן סלומינסקי: כדי להוציא תעודה אלקטרונית כזאת, א', אתה צריך לדעת וב', זה עולה כסף.

<ניצן רוזנברג: וזה בפיקוח של משרד המשפטים שמפקח על הגורם שמוציא את התעודה הזאת.

<ניצן רוזנברג: כאשר אתה צריך להוציא את התעודה אתה נרשם במאגר ואתה צריך כל כמה שנים לשלם איזושהי אגרה ואתה נמצא בפיקוח.

ניסן סלומינסקי: כי אחרת לא יכולים לדעת אם אכן אתה הגשת את הדבר הזה או מישהו אחר, זה הזיהוי שקיים.

ניסן סלומינסקי: יש לו השלכות ומשמעויות וזו איזושהי אופרציה מסוימת.

זאב בנימין בגין: הצעת ייעול – הוא מגיש את הבקשה האלקטרונית, הוא מקבל מספר זיהוי בדואר אלקטרוני החוזר ואז הוא הולך לעורך דין ואומר: הגשתי בקשה, קיבלתי מס' זיהוי 664/30, הנה אני בתצהיר, אני חותם.

ניסן סלומינסקי: לא, אתם דורשים את כרטיס הזיהוי, נכון?

<אסא קלינג: כן.

ניסן סלומינסקי: ודאי שדורשים, זה חייב להיות היום.

ניסן סלומינסקי: נכון שלרוב העסקים כבר יש את זה אבל שוב, אם אנחנו מדברים גם על הקטנים יותר יש שאפילו לא יודעים מה זה.

<אסא קלינג: אני אשמח להשיב.

ניסן סלומינסקי: שניה.

ניסן סלומינסקי: אני גם רוצה שתסבירו מי הם החריגים ואיך אתם פותרים את הנושא שמי שיש לו למשל מוסך, הוא גאון טכני אבל הוא לא עובד עם מחשבים ועכשיו נפל עליו פתאום משהו כזה, הוא צריך ללכת להוציא כרטיס זיהוי וכו', פרוצדורה שלמה.

ניסן סלומינסקי: איך זה בא לידי ביטוי פה?

<אילת פלדמן: אנחנו עוד לא נכנסים לסעיפים עצמם.

ניסן סלומינסקי: אז תגידו לי רק בגדול כי זה מה שמטריד אותי.

<אילת פלדמן: בסעיף 10א שאנחנו מכניסים כתוב במפורש שמסמכים יוגשו בנייר או באתר ואז אנחנו אומרים שהחובה להגיש באתר תחול רק על מבקשים שהם תאגידים או בעלי המקצוע המורשים לפי כל דין, כלומר, עורכי דין או עורכי פטנטים.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, זה פתר לי את הבעיה, בסדר.

<אסא קלינג: רק לחדד, זה המצב הקיים.

<אילת פלדמן: אנשים פרטיים לא היו מחויבים לאתר.

<אסא קלינג: למרבית עורכי הדין כבר היום יש את הכרטיס, זה 400 שקל ל-4 שנים ואני לא יודע עד כמה החוק - - -

ניסן סלומינסקי: אני מסכים, אני מודע, אני רציתי שיהיה פתרון למוישה יעקב.

זאב בנימין בגין: אבל בכל זאת תוסיפי "בגילו המתקדם".

ניסן סלומינסקי: או שאין לו נכד שיכול לעשות את זה בשבילו.

<אילת פלדמן: אבל אז הוא אדם פרטי, אז ממילא הוא לא חייב.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבעוד שנתיים גם ה-4% האלה יצטמצמו אבל בינתיים שיהיה פתח.

<אילת פלדמן: יש פתח.

ניסן סלומינסקי: אז נרגעתי בנושא הזה.

<אילת פלדמן: יש בתקנות כאן מגוון של נושאים, אני מציעה שנתחיל לעבור על התקנות ונדון בכל סעיף.

ניסן סלומינסקי: כמה עמודים זה?

<ניצן רוזנברג: 26.

ניסן סלומינסקי: צריכים להקריא את כולם?

<ניצן רוזנברג: עדיף שנקריא תקנה ונדבר עליה וככה נראה שאנחנו לא מפספסים כלום.

ניסן סלומינסקי: צריך להקריא את הכול בעיקרון, גם אם אין הערות?

<ניצן רוזנברג: נראה לי שעדיף, היא תסביר במה מדובר.

<אילת פלדמן: אם יושב-ראש הוועדה מעדיף שנעשה סקירה כללית ואז יאושרו התקנות בלי הקראה, כבר יצא לי להיות פה - - -

ניסן סלומינסקי: השאלה אם זה מותר.

<דורית ואג: מותר.

<אילת פלדמן: לי יצא להיות בוועדה שלא היתה הקראה, דיברנו באופן כללי וזה אושר.

ניסן סלומינסקי: אני שואל את הייעוץ המשפטי.

<ניצן רוזנברג: זה דבר שהוא מותר אבל השאלה אם אתה רוצה לעשות את זה כי יש יותר סיכוי שנפספס דברים.

ניסן סלומינסקי: השאלה אם את עברת על זה וכבר הגעתם להבנות ואין חילוקי דעות?

<ניצן רוזנברג: כן, השאלה אם אתה לא רוצה שלפרוטוקול יהיה אפילו מה אנחנו מאשרים.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שאצלכם יש קורס מיוחד כדי להיות מגיש פטנטים, צריך ללמוד את זה, צריך הכשרה, אני לא בטוח שיש לכם הכשרה לחלק השני.

ניסן סלומינסקי: באוצר יש לי כבר כמה כאלה, ברשות המסים בעיקר, שיש להם הכשרה גדולה לקרוא את זה במהירות שיא ולקרוא בלי לקפוץ, אני לא בטוח שאצלכם יש את זה ואז זו יכולה להיות קצת בעיה.

<ניצן רוזנברג: אפשר לא לקרוא אבל כן לדבר תקנה תקנה.

ניסן סלומינסקי: זה ודאי.

ניסן סלומינסקי: מאחר וזה תקנות ולא חוק – בחוק אין לי את הפריבילגיה הזאת, בתקנות יש לי – אז בואו נדבר על כל מקום בזריזות.

<ניצן רוזנברג: איך שאתם רוצים, רק שנעבור על הכול.

<ניצן רוזנברג: מבחינתי כל עוד עוברים על הכול אין בעיה.

<אילת פלדמן: נתחיל מהנושא הכללי של הגשה אלקטרונית.

<ניצן רוזנברג: בסעיפי ההגדרות, האם עשיתם שינויים מהותיים?

<ניצן רוזנברג: יש כאן בעיקר הגדרות שעוסקות בנושא של המערכת האלקטרונית, יש כאן הגדרה של אתר ההגשה.

<ניצן רוזנברג: ההגדרות שמתייחסות לגוף ביטחוני הן רלוונטיות מאחר שהרבה מאוד מהמסמכים או מהבקשות שמגישים - - -

<אילת פלדמן: לא הרבה מאוד.

<ניצן רוזנברג: יש מסמכים ובקשות שמגישים באתר ההגשה שאנחנו רוצים לסייג שאם מדובר בגוף ביטחוני הוא לא יצטרך להגיש אותם באתר ההגשה מסיבות מובנות.

ניסן סלומינסקי: תציגי כך, אם תהיה לנו התנגדות נביע ואם לא נמשיך.

<ניצן רוזנברג: בסעיף ההגדרות נכנסות הגדרות שנובעות בעיקר מהנושא של ההסדרה האלקטרונית.

<ניצן רוזנברג: יש את הנושא של הגדרת תצהיר שהעברנו אותנו מתקנה 1 לכאן בשביל לעשות סדר ולכן גם אנחנו מוחקים שם חלק מהסעיפים.

<ניצן רוזנברג: יש כאן תיקונים שנערכו בעקבות ישיבות ההכנה עם הייעוץ המשפטי של הוועדה, גם בהגדרות היו כמה תיקונים.

<ניצן רוזנברג: ככלל, התיקונים מוסכמים עלינו אלא אם נגיד אחרת.

<טל בנד: אפשר לשאול שאלת ההבהרה על ההגדרות?

<טל בנד: הגשה בפקס זה נייר או משהו אחר?

<אילת פלדמן: הגשה בפקס זה נייר, אפשר לראות את זה בתוך תקנה 11.

<אילת פלדמן: פשוט לפקס יש כללים ספציפיים בתוך תקנה 11, אפשר להפנות בהגשה בנייר.

ניסן סלומינסקי: אבל אם כתוב שם שאפשר בפקס אז זה מכסה את זה גם.

<אילת פלדמן: אנחנו מתייחסים להגשה בפקס כתת סוג של משלוח בדואר ולא מסירה ביד.

<אילת פלדמן: המשך תקנה 2, "קבלת קהל ועיון במסמכים" – פשוט מסדירים, כותבים את זה מחדש.

<ניצן רוזנברג: יש משהו שהוא שונה במהות ממה שהיה?

<אילת פלדמן: לא, אין שום דבר שונה במהות ממה שהיה קודם.

<ניצן רוזנברג: בעיקר שינוי ניסוח.

<ניצן רוזנברג: סעיף 3, תקנה 4?

<אילת פלדמן: סעיף 3, תקנה 4 – כיוון שאנחנו מאפשרים לרשות להעביר מסמכים למבקש בדואר אלקטרוני צריך גם להתייחס לדבר הזה, תקנה 4 קובעת ממתי מחושבים מועדים לפי התקנות, אנחנו מוסיפים התייחסות לכך.

<טל בנד: אדוני, אפשר שאלה או הערה לתקנה זו?

ניסן סלומינסקי: כן.

<טל בנד: תקנה 4 חלה לא רק על הודעות של הרשם והעברה מהרשם, אם אני מבין נכון, אילת, אלא גם על מה שעורכי הדין בינם לבין עצמם צריכים להגיש.

<זקלין ברכה: זה ב-16(ב).

<טל בנד: לזה אני רוצה להתייחס אבל קודם כל השאלה היא האם התקנה מתייחסת לזה כי אני רואה שיש פה מחלוקת.

<טל בנד: בהנחה שהיא מתייחסת לכל משלוח שיעבור במסירה אלקטרונית אז הנקודה שאני מבקש להסב את תשומת הלב אליה – והיא תחזור אחר כך בקשר לדרכי מסירה נוספות – היא לא נוגעת להודעות של הרשות, הרשות תיתן את ההודעות שלה במועד שבו שעות העבודה שלה והכול בסדר, אבל בין עורכי הדין, אם מגיעה מסירה באמצעות דואר אלקטרוני בשעה 23:00 או בשבת, לא יכול להיות שמאותו מועד יתחילו להימנות מועדים.

<טל בנד: ולכן, אני לא אומר אם זה בתקנה 4 או 16 או 700, באיזשהו מקום אני מבקש שיובהר שכאשר עורכי הדין או עורכי הפטנטים מחליפים ביניהם הודעות אלקטרוניות, אם הם עושים את זה מעבר לשעות שמצוינות בתקנה 2 כשעות העבודה של הרשות אז זה יחשב מיום העסקים הבא ולא מאותו יום, אחרת שמים אותנו במצב לא כל כך הגיוני של מסמכים שמוגשים באמצע הלילה או בסוף שבוע.

<אילת פלדמן: בכל מקרה אנחנו מדברים בתקנה 4 על מסמכים מהרשות ולא בין צדדים, בין צדדים זה אחר כך, זה בתקנה 15.

<טל בנד: אני מתנצל ואני אעביר את ההערה לתקנה הרלוונטית.

<ניצן רוזנברג: תקנות 5 ו-5א ביחד.

<אילת פלדמן: תקנות 5 ו-5א הן הסדרה של הליכי בקשות ביניים.

<אילת פלדמן: 5א מדברת על הליכים בפני הרשם או בפני ועדות שנמצאות אצל הרשם.

<אילת פלדמן: יש פה עיגון מסוים של נהלים של רשות הפטנטים.

<אילת פלדמן: אנחנו שאבנו את ההסדר מתקנות סד"א ומכניסים אותו לכאן.

<טל בנד: בנייר העמדה שלנו התייחסנו גם ל-5 וגם בנפרד ל-5א.

<טל בנד: אני מבין שעכשיו החלוקה שנעשית היא שתקנה 5 תחול על שלב הבחינה, על ה-prosecution, ו-5א תחול על שלב שבו יש כבר סכסוך בין שני צדדים.

<ניצן רוזנברג: תקנה 5 עוסקת רק בהארכות מועד בעוד שתקנה 5א עוסקת באופן כללי בבקשות ביניים ולא רק בהארכות מועד.

<טל בנד: אבל היום יש חוזר רשם, שלפי מה שכתוב כאן הכוונה היא בעצם לאמץ אותו - - -

<אילת פלדמן: בצורה מסוימת.

<טל בנד: שעוסק בארכות והוא חל באותה מידה גם על ההליכים החד-צדדים בשלב הבחינה וגם על ההליכים אחר כך.

<טל בנד: עכשיו, במה שעושות התקנות, אני מבין שיש כוונה – או שזו לא היתה הכוונה – לשנות את הפרקטיקה, לסטות מהחוזה ולעשות טיפול שונה בשלב הבחינה בארכות ובשלב של הסכסוך בארכות.

<טל בנד: עמדתנו היא שאין מקום להבחנה הזאת.

<טל בנד: היום הרשם לא חושב שיש לזה מקום, החוזר שלו דן גם בהליכים החד-צדדיים וגם בהליכים הדו-צדדיים.

<טל בנד: למשל, לפי הדרישה של הרשם היום בחוזר, כשמישהו מבקש ארכה בהליך הבחינה, למשוך את ההליך עוד ועוד ויש לו איזה נימוק, הוא צריך להגיש תצהיר.

<טל בנד: כמו שעולה מהתקנה עכשיו הוא לא יצטרך להגיש תצהיר.

<טל בנד: זאת הערתנו ל-5, ל-5א יש הערות אחרות.

<ניצן רוזנברג: אתם רוצים להתייחס לזה?

<זקלין ברכה: החוזר שההסדר הזה בא לעגן דן בבקשות ביניים, בין היתר בקשות ארכה, בהליכים בפנינו, לא בהליך הבחינה החד-צדדי, אלא בהליכים בפנינו.

<זקלין ברכה: ולכן אין פה התייחסות בחוזר הרשם לעניין תצהירים המוגשים בבקשות ארכה בהליך הבחינה, כך שאין פה שינוי למעשה מהנוהל הקיים.

<טל בנד: אז כשכתוב הליכים חד-צדדיים אתם מפרשים את זה רק כהליכים שהם לא הבחינה אלא הליכים בפני הרשם?

<זקלין ברכה: נכון מאוד, הליכים בפני הרשם.

<טל בנד: זו תשובה ברמה הטכנית, וברמה המהותית – למה שיהיה הבדל?

<אילת פלדמן: גם ברמה המהותית מחוקק המשנה סבר שיש מקום להבחנה בין הליכים - - -

<טל בנד: יש לו בהחלט, כמו שאדוני עצמו הסביר.

