ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 74, 2015-11-03 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-3 בנובמבר 2015, כ"א בחשוון תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – יום הבטיחות בדרכים, שהכנסת מציינת היום, לימודי תעבורה ורשמת הבטיחות בסביבות בתי הספר.

יעקב מרגי: במסגרת יום הבטיחות בדרכים בכנסת, הוועדה מקיימת היום דיון מיוחד על רמת הבטיחות בסביבות בתי הספר והחינוך התעבורתי.

יעקב מרגי: יושב לצידי חבר הכנסת חמד עמאר, שהוא ראש השדולה למאבק בתאונות הדרכים בכנסת.

יעקב מרגי: עושה עבודתו תמידין כסדרה.

יעקב מרגי: כל שבוע נותן לנו תזכורת ואני רוצה להודות לו על הארגון של היום הזה, שמתחיל עכשיו ברגע זה אצלנו בוועדה וממשיך הלאה לוועדות נוספות.

יעקב מרגי: כדי לא לעכב אותו, את דברי הפתיחה שלי אני אומר בין הדוברים, ככה בין הפרקים.

יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת חמד עמאר ונפתח דיון בנושא.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת.

חמד עמאר: בוקר טוב.

חמד עמאר: קודם כל אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה.

חמד עמאר: אני חושב שחשוב מאד להעלות את הנושא של חינוך תעבורתי בוועדת החינוך, ובאמת תודה רבה על היוזמה ועל ההסכמה לפתוח את יום הבטיחות בדרכים בוועדת החינוך, שזה המקום הנכון להתחיל איתו.

חמד עמאר: אני חושב שחינוך תעבורתי במדינת ישראל הוא דבר מאד חשוב.

חמד עמאר: אנחנו לפעמים במדינת ישראל מתחילים בדברים ולא משלימים אותם עד הסוף.

חמד עמאר: דוגמא, החלטנו שרישיון נהיגה יוכל לקבל צעיר בגיל 16 ותשעה חודשים, ומצד שני לא הלכנו וקדמנו את זה עם בתי הספר.

חמד עמאר: המשכנו עם זה שחינוך תעבורתי יהיה בכיתה י"א.

חמד עמאר: במקום שנוריד את זה לכיתה י', לפי ההתקדמות שלנו.

חמד עמאר: אנחנו רוצים שאותו ילד, אותו צעיר יגיע לצבא עם ניסיון נהיגה, אנחנו צריכים גם להתאים את עצמנו לנושא הזה.

חמד עמאר: זה הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות.

חמד עמאר: ובאמת, בהזדמנות הזאת, לפני שאני אמשיך את דברי, אני חייב להודות למשרד התחבורה, לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ובראשם המנכ"ל מירב, על העבודה הנפלאה שאתם עושים.

חמד עמאר: באמת אתם עושים עבודה מעולה.

חמד עמאר: אני מלווה אתכם כמעט 7 שנים.

חמד עמאר: מאז שנבחרתי לכנסת בשנת 2009, אני מוביל את השדולה, מוביל את היום הזה, היום החשוב הזה, בעזרתם ואתם עושים עבודה מצוינת.

חמד עמאר: עבודה קדושה למען ביטחון הילדים שלנו וכולם.

חמד עמאר: זו נקודה אחת שדיברתי עליה בהתחלה, שאתה לא יכול היום להגיד שאני רוצה לתת רישיון נהיגה בגיל 16 ותשעה חודשים, ואותו ילד יתחיל ללימוד חינוך תעבורתי בכיתה י"א, כשכבר הוא בן 16.5-17.

חמד עמאר: אם היינו מורידים את הגיל לכיתה י' ונותנים לאותו ילד ללמוד בכיתה י', אנחנו נדע שאותו ילד מחויב בחינוך תעבורתי, גם שיעשה את התיאוריה בכיתה י'.

חמד עמאר: שאנחנו נבוא ונשקיע ונגיד שכל ילד במדינת ישראל, בכיתה י', בכדי שיגיע לשיעורים, נגיד לו אתה מגיע לשיעורים, בסיום הלימודים שלך של חינוך תעבורתי, תיגש לתיאוריה, תקבל את התיאוריה שלך ותתחיל עם הרישיון שלך בגיל 16 ותשעה חודשים, וכך אנחנו יכולים לעזור מאד מאד בנושא הזה.

חמד עמאר: מעורבות של צעירים עד גיל 24, אדוני יושב הראש, היא מעורבות אדירה.

חמד עמאר: הכי גבוהה במדינת ישראל.