ניסן סלומינסקי: רק דקה.

ניסן סלומינסקי: פה יש לו אינטרס למשוך את זה כי אם הגיש מישהו חיצוני ונאמר שהנושא נמצא בערפל – אחרת כמו שדיברנו קודם, חברה מכובדת לא תגיש בקשה להקדמה אם אין שום עילה ואין כלום – אז אם היא הגישה זאת אומרת שיש איזה ערפל מסוים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו האינטרס עבר לצד השני, בעל הפטנט, טוב לו שלא יכריעו מהר כי אולי יכריעו שזה באמת לא פטנט, טוב לו להשאיר את המצב בערפל כי ככל שהמצב בערפל הוא מרוויח מזה כי אף חברה אחרת לא תיכנס.

ניסן סלומינסקי: לכן יש סבירות אולי כאן

ניסן סלומינסקי: לקצץ ולעשות הבדל בארכות בין אם יש מישהו חיצוני לבין אם אין, זה סביר וטוב.

ניסן סלומינסקי: הסברתי את זה נכון?

ניסן סלומינסקי: את זה אמרתי וכאן יש אינטרס שיש לו עניין למשוך.

<אילת פלדמן: לא כל כך קשור לאינטרס של למשוך אבל בדיון דו-צדדי יש צד שני שעשוי להיפגע.

<טל בנד: זה קשור לגמרי, מה שאדוני אמר בדיוק תומך במה שאמרתי.

<טל בנד: האינטרס שעשוי להיות, לא תמיד, למבקש הפטנט כשהוא מבקש עוד ועוד ארכה, הוא לא אינטרס שהוא בטובת הציבור, יכול להיות לו אינטרס למשוך.

ניסן סלומינסקי: הרי אין לו אינטרס למשוך אם הדברים ברורים מאוד, אז ההפך, הוא ירצה שיקבלו הכרעה של פטנט ונגמר.

ניסן סלומינסקי: מתי יש לו עניין?

<טל בנד: כשהוא לא רוצה הכרעה.

ניסן סלומינסקי: הוא לא רוצה הכרעה, אבל מתי?

ניסן סלומינסקי: אם יש גוף שנושף בעורפו.

ניסן סלומינסקי: אחרת מה אכפת לו?

ניסן סלומינסקי: אם אין אף גוף ואין כלום אין הבדל בשבילו.

ניסן סלומינסקי: יש לו אינטרס למשוך ברגע שיש גוף שנושף בעורפו.

ניסן סלומינסקי: איך זה גוף שנושף בעורפו?

ניסן סלומינסקי: גוף חיצוני שמגיש ערר או מגיש בקשה וטוען שזה לא פטנט.

ניסן סלומינסקי: אבל אם אין גוף כזה אין לו עניין כי אין לו תחרות.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שלא נתווכח כי דיברנו על זה הרבה, זה מה שההיגיון שלי אומר, זה היגיון סביר ואני יכול להבין את זה.

<ניצן רוזנברג: צריך גם להבין על מה מדובר פה, בסך הכול אתה מדבר על הנושא של הגשת תצהיר.

<ניצן רוזנברג: כמו שאמרתי קודם, תקנה 5א החדשה הולכת לעסוק בסוגים שונים של בקשות ביניים שיכול להיות שהן עוסקות גם בנושאים יותר עובדתיים.

<ניצן רוזנברג: מאחר ותקנה 5 עוסקת רק בנושא של הארכת מועד אז גם הנושא של הגשת תצהיר בה – תקנו אותי אם אני טועה – הנושאים העובדתיים שיכולים לעלות בבקשה להארכת מועד, קשה לי לחשוב על הרבה דוגמאות שבהן באמת דרוש תצהיר במצב כזה.

<ניצן רוזנברג: ואם כן עלה המקרה של הארכת מועד שבה דרוש תצהיר אז סעיף 5(ג) לתקנות, הסעיף הקיים שבו לא נגענו, מאפשר לרשם לדרוש ראיות להוכחת עובדות הניתנות בבקשה ככל שיהיו כאלה עובדות חשובות שיעלו בבקשה להארכת מועד.

<זקלין ברכה: רק בכל מקרה, סעיף 164 שמכוחו תקנה 5 הותקנה, קובע שצריך לנמק את בקשת הארכה בכל מקרה כך שנדרשים נימוקים.

<זקלין ברכה: אז אנחנו מדברים רק על התצהיר, לא על השאלה אם צריך - - -

ניסן סלומינסקי: הוא שאל על חוסר האיזון אולי.

<טל בנד: לא, אני לא בנושא הקודם, אדוני, אני כבר התקדמתי לנושאים הבאים.

<טל בנד: כאשר נדרשים נימוקים החוזר שלכם אמר שצריך לתמוך אותם בתצהיר אבל כנראה לא בשלב הבחינה.

<אילת פלדמן: תהליכים בפני הרשם.

<טל בנד: הבנתי.

<טל בנד: הנקודה השנייה היתה לגבי 5א, ראשית ביקשנו שתבהירו האם הכוונה היא ש-5א יחול גם על בקשות לתיקון פטנטים בתוך הליך ההתנגדות.

<אילת פלדמן: לא יחול, יש תקנה ספציפית.

<טל בנד: בסדר, פשוט לשון הסעיף מדברת על כל בקשת ביניים, בקשה בהליך על ריב, הבקשות הללו מוגשות בתוך הליך על ריב, קחו את זה בחשבון.

<אילת פלדמן: לא בהכרח.

ניסן סלומינסקי: לא, את הבהרת את זה לפרוטוקול.

<אילת פלדמן: הבהרתי, אפשר להמשיך.

ניסן סלומינסקי: יש לך את זה וזה בסדר.

<טל בנד: תודה.

<טל בנד: אני מזכיר את זה, אדוני, משום – ואני יודע שזה מקובל גם על הרשם וסגניתו – שהבקשות האלה שאני מזכיר כרגע, לתקן את בקשות הפטנט אחרי שנפתח הליך התנגדות, הליך על ריב, הן עניין של יום ביומו והן הדבר שמעכב הכי הרבה את ההליכים של ההתנגדות, והעניין הזה משום מה לא מטופל, יש פה מהלך מסיבי של טיפול ודווקא בדבר הזה, שהוא המעכב העיקרי של ההליכים, אין שום טיפול.

<אסא קלינג: א', שלא יאמרו דברים בשמי, כלומר, אני רק מסכים שיש כאלה בקשות, אני לא חושב שהיום זה המקום להביע עמדה לגבי המשמעות שלהן, ישנן בקשות בכמות לא מבוטלת.

<אסא קלינג: אני בהחלט מסכים עם עו"ד בנד שיש מקום לטפל בנושא הזה אבל זה נושא שניסינו להעלות אותו בעבר, נשמח שיגיע לשולחן הוועדה ויטופל בצורה סדורה.

ניסן סלומינסקי: אז לא נכניס אותו עכשיו.

<אילת פלדמן: זה כמובן נושא שמצריך בדיקה מעמיקה של כל הגורמים, לשקילת כל האיזונים והאינטרסים.

<טל בנד: טוב.

<טל בנד: נקודה אחרונה לגבי התקנה הזאת – יכול להיות שוב שאני לא קורא נכון או לא מבין – אבל האם הכוונה בתקנה 5א(ח) לשנות מהכלל המקובל גם בשיטה המשפטית שלנו וגם בפרקטיקה אצל רשם הפטנטים שלפיו אם צד דורש את התייצבותו של המצהיר של הצד שכנגד לחקירה, אז אלא אם הרשם יחליט אחרת בנסיבות מאוד חריגות הוא ייחקר?

<טל בנד: לכאורה הניסוח כאן הוא הפוך – יוגשו מצהירים וחקירה נגדית תהיה רק אם הרשם יחליט שיש צורך בזה.

<אילת פלדמן: אנחנו מדברים כאן על בקשות ביניים.

<אילת פלדמן: ראשית, סעיף כזה מופיע גם בתקנות סדר הדין האזרחי, בתקנה 241, זו אותה לשון בדיוק שיש שם לגבי בקשות בכתב.

<אילת פלדמן: לגבי הפרקטיקה הנהוגה ברשות - - -

<טל בנד: ובית המשפט כבר פסק שזה הכלל, מי שרוצה לחקור חקירה נגדית – יתאפשר לו, אז למה צריך לשנות את הנוסח ולהפוך את הסדר ברשות?

<אילת פלדמן: ודאי.

<אילת פלדמן: אם אדם רוצה לחקור חקירה נגדית יתאפשר לו.

<אילת פלדמן: לפי מה שנאמר מהרשות, בבקשות ביניים אין פרקטיקה של חקירות נגדיות.

<ניצן רוזנברג: לפי מה שאנחנו ראינו, התקנה הזו, 5א(ח), היא העתק מדויק של תקנה 241(ד) לתקנות סדר הדין האזרחי.

<ניצן רוזנברג: ככל שאתה מדבר על פסיקה מעבר לכך – אני לא יודעת אם רשם הפטנטים שואב את פסיקת בית המשפט לצרכיו אבל אם זה מה שקורה אז זה אמור להישאב גם כן.

<ניצן רוזנברג: ככל שיש פסיקה מפורשת על תקנה 241(ד) לתקנות סדר הדין האזרחי וזה העתקם המדויק זה אמור לקרות גם כאן, אלא אם יש סיבות לנהוג אחרת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק לומר גם משהו עקרוני שאנחנו לפעמים מתבלבלים בו.

ניסן סלומינסקי: הסתכלתי שוב כשיצאתי לראות שאני אכן נמצא בבית המחוקקים וראיתי מצד שני את בית המשפט, שהוא הרשות השופטת, אז אי אפשר לבוא לכנסת ולהגיד: פסק בית המשפט כך ויהיה כך.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, אם המחוקק יחשוב אחרת, שהוא יקבע ובהתאם לזה בית המשפט יפעל ולא הפוך.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים אנחנו מתבלבלים.

ניסן סלומינסקי: אם בית המשפט אמר מה שאמר והמחוקק חשב לאמץ את זה – בכבוד, אבל יכול להיות גם שלא.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים אנחנו מאבדים את הכיוון ואומרים: אבל בית המשפט אמר.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, הרבה פעמים גם בית המשפט מפרש – אני יודע, אני חוקקתי חוקים והיתה לי כוונה מאוד ברורה, כמחוקק, ובא בית המשפט ושם כיוון הפוך לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: כלומר, הוא שם את עצמו כמחוקק וזה חלק מהבעיה שיש לנו בהפרדת רשויות, אבל המקום הוא לא פה, זה נושא גדול ורחב שצריך לבוא לידי ביטוי באיזושהי דרך אבל לא דרך הנושא הזה של חוק הפטנטים.

ניסן סלומינסקי: זה פטנט, פטנט ישראלי כנראה הנושא, אבל יום אחד אנחנו נידרש לזה.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם בזריזות.

בתקנה הזו: "(ו) לא תוגש תשובה נוספת מטעם המבקש או המשיב אלא ברשות הרשם.

בתקנה הזו: (ז) בקשת ביניים שהיא בקשה לדחיית מועד דיון, בקשה להארכת מועד או בקשה לתיקון פרוטוקול, תכלול את עמדת יתר הצדדים להליך בנוגע לבקשה כפי שנמסרה למבקש לפי בירור שערך טרם הגשת הבקשה; לא נכללה עמדת יתר הצדדים להליך, יצוינו הנימוקים לכך.

בתקנה הזו: " לנו זו היתה נראית בקשה שהיא מאוד הגיונית על אף שהיא חורגת מתקנות סדר הדין האזרחי.

<טל בנד: ההפניות בתוך חלופות (ד) ו-(ה) לתקנות משנה (א), (ב) ואחר כך (ד), נותרו כמו שזה?

<טל בנד: אלה הפניות נכונות?

<אילת פלדמן: לא, זה צריך להיות (ב) ו-(ג).

<טל בנד: זה מה שאני חשבתי, לכן אני שואל כי זה מופיע (א) ו-(ב).

<אילת פלדמן: כן, זה צריך להיות (ב) ו-(ג).

<טל בנד: וב-(ה) זה צריך להיות (ג) ולא (ד).

<ניצן רוזנברג: אנחנו נעבור שוב על ההפניות.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, לאור ההערות האלה יכול להיות שיהיו מקומות נוספים, תעברו אחר כך על ההפניות.

<אילת פלדמן: תיקון תקנה 8 – מדובר בהחלפת לשון שגם היא קשורה לנושא של המערכת האלקטרונית החדשה, עיגון של התקנה הקיימת והמצב הקיים ברשות גם היום.

<אילת פלדמן: תקנה 10א – דיברנו עליה קודם, זו התקנה שבעצם מסדירה את העיקרון של הגשה אלקטרונית, היא אומרת שכל בקשה, הודעה או מסמך אחר שמוגשים לרשות יוגשו בנייר או בהגשה אלקטרונית, כאשר סעיף (ב) מסדיר את חובת ההגשה האלקטרונית שחלה רק על מבקשים שהם תאגידים, למעט גוף ביטחוני ועל בעל מקצוע מורשה לפי כל דין.

<ניצן רוזנברג: רק לעניין הזה, אני ביקשתי שהם כן יתנו התייחסות קצרה לגבי הנושא של ההסמכה מאחר שבמקרים אחרים – כמו בחוק החברות, כמו בחוק ניירות ערך, כמו אפילו בתקנות סימני מסחר – ההסמכה על ההגשה האלקטרונית נמצאת בצורה מאוד מפורשת בחוק וכאן אנחנו מסתמכים על סעיף 194 לחוק שקובע את ההסמכה הכללית לשר/ת המשפטים לקבוע תקנות לצורך ביצוע החוק, אז אם תוכלו רק לתת מספר מילים לעל כך זה יהיה מצוין.

<אילת פלדמן: לשיטתנו, נדרשת הסמכה ספציפית בחקיקה כאשר מדובר בפגיעה בזכות.

<אילת פלדמן: כאן לא מדובר בפגיעה בזכות שמחייבת כזו הסמכה ספציפית.

<אילת פלדמן: שימוש במערכות אלקטרונית הוא נרחב מאוד בימינו, הוא לא צפוי להכביד על הציבור, הוא מסייע את הנגשת השירות לציבור.

<אילת פלדמן: למשל, אדם יוכל לשבת במשרד ובלחיצת כפתור להגיש, הוא לא צריך למצוא שליח וכל השינוי הזה נועד להקל ולסייע למבקש הפטנט לממש בצורה קלה את התהליך.

<ניצן רוזנברג: בסדר גמור.

<ניצן רוזנברג: מה גם, שכל הנושא של פטנטים הוא תחום טכנולוגי ואתם בעצמכם הכנסתם את האיזון בתוך התקנות כך שלא כולם חייבים להגיש באופן אלקטרוני אלא רק 96%, כפי שאמרנו.