חמד עמאר: המעורבות של הצעירים היא הכי גבוהה.

חמד עמאר: אני בעצמי חוקקתי חוק לפני ארבע שנים, אני חושב, של רמת אלכוהול כמעט אפסית לנהגים צעירים עד גיל 24 ואני רוצה להגיד לכם שבמשטרה עדיין לא אוכפים את החוק.

חמד עמאר: אתה יכול להיות עם כמות אלכוהול מסוימת שבודקים אותך לפי החוק הישן.

חמד עמאר: החוק החדש שאני חוקקתי אותו לפני ארבע שנים, שהמשטרה הייתה אמורה להתחיל לאכוף את החוק הזה לפני שלוש שנים-שלוש שנים וחצי, עד הסוף לא אוכפים את החוק הזה ואני לא מצליח לקבל תשובה ברורה.

חמד עמאר: אומרים לי הינשוף לא יכול לתת את הבדיקה, לא מתאים, אז אם אנחנו ארבע שנים לא מצליחים לסדר ינשוף שייתן לנו את הבדיקה, ברוב מדינות העולם נמצא הדבר הזה, ברוב מדינות העולם בודקים את הדבר הזה, ברוב מדינות העולם כשאומרים אלכוהול כמעט אפס, יכולים להגיע לתוצאות ולבדוק ולהוציא את הדו"ח ולהרתיע את אותם צעירים.

חמד עמאר: הצעירים עדיין מתנהגים כאילו מותר להם לשתות את בקבוק הבירה הראשון והשני, ולצאת לנהג ולנהוג ולכן אחוז התאונות של הצעירים הוא מאד גבוה והשכיחות של התאונות הקטלניות שם, הוא כתוצאה ממהירות גבוהה אצל הצעירים.

חמד עמאר: גם לנקודה הזאת אנחנו חייבים להיכנס.

חמד עמאר: ואין מה לעשות, כל הנושא הזה צריך כסף.

חמד עמאר: המדינה, במקום שתמשיך להשקיע, מספר ההרוגים עולה.

חמד עמאר: משנת 2009, משנת 2012 אנחנו בעלייה של מספר ההרוגים במדינת ישראל.

חמד עמאר: ובמקום להוסיף עוד כסף לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, להוסיף כסף לתכנית התעבורתית, לחינוך התעבורתי – מכמעט 40 מיליון שקלים, הורידו את זה ל-18 מיליון שקלים.

חמד עמאר: במקום שכל תלמידי ישראל בכיתה י' יקבלו את זה או איך שהיה בכיתה י"א, מקבלים את זה חלק.

חמד עמאר: לא כולם מקבלים.

חמד עמאר: אני מקווה שהשר ייקח את הנושא של הבטיחות בדרכים, ייקח את הנושא של הרשות, ייקח את הנושא של החינוך התעבורתי וישקיע.

חמד עמאר: כאן אנחנו צריכים להשקיע.

חמד עמאר: אנחנו צריכים להשקיע בצעירים שלנו, אנחנו צריכים לשמור עליהם ואני מבטיח לכם – אם אנחנו שומרים על אותם צעירים, שיקבלו את החינוך הדרוש – זה ילווה אותם לשנים רבות קדימה.

חמד עמאר: ואנחנו רוצים אותם גם בצבא, שיצברו גם את הניסיון שלהם לפני הצבא בנהיגה וגם שחלק מהם נהיים נהגים בצבא והם צריכים הרבה שעות נהיגה והרבה שעות על ההגה.

חמד עמאר: לכן הנושא זה הוא נושא מאד חשוב.

חמד עמאר: אני אגיד כמה משפטים על בטיחות ותשתיות בסמוך למוסדות חינוך.

חמד עמאר: אני מכיר את זה גם בעבודתי הקודמת, כשהייתי במשרד התחבורה.

חמד עמאר: אני אומר לכם, הנושא הזה במגזר הלא יהודי, הוא נושא שצריך לקחת אותו לטיפול מאד מאד אינטנסיבי.

יעקב מרגי: הוועדה מקיימת דיון מהיר בשבוע הבא לגבי כל נושא הפיתוח של בתי הספר.

חמד עמאר: זה נושא שאנחנו צריכים לקחת אותו.

חמד עמאר: אני אומר לך, הקימו רשות שנקראת הרשות לבטיחות בדרכים בהוראת שעה.

חמד עמאר: אני מקווה שהשר ייקח את זה לידיים שלו ויעביר את זה כחוק במדינת ישראל והחוק תדע שיש לה ביטחון עבודה ותכנית עבודה לכמה וכמה שנים קדימה.