<אילת פלדמן: תיקון לתקנה 11 – תקנה 11 דנה בחלופה של הגשה בנייר לאותם אנשים שרשאים לעשות זאת.

<אילת פלדמן: מדובר בהחלפת נוסח, העיקרון נשמר בתקנת משנה (א).

<אילת פלדמן: בנוסף לכך, אנחנו מסדירים בתקנות משנה (ב) ו-(ג) את החובה להגיש, כאשר אדם מגיש בנייר מסמכים מסוימים, לצד ההגשה את הנייר, את המסמכים על גבי התקן המשמש לאחסון חומר מחשב או למשל דיסק,CD או DVD.

<אילת פלדמן: זה לא חל לגבי כל המסמכים שמוגשים לרשות אלא לגבי אותם מסמכים שמנינו בתקנה שהם מעצם טבעם מסמכים בעלי היקף רחב.

<ניצן רוזנברג: אני רק אציין בקצרה דברים נוספים שאתם עושים בתקנה 11 – מבטלים את האפשרות להגיש מסמך בכתב יד, עד היום אפשר היה להגיש ואני הבנתי מכם שזה לא נעשה.

<אסא קלינג: נכון, זה לא נעשה.

<ניצן רוזנברג: דבר נוסף, התקנה הזו עוסקת גם באפשרות להגיש בפקס, אם אני לא טועה, שאתם מאפשרים?

<אילת פלדמן: נכון.

<ניצן רוזנברג: גם מבוטלת כאן דרישת החתימה על מסמכים שהיתה קבועה קודם בתקנה 11(ו) הקודמת.

<ניצן רוזנברג: תוכלו לומר כמה מילים קצרות מה זה אומר ולמה קבעתם את הביטול הזה?

<אילת פלדמן: אנחנו הגענו למסקנה שבדרישת החתימה ביד יש ממד בעיקר טקסי, היא לא כל כך מסייעת לזיהוי החותם.

ניסן סלומינסקי: היא גורמת לזה שאדם שרוצה להעביר צריך להוציא את זה, לחתום, להחזיר את זה ולסרוק את זה עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: זה יוצר קושי גם למגיש הבקשה ומבחינתכם זה מיותר.

<אילת פלדמן: כן, אנחנו לא רואים בזה צורך.

ניסן סלומינסקי: כל השכלול הזה שאנחנו מדברים עליו, למה זה יגרום אצלכם?

ניסן סלומינסקי: לחסכון זמן?

ניסן סלומינסקי: תועלת?

ניסן סלומינסקי: אתה יכול לכמת לי את זה קצת באחוזים?

<אסא קלינג: בהחלט, אדוני.

<אסא קלינג: כרגע יש לנו מחלקת מזכירות פטנטים של 12 איש שמטפלים בנייר, נוכל להשתמש באותו כוח עבודה לייעל ולשפר את עבודת הבחינה הפורמלית.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זה יצמצם את עבודת המזכירות הזאת מ-12 לשני אנשים והיתר יוכלו לעבוד על דברים אחרים?

ניסן סלומינסקי: זו המשמעות?

<אסא קלינג: אותה מזכירות תישאר כפי שהיא אך היא תעשה דברים אחרים שיתרמו ליעילות העבודה.

<אסא קלינג: מה הדבר הכי מהותי, הכי חשוב כפי שאנחנו רואים?

<אסא קלינג: צמצום טעויות, אדוני.

<אסא קלינג: אחת הרעות החולות של כל שיטת הפטנטים, לא רק בישראל, זה ליקויים במאגרי המידע בעולם.

<אסא קלינג: דוגמה הכי פרוזאית, איך תכתוב את השם IBM –I.B.M ?

<אסא קלינג: או עם המילה inc.?

<אסא קלינג: או incorporated?

<אסא קלינג: אם תרשום במאגרי מידע בארבע צורות שונות את השםIBM יהיו לך לכאורה ארבעה מבקשים שונים כאשר בסופו של דבר זה אותו מבקש.

<אסא קלינג: כלומר, זה אי דיוק במאגר המידע שהוא היום קיים אצלנו ויש מאמץ של ה-OECD לטייב את מאגרי המידע ברחבי העולם בתחום הפטנטים כי זה גורם לאי ודאות מסחרית מסוימת לדעת כמה פטנטים יש בתחומים מסוימים למבקשים מסוימים.

<אסא קלינג: עצם זה שאתה חוסך כאן את השלב של טעויות שיכולות לקרות בשלב ההקלדה ואתה מעביר את זה לגורם אחד שזה המבקש – הוא גם אחראי לעצמו ויש לו אינטרס חזק ביותר לדייק, הוא זה שקובע את כל המידע הביבליוגרפי – טייבת את מאגר הנתונים בשיעור אדיר, שירות אדיר לציבור.

ניסן סלומינסקי: הבנתי, זה ודאי שאנחנו רוצים.

<ניצן רוזנברג: בנושא ההגשה על גבי התקן של חומר ממוחשב, אתם בעצם מבקשים לקבוע שזה יהיה במספר הליכים, שזה אומר הליך על ריב, הליך לפי תקנה 46, לפי תקנה 150, שזה השגות בפני הרשם, והליך לפי פרק שנים-עשר לתקנות, שזה מה שאמרנו ועדות ערר והוועדה לפיצויים ותמלוגים.

<ניצן רוזנברג: הסיבה, אם הבנתי נכון, שאתם רוצים דווקא את המקרים האלה לקבל גם על גבי דיסק היא שאלה ההליכים המורכבים יותר שיש בהם בעיקר מסמכים רבים.

<אילת פלדמן: עוד הבהרה אחרונה אחת לגבי תקנה זו – בתקנת משנה (ג) אנחנו קובעים שכאשר מוגש מסמך בנייר ולצדו בדיסק, המועד הקובע הוא המועד המאוחר מביניהם שבו הגיע המסמך לרשות.

<אילת פלדמן: חשוב להבהיר, כאשר מדובר בהגשה של בקשה לפטנט שצריך להגיש אותה גם בדיסק, המועד הקבוע לא יהיה המאוחר מבניהם אלא המועד של הנייר.

<אילת פלדמן: בכל מקרה זה כבר מובנה בתוך התקנה הזאת כי אנחנו מדברים על הגשה של מסמכים על גבי התקן לצד הגשה בנייר "לפי תקנות אלה", כאשר הבקשה לפטנט מוגשת מכוח סעיף 11 לחוק ולכן לא מתעוררת לנו כאן בעיה רק היה חשוב להבהיר את זה.

<טל בנד: זה לא יהיה הכי ברור כי סעיף ההגדרות מגדיר "חלק הבקשה" כמתייחס לבקשת פטנט, אז אם התכוונתם שבקשה בתקנה 11 למעט בקשת פטנט אולי יהיה יותר פשוט שתכתבו את זה?

<ניצן רוזנברג: מה הקושי?

<אילת פלדמן: להסביר את הבעיה או שברגע שהסכמנו להברה של עו"ד בנד זה מספיק?

<ניצן רוזנברג: מה צריך להבהיר – שזו לא בקשת פטנט?

<אילת פלדמן: שזו לא בקשת פטנט, כן.

<אילת פלדמן: בקשת פטנט שמוגשת על דיסק מכוח סעיף 11 לחוק, שם המועד הקובע יהיה מועד ההגשה של הנייר ולא המועד המאוחר מבין הנייר וההתקן.

<ניצן רוזנברג: אז זה לא רלוונטי לכל תקנה 11 אלא רק לתקנה 11(ג)?

<ניצן רוזנברג: כן.

<ניצן רוזנברג: עו"ד בנד, זה רלוונטי רק לתקנה 11(ג), אני רק רוצה לוודא שמה שאתה אמרת ומה שהם אמרו זה אותו דבר.

<טל בנד: מה שהטריד אותי זה בהקשר לבקשת פטנט ב-11(ג), המאוחר מבניהם.

<ניצן רוזנברג: אז אנחנו נתקן רק את זה.

<אילת פלדמן: תקנה 11א מסדירה את אופן ההגשה של מסמכים באתר.

<אילת פלדמן: תקנה 11ב דנה בדרישת ההזדהות שדיברנו עליה.

<אילת פלדמן: חשוב להדגיש שכאשר אדם מגיש באתר מסמך ראשון לא חלה דרישת ההזדהות, דרישת ההזדהות חלה רק על עניינים נוספים, רק על מסמכים שמוגשים בהמשך למסמך הראשון או על דברים כלליים, כמו עניינים שלא מצריכים מסמך בצדם, למשל תשלום אגרות חידוש.

<ניצן רוזנברג: מה הרציונל בעיניכם?

<ניצן רוזנברג: למה על חלק מהדברים אתם דורשים הזדהות ועל חלק לא?

<ניצן רוזנברג: רק במשפט מה הרציונל.

<אילת פלדמן: הרציונל הוא למנוע הן טעויות והן זיופים, הגשה של אדם שלא שייך לתיק.

<ניצן רוזנברג: ולכן, כשזה מישהו שמגיש לכם פעם ראשונה אין צורך בהזדהות.

<אילת פלדמן: נכון.

<אילת פלדמן: כאשר מדובר בהגשה שנייה והלאה אנחנו רוצים לוודא שהוא מגיש את המסמך לתוך התיק הנכון.

ניסן סלומינסקי: הבנו, בסדר.

<אילת פלדמן: תקנה 11ג, קליטת מסמכים – זה תיאור של המערכת.

<אילת פלדמן: חשוב להדגיש שהאישור שנשלח לפי תקנת משנה (ב) הוא חיווי טכני, לא מדובר באישור הגשה לפי תקנה 29.

<ניצן רוזנברג: מה שחשוב הוא שברגע שמישהו מגיש מסמך במערכת המערכת שלכם יודעת לתת לו הודעה, היא שולחת לו דואר אלקטרוני שאומר לו האם מה שהוא הגיש נקלט, אבל אם מה שהוא הגיש לא נקלט אז גם כן תישלח לו הודעה מפורשת שאומרת לו שהבקשה שלו נקלטה וגם מסבירה לו למה.

<אילת פלדמן: נכון, זה מה שכתוב כאן בתקנה.

<אסא קלינג: כך נבנתה המערכת.

<אילת פלדמן: תקנה 11ד, הגשה בעת תקלה – מדובר בחריג להגשה אלקטרונית במקרים ספציפיים של תקלות במחשבי הרשות או אצל המגיש לפי התנאים האמורים בתקנה הזו.

<אילת פלדמן: כאן יש לנו שינוי אחד מהנוסח שעלה לאתר הוועדה, אנחנו ביקשנו להוסיף התייחסות להודעת עדכון.

<אילת פלדמן: ככלל, כאשר יש תקלה במחשבי הרשות הרשם צריך להודיע שיש תקלה ואז אנחנו נכנסים לתוך תקנה 11ד, אנחנו רוצים גם להסדיר את הנושא של הודעת עדכון, שאם השתנה מועד סיום התקלה או אם הוא לא היה ידוע קודם ועכשיו הוא כן, אנחנו מכניסים את ההסדר הזה.

<ניצן רוזנברג: אתם רוצים כן לקרוא את זה כי זה לא עלה לאתר הוועדה, זה תיקון שהם מוסיפים עכשיו.

<ניצן רוזנברג: אני מציעה שאת התיקון שאת מוסיפה עכשיו תקריאי.

<אילת פלדמן: 11ד.

<אילת פלדמן: (א) אם צפויה או ישנה תקלה באתר ההגשה, יפרסם הרשם הודעה באתר האינטרנט שיצוין בה מועד תחילת התקלה ומועד סיומה אם הוא ידוע לרשם;" – התוספת היא כאן – "לא היה ידוע מועד סיום התקלה בזמן פרסום ההודעה כאמור או שהשתנה מועד תחילת התקלה או סיומה- יפרסם הרשם באתר האינטרנט הודעה נוספת ובה יצוין מועד סיום התקלה או המועד המעודכן, לפי העניין (להלן- הודעה נוספת).

<אילת פלדמן: "

<ניצן רוזנברג: זה עד עכשיו היה סעיף (א), הסיפה שהיא הקריאה עכשיו זו היתה התוספת שלנו בנוסח אין.

<אילת פלדמן: בסעיף (ב) הוספנו את המילים "לרבות הודעה נוספת" אחרי המילים "פרסם הרשם הודעה כאמור".

<אילת פלדמן: זה התיקון החדש בסעיף (ב).

<אילת פלדמן: אותו דבר גם אחר כך, הוספנו לאחר המילים "לאחר יום פרסום הודעה" את המילים "או הודעה נוספת" בסעיף (1).

<אילת פלדמן: הוספנו סעיף קטן נוסף, שהוא יהיה (ג): "אין בהודעה נוספת כדי לפגוע בתוקפה של הגשה שנעשתה לפי תקנת משנה (ב) על סמך הודעה קודמת".

<אילת פלדמן: הרציונל הוא שאם אדם מסתמך על הודעה שהרשות הוציאה והגיש בנייר, למרות שכעקרון חלה עליו חובת הגשה אלקטרונית, ההגשה תהיה תקפה גם אם אחר כך יצאה הודעה מעודכנת.

<אילת פלדמן: וסעיף (ג) יהפוך להיות סעיף (ד).

<טל בנד: זאת אומרת, אין מצב שבגלל התקלה הרשם לא יכול לפרסם את ההודעה ואז כל ההסדר הזה לא נכנס לתוקף?

<אילת פלדמן: זה לא קשור.

<טל בנד: אתם התניתם את זה בכך שהרשם יפרסם הודעה אבל אם הוא לא פרסם, עדיין היתה תקלה ואי אפשר היה להגיש?

<זקלין ברכה: יש הסדר אחר שחל על זה.

<טל בנד: איזה?

<זקלין ברכה: ההסדר שאם יש תקלה במשרדי המגיש או שלא פורסמה הודעה על תקלה.

שיהפוך להיות: "(ד) לא מתאפשרת הגשת מסמך באתר ההגשה במועד האחרון, בין אם בשל כך שכשלה ההגשה באתר ההגשה ולא פרסמה הרשות הודעה על תקלה ובין אם בשל תקלה במחשבי המגיש..."

ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, תודה.

<ניצן רוזנברג: ביטול תקנה 12.

<אילת פלדמן: תקנה 12 מדברת על הגשה בכתב יד והיא מבוטלת.

<אילת פלדמן: תקנה 13 דנה בתצהירים, יש בה כמה סעיפים קטנים שבטלים לאור העברת ההגדרה לסעיף ההגדרות.

<אילת פלדמן: תקנה 14 תבוטל גם היא כיוון שזה בעצם נכנס כבר להגדרה של הגשה בנייר שהכנסנו בסעיף ההגדרות.

<אילת פלדמן: תקנה 15 מסדירה משלוח מסמכים בין הצדדים בהליכים על ריב.

<ניצן רוזנברג: ובדומה לזה יש לך את 15(א2) שמדבר על שליחה בפקס, שגם כן אתם דורשים איזשהו אישור מסירה כזה.

<אילת פלדמן: אישור מסירה וזה כמו בתקנות סד"א, גם בתקנות סד"א נדרש אישור טלפוני כאשר יש מסירה בפקס.

<טל בנד: אבל שם לא קבעתם את הפטור שקבעתם במקרה של אישור במייל.

<אילת פלדמן: נכון כי זה לא רלוונטי, כי במייל קיבלת את המייל ואתה שולח "השב" בחזרה.

<טל בנד: לא אוטומטי, אישי.

<אילת פלדמן: אישי, כן.

<טל בנד: ואם אתה עושה את זה בפקס?

<אילת פלדמן: שולח פקס בחזרה "קיבלתי"?

<טל בנד: עונה.

<אילת פלדמן: אני לא כל כך רואה את הסיטואציה שבה זה קורה, נראה לי מיותר.

<אילת פלדמן: במייל זה מאוד מתבקש, אתה מקבל מייל, אתה לוחץ "השב" ואומר "קיבלתי".

<אילת פלדמן: בפקס – אתה תקבל את הפקס, תכין מכתב "אני מאשר קבלה" ותשלח בפקס לצד השני?

<אילת פלדמן: נראה לי הסדר מיותר.

<אילת פלדמן: עוד הערה אחרונה, בתקנת משנה (ג) עשינו כמה עדכונים לשוניים: לגבי התיקון מ"מסירה לדואר" ל"מסירה בדואר" אנחנו חושבים שזה מבהיר יותר את הכוונה שהמסירה הקובעת היא המסירה לצד השני באמצעות הדואר ולא מסירה לסניף הדואר.

<ניצן רוזנברג: זאת אומרת, המועד שבו המסמך התקבל אצל הצד השני, להבדיל מהמועד שבו הצד הראשון מסר את זה לדואר?

<אילת פלדמן: כן, המועד שבו זה התקבל אצל הצד השני.

<אילת פלדמן: אני מבינה שככה זה גם כיום בפרקטיקה.

<טל בנד: מסירה לדואר ובדואר זה אותו דבר, נתת את זה בדואר, שילמת את הבול וזהו.

<אילת פלדמן: אז זה בדיוק מה שאנחנו מבהירים פה, שמסירה לדואר עשויה להתפרש בתור מסירה לסניף הדואר וזה מספיק אז כשאנחנו משנים מ"מסירה לדואר" ל"מסירה בדואר" הכוונה היא מסירה אל הצד השני באמצעות הדואר, זאת הכוונה שלנו.

<טל בנד: אבל אף אחד לא שולט מתי הדואר מוסר את זה, אי אפשר לדעת.

<אילת פלדמן: כמו שיש לך המצאה באופן כללי, אנחנו בעצם אומרים כאן שזה הופך לכללי ההמצאה הרגילים.

<אילת פלדמן: כמו כשאתה שולח בדואר בהליך רגיל בבית משפט, אתה לא יודע מתי זה מגיע וזה נספר ממתי שהמסמך הגיע לצד השני, אותו דבר גם כאן.

<טל בנד: אפשר להתייחס לתקנה 15, אדוני?

ניסן סלומינסקי: כן.

<טל בנד: אני חוזר לנושא החלפות המסמכים, לא חשוב אם זה כתבי טענות או כל דבר אחר בין הצדדים, בהקשר הזה צריך לדאוג להגינות וגם ליעילות.

<טל בנד: לצערי, זה אולי מביך לספר, אבל יש לא מעט מקרים שבהם צד שצריך להמציא משהו לצד שכנגד ולרשות ממציא את זה לרשות במייל ואחר כך שולח את זה לצד שכנגד בדואר, אולי רשום, הוא יגיע כשהוא יגיע.

<טל בנד: בסיטואציות האלה הרשות לא יודעת שהצד שכנגד לא קיבל - - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי, מה ההצעה?

<טל בנד: ההצעה היא שאותה דרך מסירה שבחר מי שמוסר כלפי הרשות תחול כלפי חברות, בדיוק אותם דברים.

ניסן סלומינסקי: גם זה לא נותן מענה, כי נניח הוא בחר בדרך של הדואר אז יכול להיות שהרשות תקבל את זה למחרת והצד השני – כי הדואר ככה עובד, אני מקבל הזמנות לחתונה חודש אחרי שכבר החתונה היתה, זה קורה, כך שמבחינה הזו זה לא יגן על זה.

<טל בנד: אבל בדרך כלל זה יוגש במייל והסיטואציה שבה לא מגלים לצד השני מה הוגש ואז הוא לא יכול להגיב בזמן ואז הרשות לא יודעת אם הגיבו או לא הגיבו היא לא טובה.

<טל בנד: אפשר לפתור אותה בצורה מאוד קלה שאני חושב שהיא הגונה, שאומרת: בחרת להגיש לרשות במייל, בצורה אלקטרונית, תעשה אותו דבר לחברך.

<אילת פלדמן: חשוב להדגיש שזאת לא הגשה במייל, זאת הגשה דרך מערכת ההגשה האלקטרונית.

<אילת פלדמן: זו לא הגשה במייל.

<טל בנד: אז את ה-best you can בהקשר הזה, ובהקשר הזה אני חוזר על ההערה הקודמת שלי שאמרה: אל תשלח בשבת ובאמצע הלילה מה שאתה שולח - - -

<אסא קלינג: אני חושב שכאן זו בעיה, כפי שעו"ד בנד מציין, אבל זו בעיה שקיימת גם היום, כלומר, בלי האי-מייל וכן הלאה.

<טל בנד: בוא נפתור אותה.

<אסא קלינג: וכאן, כאשר נעשה משהו – ואנחנו מדברים על הליכים על ריב של שני צדדים – כאשר אנחנו נותנים החלטה במעמד צד אחד בטעות ומקבלים בקשה לביטול החלטה מאחר וזה היה במעמד צד אחד, יחולו אותם כללים גם במקרה הזה כפי שהם חלים היום במידה ויש ניצול לרעה.

<אסא קלינג: אני לא יורד עד סוף דעתו של עו"ד בנד מבחינת החלת החובה של אותו הדבר על הצד השני.

<אסא קלינג: יכול להיות שיש מישהו שאין לו מכשיר פקס ורק אי-מייל - - -

<טל בנד: רק כשהוא שולח לרשות אין לו פקס?

ניסן סלומינסקי: השאלה אם אתם קובעים זמן שהצד השני צריך להגיב, הוא מקבל את הדואר רק שלושה שבועות לאחר מכן ואתם לא יודעים מזה כי אתם קיבלתם את זה שלושה שבועות קודם.

ניסן סלומינסקי: מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם הזמן שהוא צריך להגיב רץ והוא לא קיבל אפילו את הנייר אז בטח שהוא לא יכול היה להגיב – מה קורה במצב כזה?

ניסן סלומינסקי: האם האיש בא, מביא לכם חותמת דואר- - -

<אסא קלינג: כך הוא עושה כבר היום.

ניסן סלומינסקי: כך עושים גם היום ואז אתם נותנים לו את הארכה הנדרשת?

<אילת פלדמן: נכון.

<אסא קלינג: או מתייחסים לבקשה במעמד שהצדדים - - -

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

<אילת פלדמן: בנוסף, גם אין הצדקה לחייב הגשה באותה צורה כי יכול להיות שאחד הצדדים - - -

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא רוצה לחייב, רציתי רק שיהיה פתרון כי מה שהוא העלה זה נכון.

ניסן סלומינסקי: נכון שעוד מעט רשות הדואר תתחיל לעבוד מצוין וכו', אבל בינתיים, אם זה קורה, הוא מביא את המכתב עם החותמת ולפי זה אתם יודעים לעבוד.

<טל בנד: לא יותר פשוט לחסוך לכם את הבקשות האלה ופשוט כמו שהוא שלח את זה אליכם במייל - - -

ניסן סלומינסקי: לא, גם אם הוא ישלח להם בדואר - - -

<אילת פלדמן: כי לא תמיד הוא מוכן לעבוד - - -

<טל בנד: אנחנו מדברים על עורכי דין, אותו עורך דין שולח אליכם במייל, הוא שולח את זה אלי בדואר – למה?

ניסן סלומינסקי: טל, אני רק מסביר שגם אם שולחים לשני הצדדים בדואר אחד יכול לקבל את זה למחרת והשני יכול לקבל את זה אחרי שלושה שבועות, זה לא נותן ביטחון למה שאתה מעלה.

ניסן סלומינסקי: אתה מעלה נקודה נכונה, זה לא נותן ביטחון.

ניסן סלומינסקי: גם היום, בלי קשר לכל החוק הזה היום, גם ככה יש להם דרך איך להתגבר על זה אז בוא נרוץ עם זה ככה.

אורי מקלב: אבל הוא צודק, זה חריג שאותו משלוח יגיע לאחד אחרי שלושה שבועות ולשני אחרי יום.

ניסן סלומינסקי: זה ממש לא חריג.

אורי מקלב: אבל יש כאן משהו שהוא דרשני במה שהוא מעלה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים היום שלכאורה השימושים בדואר הם ארוכים מאוד, היום מכתבים בדואר מגיעים אחרי הזמן, ירצה הצד האחד להעלים מהצד השני – אליכם הוא יגיש דרך המייל מידית ולצד השני הוא יגיש דרך הדואר כי הוא יודע שהוא לא יקבל את זה.

ניסן סלומינסקי: אבל יש לו את הפתרון.

אורי מקלב: שישלח דרך המייל גם כן.

ניסן סלומינסקי: אבל יש את הפתרון, אם הצד השני קיבל את זה כעבור שלושה שבועות, יש חותמת של הדואר - - -

אורי מקלב: אתה יודע שאפילו את זה לא רואים.

ניסן סלומינסקי: זה יכול לקרות בכל מצב.

<אסא קלינג: אני יכול גם לציין לפרוטוקול שכבר היום, לשמחתי, מעטות הבקשות שאנחנו מבקשים לבטל החלטה שנתנו מפאת המצאה לצד השני.

<טל בנד: זה בגלל שאנחנו לא מבקשים, זה לא בגלל שלא נוהגים כך.

ניסן סלומינסקי: אני לא מציע לבטל את האפשרות של דואר.

<טל בנד: לא הצעתי בכלל לבטל אפשרות של דואר.

<אילת פלדמן: לחייב להגיש באותה צורה לצד השני כמו שהמסמך הוגש לרשות – אין הצדקה.

ניסן סלומינסקי: אפשר דואר רשום?

ניסן סלומינסקי: מדובר על דואר רשום?

<אילת פלדמן: מדובר בבחירה של השולח, התקנות לא מחייבות באיזו צורה בדיוק.

ניסן סלומינסקי: למה לא דואר רשום, שלפחות תהיה חותמת מסודרת?

<אילת פלדמן: התקנות לא מסדירות את זה אבל לפחות לגבי ההצעה של עו"ד בנד לחייב שאם זה הוגש אלקטרוני זה יוגש גם במייל, ההגשה במייל בין הצדדים טעונה הסכמה, לא בהכרח הצד השני הסכים לקבל במייל, ואותו דבר גם פקס, אין לו בהכרח פקס.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, לכן אני לא רוצה לשנות את זה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק להבטיח שלא תהיה תקלה, אז אם זה יהיה דואר רשום זה מצמצם מאוד את התקלה, לפחות יש חותמת וזה הרבה יותר ברור מדואר רגיל שלא ברור שרואים את החותמת.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מעדיף לשלוח אליכם במייל ולשני בדואר אז שיהיה דואר רשום, מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: יעלה עוד 10 שקלים?

ניסן סלומינסקי: לפחות תהיה הוכחה ברורה אם זה התעכב.

ניסן סלומינסקי: יש לכם התנגדות לזה?

<אילת פלדמן: אנחנו חושבים שזה מכביד, זה לא מצדיק את זה, אותם מקרים בודדים לא מצדיקים.

ניסן סלומינסקי: הרי זה לא דבר חדש, עד היום נתקלתם בתופעה כזאת?

<טל בנד: איך הם יכולים להיתקל?

<טל בנד: זה בין הצדדים, זה לא ביניהם.

ניסן סלומינסקי: אבל הצד השני, אם זה הגיע אליו כמה שבועות אחרי כן, יבוא הרי להגיד: תשמעו חבר'ה, לא היה לי את הזמן להגיב כי זה לא הגיע.

ניסן סלומינסקי: היו לכם טענות כאלה?

<אסא קלינג: הנזק המסתבר כאן הוא שעלולה להינתן החלטה במעמד צד אחד כאשר צד שני רוצה להשיב.

<טל בנד: גם שסתם נשרף זמן.

<אסא קלינג: אז אפשר גם לבקש ארכה בגין אי המצאה, אנחנו מטפלים בזה.

<אסא קלינג: היו כאלה בקשות אך מעטות.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שנמשיך הלאה כי יכול להיות שזו באמת הכבדה לחייב דואר רשום.

<אסא קלינג: דווקא אחמיא לעו"ד בנד וחבריו בתחום הזה, להבדיל אולי מערכאות אחרות.

אורי מקלב: זה קצת אומר דרשני שאדם שולח אליכם במייל ולצד השני הוא מעדיף לשלוח בדואר, למה?

<טל בנד: יש משרדים שבאופן קבוע עושים את זה.

ניסן סלומינסקי: הוא לא סיכם אתו על מייל, לצד השני אין פקס וכו'.

אורי מקלב: יש עו"ד בלי מייל?

אורי מקלב: אני לא מכיר דבר כזה.

אורי מקלב: לרשם הפטנטים הוא ישלח במייל - - -

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם הוא שולח לעו"ד.

אורי מקלב: על זה הוא דיבר, על מקרה שהוגש לכם במייל, אתם מקבלים את זה מידית, מה הסיבה שהוא לא שולח לצד השני גם במייל?

אורי מקלב: יש הסבר לזה?

<טל בנד: כדי שלא נראה את זה בזמן, זה הכול.

אורי מקלב: אני שואל אותם.

<אילת פלדמן: יכול להיות שהצד השני לא הסכים לקבל במייל.

<טל בנד: איזה הסכים?

<טל בנד: אנחנו צדדים באותו הליך, יש מיילים לכולם, כולם מקבלים הכול במיילים.

<טל בנד: רבותי, צריך גם להכיר את המציאות.

<אילת פלדמן: אנחנו מדברים כרגע על ההסדר שאנחנו קובעים בתקנות, התקנות לא מחייבות אדם להסכים לקבל מסמכים במייל.

<טל בנד: אנחנו מדברים על הליך על ריב, אין משרד עו"ד או עורכי פטנטים שלא עובד מול הרשות במייל, אין כזה דבר.

<אסא קלינג: נכון להיום אנחנו לא עובדים פורמלית עם אי-מיילים, זה צריך להיאמר.

<טל בנד: נמשוך את ההצעה, אין שום בעיה, נגיש בקשות, הכול בסדר.

<טל בנד: אני מציע את אותו דבר, אדוני, גם לגבי מיילים בשבת ובאמצע הלילה, שבמקום ההצעה שהיתה לי קודם לגבי יום עסקים נוסף אנחנו נפתור את זה על ידי בקשות ספציפיות לרשות.

<טל בנד: חבל על הזמן.

<אסא קלינג: אני אחדד ואומר, יש כאן את אלמנט ההסכמה, לפי התקנות הללו אני לא יכול לשלוח אל בעל דין במייל אם הוא לא הסכים לזה.

<טל בנד: אלא אם כן הוא שם את המייל שלו על כתב הטענות שלו.

<אסא קלינג: התקנות דורשות את ההסכמה, זה דבר אחד ולכן ההסכמה הנדרשת.

<אסא קלינג: אם אדוני מבקש את הדדיות הזו בהמצאה היא לא נגזרת מהתקנות כפי שהן, זו הערה אחת.

<אסא קלינג: הערה שנייה לגבי הקושי האמיתי - - -

<טל בנד: אבל הפרשנות שלכם היא שלכל כתב טענות אנחנו צריכים לתת הסכמה לקבל את זה במייל?

<אסא קלינג: באופן כללי, בהליך.

<טל בנד: אז אם נפתח ההליך, יש כתבי טענות ויש עליהם מיילים, מהשלב הזה יש הסכמה או אין הסכמה?

<אילת פלדמן: צריך הסכמה מפורשת, זה מופיע באתר.

אורי מקלב: אני מציע שאם היתה הסכמה בהתחלה לשלוח והיה תהליך במיילים אז לכל אורך הדיון זה צריך להיות במייל, לא צריך על כל דבר בנפרד.

אורי מקלב: דהיינו, אפשר בהתחלה לחתום או להביע הסכמה על דרך שליחה, דרך התקשרות, ברגע שזאת הדרך אז בהמשך היא לא יכולה להתפצל.

<טל בנד: מה מצפים בפועל?

<טל בנד: שבכל פעם אנחנו נרים טלפון לצד השני ונשאל אם הוא מוכן לקבל את זה במייל?

אורי מקלב: אני גם אגיב להצעת היושב-ראש לגבי דואר רשום, אנחנו עכשיו בתהליך של חקיקה בוועדת הכלכלה על הצעת חוק של כמה חברי כנסת בעניין משלוח התראה לפני נקיטת צעדים - - -

ניסן סלומינסקי: לגבי דואר רשום, נזכרתי שכשמגיע אלי משהו בדואר רשום לוקח לי שבועיים להוציא את זה כי הדואר פתוח בשעות מסוימות שאני אף פעם לא נמצא בהן.

אורי מקלב: זה נהיה יותר גרוע כך שלפעמים אנחנו עושים נזק לאנשים.

ניסן סלומינסקי: זה נהיה יותר גרוע אבל אני מבקש שלא תתקעו על הנושא הזה.

אורי מקלב: אוקיי, אני אשאיר לך את זה פתוח, אני חושב שיש הצדקה רבה והיגיון רב בדבר הזה רק שאני לא אקבל החלטה כי אני ממלא את מקום היושב-ראש, אני אשאיר את זה לסוף.

אורי מקלב: אני חושב שדווקא הרצון לא להתקבע על דרך משלוח מסוימת, להגיד שכל האפשרויות פתוחות, זה דווקא מה שיכול לגרום לנקיטת כל מיני הליכים של סחבות והעלמה מהצד השני.

אורי מקלב: היום זה לא קורה בגלל שזו באמת אותה דרך, אבל ברגע שניתנת האפשרות אנשים יכולים לנצל את זה, אנחנו צריכים לסגור את הפרצות האלה.

אורי מקלב: אנשים דווקא יכולים לנצל מצב שצד אחד יכול לקבל ולצד השני ייקח זמן, בהנחה שאולי הצד הזה יניח את דעתו, לא ישים לב לזה וכדו'.

אורי מקלב: זה נראה שאנחנו רוצים לתת להם מרחב שליחה ולא לצמצם את זה אבל זה יכול לגרום לתופעה בדיוק הפוכה בעניין הזה.

<ניצן רוזנברג: הקושי היחיד פה זה מה שעו"ד פלדמן הציגה קודם, שיכול להיות מצב שבו אתה מגיש לרשות מסמך באמצעות המערכת האלקטרונית, כי זו אופציה שקיימת לך, אבל לצד השני אין לך את כתובת המייל שלו בכלל.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו מדברים על מקרה שיש, נניח והיו התכתבויות עד כה.

<ניצן רוזנברג: אבל אז השאלה איך אתה מחייב מישהו בתקנות כאשר יכול להיות מצב שאין לו.

אורי מקלב: אפשר לעשות סעיף שברגע שקיבלו בתחילת התהליך הסכמה לצורת התכתבות היא יכולה להימשך הלאה והיא צריכה להיות אחידה לכל אורך הדרך?

אורי מקלב: אפשר לקבל בתחילת התהליך הסכמה.

<ניצן רוזנברג: לקבוע את זה בין הצדדים או בין הרשות?

אורי מקלב: בתוך התקנות.

<ניצן רוזנברג: תקנה 16 מדברת על הסדר מאוד דומה למה שאתה מדבר אבל בתקשורת בין הרשות לבין האזרח.

<ניצן רוזנברג: בין שני אזרחים אחרים זה כבר קצת יותר בעייתי להגדיר להם איך לשלוח ביניהם את המסמכים.

אורי מקלב: אפשר לכתוב שברגע שתתקבל הסכמה בין הצדדים לסוג התקשרות, ההתקשרות הזאת צריכה להיות אחידה בין הרשות לבינם.

<ניצן רוזנברג: זה פשוט להכניס את הרשות בין שני הצדדים.

אורי מקלב: טוב, נשאיר את זה לאחר כך, הלאה, התחייבתי להתקדם.

<טל בנד: כתבתם שאם הוא נתן לפי 16(ב) אז אפשר להעביר לו.

<אילת פלדמן: אפשר, לא חובה.

<ניצן רוזנברג: בואו תציגו את תקנה 16 ואז זה יהיה לנו מסודר.

אורי מקלב: מה עשיתם ביניכם לבין המבקש?

<אילת פלדמן: בתקנה 16 הוספנו את האפשרות למסור כתובת דואר אלקטרוני כדי לקבל מסמכים מהרשות או מצד להליך על ריב בכפוף להסדר בתקנות.

<אילת פלדמן: כאשר מקבלים מסמכים בדואר אלקטרוני מהרשות ההסכמה היא גורפת לגבי כל התקשרות עם אותו מגיש למעט תעודת רישום פטנט והעתק מאושר של תעודת הרישום.

<אילת פלדמן: גם כאשר מדובר במיופה כוח, כאשר הוא נותן את כתובת הדואר האלקטרוני שלו ההסכמה הזאת תהיה תקפה לכל אותם בקשות או תיקים שבהם הוא מייצג, הוא לא יכול לפצל בין בקשות.

אורי מקלב: זו תוספת או שזה רק?

אורי מקלב: ברגע שהוא הביע הסכמה, זה רק דרך ההתכתבות האלקטרונית או שזו תוספת?

<אילת פלדמן: בין הרשות לבין האזרח, כן.

אורי מקלב: זו תהיה ההתכתבות היחידה?

<אילת פלדמן: זו ההתכתבות היחידה.

אורי מקלב: למעט מה שאמרת.

<אילת פלדמן: כן, ובתוספת איזשהו אפשרות לקבל סוג מסוים של מסמך בנייר לפי בקשה.

אורי מקלב: למעט החריגים.

<אילת פלדמן: כן, למעט החריגים.

<אילת פלדמן: לגבי התכתבות בין הצדדים להליך, ברגע שהוא נתן את ההסכמה המפורשת הזאת לקבל מסמכים מהרשות גם הצד שכנגד יוכל לשלוח לו מסמכים בדואר אלקטרוני, למעט המסמך הראשון בהליך, ובכל מקרה, כמו שהבהרנו כאן, מדובר ברשאי ולא חייב לקבל.

אורי מקלב: אבל אם הוא הסכים, למה לצמצם את זה?

אורי מקלב: אם הוא הסכים אז זו תהיה הדרך היחידה.

אורי מקלב: אם היתה הסכמה לכל הצדדים אז זו גם הדרך של כולם.

אורי מקלב: אתם לא נכנסים לדרך, אתם אומרים שאם היתה הסכמה להליך כזה זה ההליך המתקבל, הוא יהיה ההליך הקביל.

<אילת פלדמן: השאלה היא גם על הצד השני.

<ניצן רוזנברג: זה הפוך – מה הצד מרשה?

<ניצן רוזנברג: "מגיש המסמך רשאי למסור כתובת דואר אלקטרוני, אם הוא מעוניין לקבל בדרך זו מסמכים מהרשות".

<ניצן רוזנברג: זה לא שהוא שולח אליה אלא שהיא שולחת אליו.

<ניצן רוזנברג: לגבי הצד שכנגד גם כן, זה רק מאפשר לצד שכנגד לשלוח אליו מסמכים.

<ניצן רוזנברג: אתה בעצם אומר:

<ניצן רוזנברג: אם אני הסכמתי שישלחו אלי מסמכים, אתה מחייב את הצד ההוא לשלוח לי בדרך הזאת.

<ניצן רוזנברג: זו בעיה כי לא ביקשת את ההסכמה של הצד השני לשלוח כך.

<טל בנד: אבל משעה שהסכמת – הרי זה היה טיעון שלכם קודם – אם עכשיו הצד שכנגד מחליט שהוא שולח לרשות במייל, אתה הסכמת שהוא ישלח אליך במייל, למה צריך לאפשר לו לשלוח את זה בדואר ולעכב את המשלוח?

<טל בנד: איזו הצדקה?

<ניצן רוזנברג: אני חושבת שזה פשוט הפוך אבל אם אתם רוצים להתייחס, בבקשה.

<טל בנד: איך הפוך?

<אילת פלדמן: אם אנחנו אומרים שמשעה שהסכמת לקבל מסמכים במייל מהרשות אתה - - -

<טל בנד: לא אומרים מהרשות, כתוב "מהרשות או מצד להליך על ריב".

<אילת פלדמן: נכון, "מהרשות או מצד להליך על ריב".

<ניצן רוזנברג: לפי תקנה 15(א1).

<אילת פלדמן: כן, אז אם אתה בעצם אומר שאותו צד שנתן את ההסכמה המפורשת חייב לקבל את המסמכים מהרשות, מה שאומרת היועצת המשפטית לוועדה, שייתכן מצב שבו הצד שמולך, הוא עצמו לא נתן את ההסכמה להתכתב בדואר אלקטרוני.

<ניצן רוזנברג: לא משנה, הוא לא רוצה לשלוח לך את המסמך בדואר אלקטרוני.

<ניצן רוזנברג: אתה הסכמת לקבל ממישהו אחר מסמך באי-מייל.

<טל בנד: זאת השאלה, למה אנחנו צריכים לאפשר מצב שהוא יכול לשלוח את זה בדואר אלקטרוני לרשות והוא לא רוצה לשלוח את זה בדואר אלקטרוני לאדם שהסכים לקבל את זה והוא גורם לו בזה איזשהו disadvantage?

<טל בנד: איזו הצדקה יש לזה, חוץ מהצדקה להגיד "לא" על כל הערה שמעלים פה?

<ניצן רוזנברג: אתה רוצה לחייב אותו קודם כל להתקשר לרשות ולשאול אותה על כל בן אדם ספציפי שהוא רוצה לשלוח לגביו מייל, האם הוא הסכים לקבל דואר אלקטרוני?

<ניצן רוזנברג: הלוא המידע הזה נמצא רק אצל הרשות.

<טל בנד: תסלחו לי, אני הגשתי כבר עשרות כתבי טענות, על כתב הטענות, גם בבית המשפט וגם ברשות אתה רושם את כתובת המייל שלך, אותה כתובת מייל שאתה רוצה לקבל אליה את הדואר, היא מופיעה על כתב טענות.

<טל בנד: כמו שהרשות שולחת אליך, גם הצד שכנגד רואה את זה, אין שום מקום לפילוג הזה.

אורי מקלב: עו"ד פלדמן, אני הבנתי את העניין כאן, אם אני הייתי היושב-ראש הקבוע הייתי מקבל את הטענה הזאת אבל אני משאיר את זה פתוח עד שהיושב-ראש יגיע, אפשר להמשיך הלאה.

אורי מקלב: אני אמליץ בכל אופן ליושב-ראש לקבל את זה.

אורי מקלב: אני רואה כאן קיבעון, עם כל הכבוד.

<אסא קלינג: אני אגיד שלרשות אין כאן עמדה, אנחנו פשוט רוצים לשרת את הצדדים הכי טוב ואני חושב שזה אולי עניין באמת לאגודת עורכי הפטנטים ולצדדים האחרים לקבוע מה הכי נכון לצדדים בכפוף כמובן לאי פגיעה של זכויות של צד כזה או אחר.

<אסא קלינג: אני רק אציין שיכול להיות שהנוסח הנוכחי, אם תקראו אותו בזהירות, את תקנה 15(א1) יחד עם תקנה 16(ו), יכול להיות שאפשר לקרוא כבר כך את כוונתו של עו"ד בנד.

<אסא קלינג: אולי כדאי אחר כך לקרוא את זה ברוח שקטה, אני חושב שאפשר לקרוא את זה שאולי הדברים ברורים כפי שהוא מבין אותם.

<טל בנד: השאלה האחרונה שלי על תקנה 16 - - -

אורי מקלב: אתה מגיב על מה שהוא אמר, שכך הם כוונת הדברים?

<טל בנד: לא, הוא הציע לי לקרוא את זה אחר כך בשקט, אני אקרא את זה אחר כך בשקט.

אורי מקלב: אבל זה לא משנה איך שהוא הבין, זה חשוב איך היועצת המשפטית של הוועדה רואה את זה וכך גם נסביר את זה, האם זה נותן מענה.

אורי מקלב: זה לא כל כך משנה איך הוא מפרש את זה.

<אילת פלדמן: בכל מקרה, הכוונה לא היתה לחייב את הצדדים ביניהם להתכתב בדואר אלקטרוני.

<אילת פלדמן: אני חושבת שזה מכביד מדי וכמו שהובהר קודם, אם קורה מצב שיש בעיה ויש ניצול לרעה כזה או אחר יש את המנגנון להתגבר על זה.

אורי מקלב: כיושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה ואחראי גם על "ישראל דיגיטלית", גם על "ממשל זמין" ועל כל מיני דברים כאלה שהממשלה מייצגת, תוכניות ממשלה שמציגים בפני, אילו בעולם הזה היו רק עורכי דין וחברות שמתנהלות ולא היו אוכלוסיות שלמות ואנשים שלא יכולים לחייב אותם בדואר אלקטרוני, היינו מחייבים את כולם לשלוח בדואר אלקטרוני, גם את הממשלה.

אורי מקלב: זה שאנחנו חלק מהדברים, הממשלה מתקשה בהרבה מקומות עם מיילים – זאת הבעיה שלנו.

אורי מקלב: כאן אנחנו רוצים להתפתח.

אורי מקלב: היינו מחייבים את כולם ולא רק נותנים את זה כאפשרות.

אורי מקלב: זאת הדרך היום, זה השיח היום, רק שהיום אנחנו לא יכולים לעשות את זה על מנת לא לפגוע באוכלוסיות ואולי גם בחברות, אנחנו לא יכולים להכריח את כולם.

אורי מקלב: אבל אם היינו מדברים רק על חברות בסגנון כזה היינו מחייבים את כולם להתנהל כך.

<אילת פלדמן: נכון, לכן אנחנו מחייבים את הרשות להתנהל כך, הרשות תהיה חייבת.

<ניצן רוזנברג: אני חושבת שיש הבדל בין התכתובת בין האזרח לבין הרשות, שזה משהו שאנחנו מסדירים פה, ואנחנו צריכים להיות הרבה יותר זהירים כשאנחנו נכנסים בעניינים של בין עורך דין אחד למשנהו.

<ניצן רוזנברג: אני חושבת שהם בהחלט מסוגלים להסדיר ביניהם את אופן ההתכתבות ביניהם וככל שיש בעיה ומישהו עושה שימוש לרעה, אז כמו שאמר קודם גם רשם הפטנטים, יש את האפשרות גם לפנות.

<ניצן רוזנברג: בסך הכול על מה מדובר?

<ניצן רוזנברג: על זה שאיבדת כמה ימים מאחר שהגיע אליך בדואר ולא במייל, אז אתה אומר לרשם הפטנטים: במקום 30 יום תיתן לי 34 ימים כי קיבלתי את זה באיחור של 4 ימים.

<ניצן רוזנברג: בעיני זה מספק מבחינת התשובה שלהם למצב הזה.

אורי מקלב: לאור הפערים שיש בצורת ההתקשרויות היום בין מייל לבין דואר ישראל – שזה יכול להיות אפילו פער של חודש ימים – לאור זה שאנחנו מאפשרים שני סוגי התקשרויות, אנחנו יכולים לגרום בזה תקלה.

אורי מקלב: אנחנו יוצרים תקלה בכוח.

אורי מקלב: אנחנו יוצרים אפשרות לפרצה.

אורי מקלב: כתוב אצל חכמינו: לא העכבר גנב אלא החור גנב, לא העכבר הוא זה שנכנס אלא החור שקיים.

אורי מקלב: אנחנו יוצרים חור, יוצרים בכוח שני סוגי התקשרויות ואז יש ניצול של דברים כאלה.

אורי מקלב: אבל, הלאה.

<ניצן רוזנברג: אני רק אקריא בקצרה את תקנה 15(ג) שבעיני היא כן נותנת את הפתרון כי היא אומרת שאם בן אדם מוסר מסמך לרשות והוא חייב למסור עותק שלו לבעל הדין והוא לא מסר, אז יהיה דין המסמך שנמסר לרשות כאילו לא נמסר, כל עוד לא נמסר העותק לבעל דינו.

אורי מקלב: הוא מסר את זה בדואר.

<ניצן רוזנברג: אז כל עוד זה לא הגיע בדואר רואים את זה כאילו זה לא נמסר.

<אילת פלדמן: המועד הוא רק ממתי שהמסמך הגיע לבעל הדין.

<ניצן רוזנברג: למה להתחיל להיכנס ביניהם ולחייב אותם איך לשלוח?

<ניצן רוזנברג: הוא שלח בדואר, הוא צריך לדעת שכל עוד זה לא הגיע לבעל הדין זה נחשב כאילו המסמך לא נמסר, גם אם הוא שלח אותו לרשות מהר יותר.

<טל בנד: ולמה את חושבת שהוא שולח את זה בדואר?

<ניצן רוזנברג: אז למה?

<טל בנד: כדי שזה לא יהיה מונח בפני הצד שכנגד בשעה שזה נמצא ברשות כדי שאולי תקרה תקלה, והיא קורית לפעמים, והרשות תיתן החלטה.

<טל בנד: אין שום סיבה אחרת, זה עולה לו יותר כסף לשלוח בדואר מאשר לעשות העתק במייל.

אורי מקלב: הבנו.

אורי מקלב: רבותי, אני התחייבתי להתקדם, עו"ד פלדמן, אם נישאר באותו מקום מה הועילו חכמים בתקנתם?

<אילת פלדמן: זה לא מוסדר במפורש, תקנה 15(ג) אומרת שהמועד נספר ביום שבו נמסר המסמך.

<אילת פלדמן: אני חושבת שפרשנות סבירה תהיה שאם זה נניח הגיע באמצע הלילה או בשבת, הפרשנות הסבירה תהיה יום העסקים הבא.

<טל בנד: אבל למה אנחנו צריכים פרשנות סבירה?

<טל בנד: למה אנחנו צריכים לפנות לרשם בבקשה להחלטות?

<טל בנד: אתם כן הסדרתם באופן מפורש בתקנת משנה (ה) מתי זה יחשב כשמגיע מהרשות – בשעות העבודה של הרשות.

<ניצן רוזנברג: למה?

<ניצן רוזנברג: זה לא בשעות העבודה של הרשות, זה גם עד 12:00 בלילה.

<אילת פלדמן: זה נכון.

<טל בנד: יפה, אז מהרשות אני לא מודאג.

<טל בנד: עכשיו אני הצפתי כאן בעיה – אפשר להגיד: לא צריך, אנחנו נפתור אותה בהחלטות רשם וסגנית הרשם וכו' – אני הצפתי בעיה שאומרת: קבעתם מתי זה יחשב כהגיע כשזה נשלח מהרשות, לא קבעתם כשזה הגיע מהצד שכנגד.

<טל בנד: מה כוונתכם?

<טל בנד: את אומרת שזה לא מוסדר, אני יודע, בגלל זה ההערה שלי.

אורי מקלב: אין שפה אחת פה תמיד?

<טל בנד: זאת אומרת שמבחינת

<טל בנד: כם המועדים יתחילו לרוץ גם אם זה באמצע הלילה או בשבת?

<טל בנד: אני רוצה תשובה על זה כי זה לא מקובל.

<אילת פלדמן: לכן בדיוק כתבנו כאן "מהרשות", כי אם מדובר במשלוח של מסמכים בין הצדדים אנחנו אומרים: המועדים, מתוך פרשנות סבירה - - -

אורי מקלב: אין שפה אחת בעניין הזה?

אורי מקלב: אין למשרד המשפטים שפה אחת מה קורה אם זה בשעות שבת וכו'?

<דורית ואג: ימי עסקים קוראים לזה.

<טל בנד: כן, אני חושב פשוט "יום העסקים הבא" וזהו.

אורי מקלב: מה שקורה בכל המקומות צריך לחול גם פה.

<אסא קלינג: הרשות, כאשר היא שולחת – היה באמת צורך ב-16(ה) להתייחס למועד שנשלח ממנה, מה שיוצא ממנה, זה היה צורך אחד.

<אסא קלינג: בתקנה 15(ג) יש את המונח "מסירה לבעל דין", מסירה לבעל דין, עם כל הכבוד, זה מונח שמופיע בדברי חקיקה אחרים, יש פסיקה, יש חקיקה, השאלה היא מתי מתגבשת מסירה.

<טל בנד: אני לא מכיר את זה לגבי מייל, אתם מסדירים עכשיו מועד מסירה לגבי מייל, למה להתעקש להסדיר את זה רק - - -

<אסא קלינג: איני מתעקש, מצדי שיהיה כתוב, השאלה היא פשוט - - -

<טל בנד: אז אם אמרת שהמטרה היא לתת שירות לצדדים אז יש פה קושי של הצדדים, אני מבקש שתתנו את דעתכם עליו ותחשבו.

<טל בנד: יש הסדר נורא פשוט, אומרים "ביום העסקים הבא".

<טל בנד: אם זה עבר את שעות הקבלה שאני יכול להגיש משהו לרשות – ביום העסקים הבא.

<טל בנד: מה כל כך נורא בזה?

<זקלין ברכה: אבל לרשות אפשר להגיש כל הזמן, עד 12 בלילה, זאת הבעיה.

<זקלין ברכה: לכן אף פעם זה לא עובר את שעות הקבלה, זה עובר ליום הבא ולכן ההסדר שאדוני מציע לא כל כך הגיוני.

<זקלין ברכה: כלומר, צריך אולי להציע שעה מסוימת אבל לא בשעות הקבלה.

<טל בנד: אפשר להציע שעה.

<טל בנד: הרשות גם לא מקבלת בימי שישי ושבת אני חושב, לא ב-12:00 בלילה.

<טל בנד: אפשר לפתור את זה, אם מחליטים שרוצים אפשר לפתור.

<אסא קלינג: אפשר גם לכתוב "לפי חוק שעות העבודה והמנוחה" אם רוצים, כאן אולי משרד המשפטים יתייחס.

<אילת פלדמן: צריך לחשוב איך בדיוק לעשות את זה, אני מבינה את הקושי.

<טל בנד: אוקיי, אז תחשבו.

<אילת פלדמן: אבל אנחנו רוצים לאשר את התקנות.

אורי מקלב: לא משנה, תראי, אם אנחנו לא נמצא פתרון אז זה יתעכב עוד יותר זמן ואז בוודאי שלא נאשר.

אורי מקלב: לכן אני מציע שבעניין הזה תחשבו תוך כדי הדברים על כך שהתייחסתם פה רק לגבי הרשות, לגבי שאר הצדדים זה צריך לחול כפי שאנחנו רגילים להחיל שעות עבודה או שעות קבלת מסמכים, שעות מנוחה, או להבליט שמדובר כאן על כך שלא תהיה סתירה עם מה שנאמר ב-15(ג), שזה יהיה מובן שזה חל על הרשות בעניין שלה ולגבי שאר הצדדים חל הדין הכללי.

<אסא קלינג: על מנת לקדם את הדיון, אני חושב שאולי בתקנה 15(ג) - - -

<אילת פלדמן: בואו נדבר על ההסדר המהותי, אחרי זה נחשוב איפה נכניס את זה.

אורי מקלב: תסדירו את זה, איך תעשו את זה – זה כבר לא משנה.

<אילת פלדמן: תציעו את ההצעה שלכם.

<אסא קלינג: כאן באמת לא מדובר כל כך בענייניה של הרשות וכאן אולי באמת אגודת עורכי הפטנטים יגידו מה נוח להם כי זה עניין של שעות עבודה ומנוחה.

<טל בנד: אולי גם ה-AIPPI, למה דווקא אגודת עורכי הפטנטים?

<אסא קלינג: פשוט אתה בכובע אחר, לכן אני אומר.

<ניצן רוזנברג: הדבר הזה מוסדר תמיד בתקנות?

<ניצן רוזנברג: צריך לבדוק את זה, אנחנו לא נכניס פה עכשיו משהו בלי לבדוק איך הוא מוסדר במקומות אחרים.

אורי מקלב: צריך שפה אחת לכול.

אורי מקלב: אפשר המשיך, עו"ד פלדמן, נמשיך ובינתיים תחשבו, נחזור לזה לקראת סיום, נדע שהשארנו את זה פתוח.

<אילת פלדמן: נמשיך ונחזור לזה אחר כך.

<אילת פלדמן: תקנה 19 – גם בה התיקונים נובעים מהנושא של המערכת האלקטרונית.

<אילת פלדמן: תקנה 20 – שינוי בצורת ההגשה.

<אילת פלדמן: תקנה 21 – גם זה שינוי בצורת הגשת הבקשה.

<אילת פלדמן: תקנה 22 – זו ההסדרה של הכנסת תיקונים בבקשה לפטנט, גם כאן זה נובע מהמערכת האלקטרונית.

<אילת פלדמן: חלק הבקשה מוגדר בסעיף ההגדרות, זה מבוא ותיאור, תביעות, שרטוטים ורצפים גנטיים.

<טל בנד: אוקיי.

<אילת פלדמן: אני רק אציין לגבי תקנה 22 שהבהרנו שאדם שמבקש לתקן את הפירוט שלו במסגרת תשובה על הודעה על ליקויים צריך לפרט את הליקויים ואם התיקון המבוקש הוא בתביעת הפטנט הוא צריך לפרט כיצד עומד התיקון בתנאי סעיף 13 לחוק.

<אילת פלדמן: תקנה 23 – זה גם נובע מהמערכת האלקטרונית.

<אילת פלדמן: תקנה 24 זה תיקון של טעות, היה כתוב 25 במקום 35, תיקון של טעות.

אורי מקלב: טכני.

<אילת פלדמן: טכני, בדיוק.

<אילת פלדמן: תקנה 25 – אנחנו מוסיפים את האפשרות לתרגם מסמכים לא רק לעברית או לערבית, אלא גם לאנגלית כיוון שרוב העולם הזה עובד באנגלית.

<אילת פלדמן: תיקון לתקנה 30 – זה שוב הסדרה שנוסעת מהמערכת האלקטרונית.

<אילת פלדמן: תקנה 31 – אלה ליקויים בצורת הבקשה.

אורי מקלב: אם אין הערות אפשר להמשיך הלאה.

<ניצן רוזנברג: לי יש הערה לגבי תקנה 31, ליקויים בצורת הבקשה: התקנה בעצם מונה את הליקויים שהרשם צריך להודיע עליהם והסיפה אומרת: "הודיע הרשם למבקש", עד היום היה כתוב שם "בעת המצאת אישור ההגשה לפי תקנה 29 על הפגמים שנמצאו".

<ניצן רוזנברג: עכשיו מה שמבקשים לעשות זה לשנות במקום "בעת" – לרשום "בסמוך ככל האפשר לאחר".

<ניצן רוזנברג: רק רציתי לבקש אם אתם יכולים להתייחס מה זה אומר מבחינת

<ניצן רוזנברג: כם "בסמוך ככל האפשר לאחר" כי אנחנו מפרשים את זה כזמן מאוד מאוד קצר ולא שנה.

<אסא קלינג: בהחלט לא שנה.

<ניצן רוזנברג: גם לא חודש, השאלה אם זה ממש כמה ימים.

אורי מקלב: "ככל האפשר" – הפירוש הוא על משהו שמעכב, זו הפרשנות, נכון?

אורי מקלב: "ככל האפשר" – הפרשנות מחוקים אחרים היא שרק אם לא יהיה משהו שמעכב באמצע, אם לא היה שום דבר שמעכב זה הזמן שהיה צריך להגיש בו, מיד ברגע שלא היה משהו שמעכב.

<אסא קלינג: בהחלט.

<אסא קלינג: הכוונה היא ללא כל עיכוב.

<אסא קלינג: אנחנו מדברים על סדר גודל של תוך כשבועיים.

<אסא קלינג: אנחנו מבקשים את המונח הזה מאחר ואנחנו עושים שינויים, יותר מוקדם היום התייחסנו לשינויים - - -

אורי מקלב: רשמנו לפרוטוקול שאתה אומר את זה כזמן הכי קצר, לא יותר משבועיים, הלאה.

<אסא קלינג: סדר גודל של שבועיים.

<אילת פלדמן: תקנה 32 – תיקון טכני.

<אילת פלדמן: תקנה 36 – זה שוב הגשת תרגומים לאנגלית.

אורי מקלב: יש למישהו הערות על 41?

אורי מקלב: אין.

אורי מקלב: הלאה, תקנה 42.

<אילת פלדמן: תקנה 42 – זה דומה למה שהזכרתי קודם לגבי תקנה 22.

<אילת פלדמן: תוספת של תקנה 49א – היא עיגון של המצב הקיים ברשות שהחלטת הרשם בהליך השמעת טענות ניתנת בכתב והיא מנומקת.

אורי מקלב: אין הערות על זה?

<אילת פלדמן: אין הערות.

<ניצן רוזנברג: את תקנה 42 הסברת?

<אילת פלדמן: ציינתי שזה בדומה לתיקון שעשינו בתקנה 22, צריך לנמק כיצד התיקון שהוא עשה מתקן את הליקוי שהועלה על ידי הבוחן.

<ניצן רוזנברג: ואין הערות לזה?

אורי מקלב: אין הערות, שאלתי.

<אילת פלדמן: תקנה 64 – שוב אנחנו מוסיפים לנושא של אנגלית.

<אילת פלדמן: תקנה 78 – ביטול דרישת חתימה, דיברנו על זה.

אורי מקלב: אין הערות.

<אילת פלדמן: תקנה 79 – תיקון טכני שנובע מהעובדה שאין מקום שבו אפשר לציין את שם הממציא בפירוט ולכן הוא יצוין בפנקס.

<אילת פלדמן: תקנה 95 – מדובר כאן על בקשה לתיקון פירוט לאחר שניתן הפטנט ומכוח החוק ההסדר הזה חל גם על בקשה לתיקון פירוט אחרי שהפטנט קובל ולפני שהוא ניתן.

<אילת פלדמן: מה שאנחנו מוסיפים כאן זה כיצד מגישים באופן טכני, אנחנו מחילים את תקנות הוראה 22 וכן אנחנו מוסיפים כאן את הדרישה לפרט כיצד עומד התיקון בתנאי סעיפים 65 ו-66 לחוק.

<ניצן רוזנברג: שזה אומר?

<אילת פלדמן: שזה אומר שהתיקון צריך להיות לשם הבהרה או צמצום, סילוק שגיאה ואחד התנאים שהתיקון לא מוסיף דבר שלא הופיע בפטנט לפני כן.

<אילת פלדמן: זה פשוט להראות שהוא באמת זכאי לתקן את הפטנט.

<טל בנד: לנו יש הערה על תקנה 95, ציינו אותה בנייר העמדה.

<טל בנד: קודם כל, צריך, בנוסף לדרישה שהוא יפרט איך הוא עומד בתנאי סעיפים 65 ו-66, להוסיף לכל הפחות את סעיף 13 שאתם שמתם אותו בתקנה 22.

<טל בנד: כשמישהו מתקן את בקשת הפטנט אתם מצאתם לנכון בצדק לדרוש ממנו להראות איך זה עומד בתנאי סעיף 13, זאת אומרת שזה מבוסס על הפירוט שבפטנט.

<טל בנד: הרף הזה לא יורד אחרי הבחינה, הוא עולה אחרי הבחינה אז לכל הפחות סעיף 13.

<טל בנד: יש החלטות רשם גם שדרשו את סעיף 12 אבל אני מוכן להתפשר על זה שתיישרו קו עם סעיף 13.

<אילת פלדמן: אנחנו חושבים שזה מיותר, סעיפים 65 ו-66 מסדירים - - -

<טל בנד: תסתכלי אחורה, בבקשה, איך אתם חושבים שזה מיותר?

<אילת פלדמן: סעיף 66 אומר במפורש שהרשם ירשה תיקון אם שוכנע שאין בו כדי להוסיף לפירוט דברים שלא נזכרו בעיקרם מלכתחילה.

<טל בנד: ועדיין הרשמים אמרו שבאופן בסיסי, כשמתקנים את בקשת הפטנט, צריך להראות שזה נסמך על משהו שכבר נמצא שם, משהו שהיה שם מקודם – זה סעיף 13.

<טל בנד: אתם חשבתם שצריך להכניס את זה לתקנה 22, זה בדיוק אותו תיקון, אותו תיקון רק שאם הוא נעשה אחרי הקיבול אתם אומרים שאז לא צריך.

<טל בנד: תסתכלי בבקשה אחורה, תראי מה אומרת לך הממונה על הבוחנים.

<טל בנד: אתם מקובעים ברמות שאין טעם להעלות פה הערות, על כל הערה התשובה היא לא.

ניסן סלומינסקי: לא, קודם כל, יש טעם ויש דברים שכן נפתרים.

<אילת פלדמן: עו"ד בנד, היו הרבה הערות שהועלו - - -

<טל בנד: זה עניין מקצועי, בכל הכבוד, את טועה בו.

<טל בנד: יש החלטות רשמים שקבעו את זה, זאת התעקשות לשמה.

<אילת פלדמן: אני אתן לרשם או לסגנית הרשם להגיב, אני רק רוצה לציין לגבי הנושא של הערות והטעם להעלות אותן, אני מזכירה שהתאחדות התעשיינים שלחה גם הרבה הערות בשלב הראשון והן התקבלו ברובן או כמעט כולן.

<אילת פלדמן: ממש לא.

<טל בנד: אדוני, לא ידענו על הדיון הזה עד לפני שלושה ימים.

ניסן סלומינסקי: אתם צריכים לצאת מתוך הנחה שמרגע שמתקבל משהו יבוא ראש ועדה זריז ויעשה את זה מהר.

ניסן סלומינסקי: אל תחכו ליום שתתפרסם ההודעה שבעוד שלושה ימים יש ישיבה כי אז באמת תמיד תהיו בלחץ של זמן.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, ככל שאתם יכולים תכינו את הערותיכם לפני כן ופה פתוחים לשמוע.

ניסן סלומינסקי: הראיה שקיבלו את רוב ההערות שלכם.

ניסן סלומינסקי: אז יכול להיות שהיה שווה לעשות את זה לפני כן ולא להביא את זה כאן כאילו בהתקלות.

ניסן סלומינסקי: זה דבר אחד.

ניסן סלומינסקי: דבר שני, אילת לא חייבת – הדיון הוא לא בין שניכם, הדיון הוא פה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מנסים רק להשתכנע מבין שניכם ולהחליט.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאתה תעיר הערה, היא לא תקבל ואנחנו נחליט שאתה צודק וזה יכנס.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, זה לא רק בניכם.

ניסן סלומינסקי: א', גם הם עם ראש פתוח והיו דברים שהם אמרו שאתה צודק.

ניסן סלומינסקי: ב', זה גם תלוי בנו, אם אנחנו משתכנעים או לא.

ניסן סלומינסקי: לכן יש טעם אבל אני לא רוצה להגיד לאדוני אם יבוא או לא יבוא, כולם יודעים שאלה שהגיעו לפה אף פעם לא יצאו בידיים ריקות ובתנאי שאלה דברים טובים.

ניסן סלומינסקי: הדיונים אצלנו הם כוללים תוך כדי שינויים במידת הצורך.

אורי מקלב: אני אזכיר לך, אדוני היושב-ראש, כמעט כל הצעת חוק שאתה מציג במליאה אתה אומר:

אורי מקלב: החוק שאנחנו מגישים היום אינו כפי שהונח בתחילה.

ניסן סלומינסקי: ודאי ויש תיקונים דרמטיים לפעמים גם.

ניסן סלומינסקי: אני אשאל אותך: אדם שהגיש תיקונים ובסוף מתברר שהתיקון זה כבר דבר חדש, כלומר זה לא קשור לעילה הראשונה שהוא הגיש בגינה – איך אתם מתייחסים לזה, כבקשה חדשה או כהמשך הבקשה הקודמת?

<אילת פלדמן: אנחנו מדברים פה על תיקון של פטנט שכבר הסתיימה בחינתו, שהוא קובל או שהוא ניתן.

<אילת פלדמן: אם בקשת התיקון מוסיפה דברים לפירוט שלא נזכרו בו בעיקרם מלכתחילה, מכוח סעיף 66 עצמו הבקשה לתיקון תידחה.

ניסן סלומינסקי: כי הוא לא הגיש את זה לפני כן?

<אילת פלדמן: כי זה לא עומד בתנאי שהחוק קובע.

ניסן סלומינסקי: אבל נניח וקיבלתם החלטה, יש אפשרות לערער על ההחלטה שלכם?

<אסא קלינג: תמיד יש אפשרות לערער.

<אילת פלדמן: כן, תמיד יש אפשרות.

ניסן סלומינסקי: אז זה קיים גם בכל מערכת משפט.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אדם שלא טען, פתאום, אחרי שהיה פסק דין, יש לו טענה חדשה לחלוטין אז זו כבר מסגרת אחרת לחלוטין, זה לא אותו מקרה.

ניסן סלומינסקי: אתם למעשה עושים כך.

ניסן סלומינסקי: אתם מדברים על מקרה שכבר התקבלה החלטה של הרשם, נכון?

<אילת פלדמן: כן.

ניסן סלומינסקי: ואז הוא בא עם טענה חדשה לחלוטין?

<אילת פלדמן: לא טענה חדשה אבל איזשהו מרכיב, נושא בהמצאה שלא היה קיים קודם, הוא לא יוכל להוסיף אותו.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יכול להוסיף אבל מצד שני יש אפשרות לערער או לפתוח בהליך חדש אם הוא ירצה.

ניסן סלומינסקי: צריך שתהיה סופיות הדיון – שזה משפט שאני לא אוהב אותו בהקשר האחרון של בית המשפט – אבל יש איזו סיטואציה.

<אסא קלינג: האם יש צורך לנסות לענות באופן ענייני או שנמשיך הלאה?

ניסן סלומינסקי: נמשיך הלאה כי אני חושב שזה ברור שמדובר על זה.

<אילת פלדמן: תיקון לתקנה 97 – מדבר גם על התאמה למערכת.

<אילת פלדמן: גם התיקון לתקנה 100.

<אילת פלדמן: תיקון לתקנה 112 – תיקון טעות.

<אילת פלדמן: תקנה 118 – מחקנו את ההתייחסות לאגרה, זו אגרת פרסום שלא נגבית ולכן היא נמחקה.

<אילת פלדמן: תיקון תקנה 124 – במקום "שלוש פעמים" יבוא "פעמיים".

<אילת פלדמן: בחינות לעורכי פטנטים – היום התקנות קובעות שהן תערכנה בשלושה מועדים בשנה, אנחנו מבקשים להוריד את זה לשניים.

<אילת פלדמן: אין צורך בשלושה מועדים, מספר הנבחנים והמשאבים שמוקצים לא מצדיקים זאת ואנחנו חושבים שאין פה פגיעה בציבור כיוון שבהמשך אנחנו מתקנים את תקנה 131, שהיום מגבילה נבחן לגשת לבחינה חוזרת אלא רק לאחר שיגמרו שישה חודשים מיום הבחינה הראשונה, אנחנו מורידים את ההגבלה הזאת ולכן ההורדה משלושה מועדים, ביחד עם ביטול ההגבלה, מביאים לאיזון ראוי.

<ניצן רוזנברג: כמה מועדים יש היום?

<אילת פלדמן: היום יש שני מועדים בפועל כי, כאמור, אין הצדקה.

<ניצן רוזנברג: כמה נבחנים יש בכל מועד?

<אסא קלינג: בכל מועד יש גם נבחנים בכתב וגם נבחנים בעל פה, סדר גודל של 40 אני חושב, פחות מ-40 בכל מועד, גם בכתב וגם בעל פה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, פעמיים זה גם בסדר.

<אילת פלדמן: תיקון לתקנה 126 – גם הוא נובע מהמערכת האלקטרונית.

<אילת פלדמן: אנחנו רוצים שאדם שמבקש להיבחן לבחינות לעורכי פטנטים ייתן כתובת והוא רשאי לתת כתובת דואר אלקטרוני אם הוא רוצה להתכתב כך עם הרשות.

<אילת פלדמן: 126(2) קשור גם לתיקון תקנה 129 – לפי החוק אדם צריך להיבחן בעברית ובשפה נוספת, אנחנו מתאימים את האמור כאן למה שכתוב בחוק.

<אילת פלדמן: תקנה 130 – מאפשרת לכתוב את הבחינה לא רק בעברית ובערבית אלא גם באנגלית, כך נעשה בפועל.

<אילת פלדמן: הרוב המוחלט של הנבחנים כותב את הבחינה באנגלית, ממילא בקשות פטנטים נכתבות באנגלית ולכן אין הצדקה לא לאפשר להיבחן בשפה הזאת.

<אילת פלדמן: תקנה 131 – דיברנו.

<אילת פלדמן: תקנה 136 – מדברת כיצד אדם מוכיח שהוא התמחה.

<אילת פלדמן: אנחנו רצינו להוסיף, בדומה לתוספת לתקנה 126 - - -

ניסן סלומינסקי: מה פירוש "כיצד"?

ניסן סלומינסקי: כלומר, כדי לגשת לבחינות הוא חייב לעבור משהו מוסדר או שהוא יכול ללמוד לבד ולגשת לבחינות?

ניסן סלומינסקי: התמחות של שנתיים בהגשת פטנטים?

<אילת פלדמן: במשרד של עורך פטנטים או במפעל תעשייתי או ברשות הפטנטים והוא גם צריך לגשת לבחינות.

<אילת פלדמן: אין איזשהו קורס שהוא מחויב לעשות כדי לגשת לבחינות.

<אילת פלדמן: בתקנה זו ביקשנו להוסיף הוראה דומה למה שביקשנו לגבי המבקש להיבחן, אדם שמתמחה, רצינו להוסיף שהוא גם יודיע את הכתובת שלו ואת כתובת הדואר האלקטרוני שלו אם הוא בוחר בכך.

<ניצן רוזנברג: היה לדבר הזה כמה גלגולים.

<אילת פלדמן: נכון, בסופו של דבר הנוסח שפורסם באתר הוועדה היה שהמאמן הוא זה שבעצם מגיש את התעודה להתמחות לפי התקנות הקיימות.

<אילת פלדמן: בנוסח שפורסם באתר הוועדה ביקשנו שבאותו זמן שהוא מגיש את התעודה להוכחת התמחות הוא גם יודיע את הכתובת שלו, של המאמן, ושל המתמחה, להתכתבות.

<אילת פלדמן: הייעוץ המשפטי לוועדה ביקש להוסיף הוראה שתחייב ליצור קשר בין המתמחה לבין הרשות כבר בתחילת ההתמחות ולא רק בדיעבד בדיווח.

<ניצן רוזנברג: כמו שעושים במרבית ההתמחויות בעניינים אחרים.

<אילת פלדמן: כן, ולכן אנחנו הצענו נוסח שלא עלה לאתר ואני אקריא אותו: "(א) המאמן יודיע לרשות על מתמחה עם תחילת התמחותו, ולא יאוחר מחודש לאחר מכן; ההודעה תפרט את מענם של המאמן ושל המתמחה למסירת מסמכים והודעות כאמור בתקנה 16(א), אם לא מסרו אותם לרשות קודם לכן; לחילופין רשאים המאמן או המתמחה למסור כתובת דואר אלקטרוני, אם הם מעוניינים לקבל בדרך זו מהרשות מסמכים והודעות הנוגעים לאותה התמחות, למעט תעודת עורך פטנטים.

<אילת פלדמן: "; בהקשר הזה אני אדגיש שהחובה הזאת מוטלת על המאמן, לשלוח את ההודעה לרשות גם על תחילת ההתמחות וגם את ההודעות בהמשך, והוא צריך לעשות את זה תוך חודש, ובנסיבות מסוימות איחור במתן הודעה על התמתחות יכול להיות עבירת משמעת של המאמן לפי סעיפי המשמעת הכלליים של החוק.

ניסן סלומינסקי: תוכלי לחזור על כך?

<אילת פלדמן: יש חובה על המאמן לשלוח הודעה על תחילת התמחות בתוך חודש מתחילת ההתמחות.

<ניצן רוזנברג: לא לפי התקנה שאתם מציעים.

ניסן סלומינסקי: ואם הוא לא עשה את זה?

<אילת פלדמן: ואני מציינת שאם הוא לא עשה את זה, בנסיבות מסוימות זו יכולה להיות עבירת משמעת, אם מדובר בחוסר אחריות, חוסר יכולת או רשלנות.

ניסן סלומינסקי: עבירת משמעת כלפי מה?

<אילת פלדמן: של המאמן ואז יכול כל אדם להגיש תלונה לוועדת המשמעת.

<אילת פלדמן: אבל כמובן יש פה עניין של שיקול דעת, אם בן אדם איחר ביום כנראה לא תהיה עבירה.

ניסן סלומינסקי: רק שאני אבין, נניח אני המאמן או משרד שכבר עוסק בפטנטים – אתם אומרים שגם אצלכם אפשר לעשות התמחות, אז גם יכול להיות שאתם המאמן – ונניח שמישהו עכשיו רוצה לעשות התמחות אצלו ועברו חודשיים והוא לא הודיע, איזו עבירת משמעת יש?

ניסן סלומינסקי: המקסימום שאתם יכולים להגיד זה שמאותו רגע שהוא הודיע מתחילה הספירה.

ניסן סלומינסקי: יש זמן שצריכים להתמחות?

<אסא קלינג: שנתיים.

ניסן סלומינסקי: אז מאותו זמן שהוא מודיע מתחילות השנתיים.

ניסן סלומינסקי: מה זה "עבירת משמעת"?

<אילת פלדמן: אנחנו חושבים שזה בעייתי כאשר החובה מוטלת על המאמן להודיע, זה מאוד בעייתי לקבוע שהמתמחה נפגע.

ניסן סלומינסקי: אם המתמחה מודיע, מה קרה?

<ניצן רוזנברג: ההצעה שלי היתה שהמתמחה יהיה זה שיודיע.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות או זה או זה, מה הבעיה?

<אילת פלדמן: אז גם הרשות ביקשה שהמאמן יהיה זה שמודיע ואם אסא ירצה הוא יוכל להרחיב, אבל בכל מקרה הסעיפים היום בחוק הפטנטים לא מכפיפים את הדין המשמעתי על המתמחה ולכן אנחנו לא יכולים בתקנות להחיל חובות על המתמחה וגם לקבוע לגביו הוראות כמו דחיית תחילת ההתמחות.

<אילת פלדמן: כל מה שאנחנו יכולים לעשות זה לקבוע חובות על המאמן.

ניסן סלומינסקי: אם הפגיעה היחידה שיש פה – הרי זה לא משהו אחר, רק מדובר על שנתיים.

ניסן סלומינסקי: אם קובעים שגם המאמן יכול להודיע וגם המתמחה יכול להודיע, אז מה שקרה פה הוא שאם לא הודיעו לא קרה שום דבר – מהיום שמודיעים מתחילות השנתיים.

ניסן סלומינסקי: זה פוגע במתמחה?

ניסן סלומינסקי: לא פוגע, כי הוא היה יכול להודיע ביום שבו הוא התחיל.

<אבי אביטל: זה פוגע ביכולת המתמחה לגשת למבחנים.

ניסן סלומינסקי: זה תלוי בו, אם אני נותן לו גם את היכולת להודיע והוא לא הודיע – בסדר גמור, לא קרה כלום, מהיום שהודיעו מתחילות השנתיים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, כך אני מתקן את זה כי זה נשמע כמו פגיעה של המאמן במתמחה וכו'.

<אסא קלינג: אדוני, אולי אגודת עורכי הפטנטים רוצה להתבטא בזה אבל מה שעמד ביסוד ההצעה זה, א', הטלת אחריות מוגברת על המאמן להיות מאמן, על כל המשתמע, לרבות הודעת תחילת ההתמחות ולמנוע בכך מצב של ניצול לרעה של מתמחים וקביעה של מועד עתידי של תחילת התמחות.

ניסן סלומינסקי: אתה חושב שיכול להיות שהמתמחה יפחד להגיש בעצמו אם תהיה לו הסמכות, אם אתה נותן לו גם את הסמכות?

<אסא קלינג: א', אני באמת לא רוצה להגיד דברים קשים אבל אנחנו הגוף שמאסדר את המקצוע ואת הבחינות ואנחנו רואים את כל הדברים, אנחנו רואים לא אחת איחורים בלתי מנומקים בדיווח.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אתה מרגיש שיכול להיות ניצול, המתמחה הוא עובד זול ויכולים לנצל את זה.

<אסא קלינג: ללא ספק וזו הכוונה בהצעה כאן.

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, בלשכת עורכי הדין, כשיש מתמחה, מי מודיע על הנושא של ההתמחות?

<אילת פלדמן: המתמחה מודיע והוא מצרף אישור של המאמן שהוא אכן מתמחה אצלו.

<אילת פלדמן: אבל כאן העניין הוא שונה כיוון שהחוק מאפשר לנו לקבוע חובות על המאמנים, אנחנו לא יכולים לקבוע חובות על המתמחים.

ניסן סלומינסקי: ובעורכי הדין, על מי החוק?

<אילת פלדמן: החוק קובע במפורש שהדין המשמעתי יחול על מתמחים, בניגוד לחוק הפטנטים שאין בו הוראה כזאת, הדין המשמעתי לא חל על מתמחים.

<אסא קלינג: אדוני, אם אני מחיל את החובה גם או רק על המתמחה אין לי סנקציה לפעול כנגדו.

<אסא קלינג: אני יכול לבדוק, לנסות לראות מתי באמת התחלת - - -

ניסן סלומינסקי: לפעול נגד המאמן?

<אסא קלינג: לא, אני מדבר על המתמחה.

<אסא קלינג: האינטרס של המתמחה להודיע כמה שיותר מוקדם ומה אעשה במקרה של מחלוקת בניהם, שהמאמן אומר: התחלת במועד מאוחר יותר, והמתמחה אומר מוקדם יותר?

<אסא קלינג: איני רואה פסול - - -

ניסן סלומינסקי: אבל למה לא לעשות את זה כמו אצל עורכי הדין, שהמתמחה שולח את זה עם חתימת המאמן?

<אסא קלינג: כי אפקטיבית מה שמתואר כאן זה שבעצם המאמן הוא זה שחותם, המתמחה הוא השליח כאן, אצל עורכי הדין.

<אסא קלינג: יש אישור מהמאמן: אני המאמן ומחילים את חובת המסירה הזו על המתמחה מאחר ובמשפטים כללי האתיקה חלים על המתמחה.

<אסא קלינג: במקרה הזה כללי האתיקה אינם חלים על מתמחה בעריכת פטנטים, אין לי סנקציה כנגדו ויש לו - - -

<אילת פלדמן: אין כללי אתיקה.

<אילת פלדמן: באופן כללי הדין המשמעתי - - -

<ניצן רוזנברג: לא חל על מתמחים.

<אילת פלדמן: בחוק לשכת עורכי הדין כתוב במפורש שהוא חל, אין לי הפניה אבל - - -

<אסא קלינג: הדין המשמעתי, לא כללי האתיקה, נכון, סליחה.

<אילת פלדמן: הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין חל על מתמחים.

<אילת פלדמן: כאן, בחוק הפטנטים, אין קביעה כזאת.

<אסא קלינג: והכוונה שיהיה כאן

<אסא קלינג: מנגנון קונקרטי שכרגע הוא אינו ברור והכוונה לקבוע מנגנון ברור, ותוך כך, כמו שפתחתי, להטיל איזושהי חובה על המאמן, חובת אימון מסוימת.

התיקון הזה: תיקון תקנה 147, חתימה – אנחנו שוב מבטלים את דרישת החתימה.

התיקון הזה: יובהר שדרישת החתימה היא לגבי הבקשה להעברה, מסמך העברה עצמו עדיין יהיה צריך להיות חתום.

התיקון הזה: תקנה 149 – תיקון טכני.

התיקון הזה: התיקונים לתקנות 149א ו-149ב – תיקונים טכניים שנובעים מהוספת הגדרה של אתר אינטרנט.

התיקון הזה: תיקון לתקנה 150 – מדובר בהשגה על פעולת בוחן, כל מיני החלטות של הבוחן.

ניסן סלומינסקי: הבוחן זה מישהו מכם?

<אילת פלדמן: כן, בוחן הפטנטים.

<אילת פלדמן: מדובר בליקויים לא מהותיים, למשל לפי תקנה 31 או למשל החלטות של הבוחן שהן מחוץ למסגרת של הליך הבחינה, למשל בקשה לתיקון פירוט שדיברנו עליה קודם.

<אילת פלדמן: אם המבקש רוצה להשיג על ההחלטה של הבוחן הוא עושה את זה לפי תקנה 150.

<ניצן רוזנברג: תגידי מה היא קובעת היום ומה אתם מציעים לשנות כדי שנראה את ההבדלים.

ניסן סלומינסקי: בלי קשר לתשובת הרשם?

<אילת פלדמן: נכון.

ניסן סלומינסקי: אז למה צריכים את תשובת הרשם?

<אילת פלדמן: אז בעצם אנחנו חושבים שאין צורך בתשובת הרשם.

<אילת פלדמן: יש פה איזושהי כפילות, אנחנו רוצים לייעל את ההליך.

<אילת פלדמן: אנחנו רוצים לעשות את זה הליך חד-שלבי שהפרוצדורה שלו תהיה באופן מהותי דומה לפרוצדורה של הליך השמעת טענות לפי תקנות 45 ו-46.

<ניצן רוזנברג: אתם גם קובעים פה מועד, עד היום לא היה קבוע מועד.

<אילת פלדמן: נכון, אנחנו מבקשים לקבוע מועד, צריך להגיש את ההשגה בתוך חודש, בדומה לקבוע בתקנה 46, שגם שם את הבקשה להשמעת טענות צריך להגיש בתוך חודש מיום סירוב בקשה.

<ניצן רוזנברג: אבל למה אתם מקבילים את זה לתקנה 46 ולא לתקנה 42?

ניסן סלומינסקי: מה ההערכה שלכם לשעת סיום הדיון?

<אסא קלינג: אנחנו לקראת הסוף, אדוני.

ניסן סלומינסקי: יש לכם הערכה?

<אילת פלדמן: אנחנו מקווים שחצי שעה אבל תלוי איך הדיון יתקדם פה.

<דורית ואג: מה מצב הערותיך, טל?

<טל בנד: מה שאני רוצה לומר מתקשר למה שכבוד היושב-ראש אמר לי קודם שהיינו צריכים להעלות דברים מראש, יש לפחות שני נושאים מהותיים שמגיעים באזור תקנה 189-191 שהם שינויים מהותיים, הם לא נכללו בתזכיר שמשרד המשפטים הפיץ, לא היתה שום הזדמנות להגיב עליהם, הם עלו לאתר לראשונה לפני יומיים.

<טל בנד: אנחנו רוצים לקיים בהם דיון ציבורי ואני יודע שגם אגודת עורכי הפטנטים לא הספיקה לדון בזה, הם מהותיים וזה לא מתקבל על הדעת שלא נוכל בינינו לקיים את הדיון ואז להביא הערות, עמדה של ממש.

ניסן סלומינסקי: אם זה כך ואני רואה שלא נספיק לסיים את הכול אז אולי נקציב שלושת-רבעי שעה ביום שני ועד אז יהיה לכם זמן לדבר על שני התיקונים האלה, שהם חדשים כפי שאני מבין.

<טל בנד: אנחנו לא ידענו עליהם קודם.

<אילת פלדמן: אנחנו מסכימים, אני רק מציעה שבכל זאת אנחנו נסיים עד סוף החלק הזה של התקנות ונעצור לפני התיקון לתקנה 155.

<ניצן רוזנברג: ואולי גם נחזור לתקנה 16 כדי שיושב-הראש יידע את המחלוקת שחבר הכנסת מקלב השאיר.

<אילת פלדמן: להערה של עו"ד בנד אנחנו נמצא פתרון, אנחנו נקבל את ההערה ונמצא לה פתרון.

ניסן סלומינסקי: אם כך אני מציע שנעשה את זה מסודר.

ניסן סלומינסקי: נעצור פה, ביום שני נודיע על שעה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נודיע לכם, נפנה זמן אבל אני רוצה שעד אז תסיימו את כל הבירורים ביניכם, כולל הדברים האלה, ואז באמת נוכל ביישוב הדעת וללא לחץ לעשות את זה.

<אילת פלדמן: אני רק רוצה להבין אם סגרנו את הנושא של תקנות 150 ו-151?

<ניצן רוזנברג: לא.

ניסן סלומינסקי: על הנושא של מתמחה?

<אילת פלדמן: לא, של ההשגה על פעולת בוחן.

ניסן סלומינסקי: ביום שני נדבר על זה, הגענו עד הרשם והבוחנים.

ניסן סלומינסקי: אני מודה לכולכם, טל, גם לך, גם לנציג אגודת עורכי הפטנטים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נסיים את זה כדי שאתם תוכלו לחסוך בכוח אדם ולהזדרז והעיקר מבחינתי שהבנו שאנחנו צריכים לקיים דיון על הנושא העיקרי, שהוא הקצאת משאבים הרבה יותר גדולים כדי שההליך יהיה הרבה יותר פשוט ולא יצטרכו לחכות חמש שנים, אלא אפשר יהיה בשנתיים לסיים את הכול וללא עלות נוספת למדינה כי אתם מכניסים את הכסף הזה.

ניסן סלומינסקי: תודה לכולם, ישיבה זו נעולה.