חמד עמאר: אותה רשות צריכה להיות המפקחת.

חמד עמאר: היא צריכה לתאם את הפעילות בין הרשות המקומית למשרד התחבורה, למשטרה, למשרד החינוך, לכולם.

חמד עמאר: לשבת, להגיע לבתי ספר, להגיד תשמע, חסר - אחד, שניים, שלושה.

חמד עמאר: אצלם אנשי המקצוע.

חמד עמאר: שם צריך להיות.

חמד עמאר: במקום שנעשה את זה אנחנו מקצצים להם את התקציב של הרשות לבטיחות בדרכים ואנחנו לא נותנים להם את הסמכויות הדרושות והם עדיין כפופים למנכ"ל משרד התחבורה.

חמד עמאר: במקום שהם יהיו רשות עצמאית, שלא כפופה לאף אחד, ואז הם יוכלו לעבוד ולעשות את העבודה שלהם כמו שצריך.

חמד עמאר: לכן אני באמת מודה לך על קיום הדיון הזה.

חמד עמאר: אנחנו נמשיך ביום הזה, יש לנו עוד דיונים בוועדות אחרות ותודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר.

יעקב מרגי: אנחנו נתמודד עם התהיות והשאלות ששאלת.

יעקב מרגי: יש לנו כאן מצגת.

יעקב מרגי: לפני שנפתח את הדיון נרצה לראות אותה, אחרי שאני אומר מספר מילים, כך שיהיה לנו גם מצע לקראת הדיון ולקראת שאר הדוברים.

יעקב מרגי: קיבלתי איזה מסמך אתמול של פרופסור קובי פלג.

יעקב מרגי: גילוי נאות, אני לא מכיר אותו מלפני כן.

יעקב מרגי: הוא מנהל המרכז הלאומי לחקר הטראומה.

יעקב מרגי: אני רוצה להקריא לכם נתונים.

יעקב מרגי: תרגמתי אותם לכמויות, זה מפחיד, מבהיל.

יעקב מרגי: הם עשו מחקר והוא כותב בדו"ח: 1 מכל 11 תושבים מתושבי ישראל יאושפז עקב פציעה בתאונות דרכים במהלך חייו.

יעקב מרגי: כשמקבלים על 1 מכל 11, בואו ניקח על אוכלוסייה של 8 מיליון תושבים - 727,000 איש.

יעקב מרגי: אחד מכל 73 תושבי ישראל יהיה פצוע קשה עקב תאונת דרכים, זה 109,000 פצועים קשה.

יעקב מרגי: אני בכוונה תרגמתי את זה.

יעקב מרגי: כשאומרים 1 מ-11, אנחנו לא מבינים.

יעקב מרגי: 1 מכל 26 תושבים מעל גיל 65 – יאושפז עקב תאונת דרכים כהולך רגל.

יעקב מרגי: 307,000 אזרחים ותיקים נפגעים בתאונות דרכים כהולכי רגל.

יעקב מרגי: זה נראה לי מוגזם, אבל כנראה שהוא יודע מה שהוא אומר.

יעקב מרגי: 1 מכל 36 ילדים עד גיל 9 יאושפז עקב תאונת דרכים כהולך רגל.

יעקב מרגי: זה 222,000 ילדים.

יעקב מרגי: אז רבותי, אני עוצר פה, כי יש עוד כמה נתונים שהוא כתב בדו"ח.

יעקב מרגי: הדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: אני חושב שבסך הכל מספר ההרוגים זה לא כמו שאתה ציינת, אנחנו נשמע את זה אחר כך.

יעקב מרגי: יש ירידה מסוימת, אבל לא מספיק.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין בתחום של ה-300 פלוס.

יעקב מרגי: זו כמות אדירה.

יעקב מרגי: יש השקעה בתשתיות.

יעקב מרגי: אף אחד לא יכול לומר כבישים אדומים.

יעקב מרגי: יש עדיין, אבל יש השקעה בתשתיות.

יעקב מרגי: איכות המכוניות בכבישים הולכת וגדלה.

יעקב מרגי: הצפיפות גם כן הולכת וגדלה.

יעקב מרגי: חסר לנו פה משהו.

יעקב מרגי: כנראה שחסר החינוך התעבורתי ואנחנו ניתן דגש כאן, היום בדיון, לנושא החינוך התעבורתי, אבל לפני כן אני רוצה לראות את המצגת של ארגון בטרם.

יעקב מרגי: ניתן את הקרדיט לכולם – מרכז השלטון המקומי בישראל, נשק וסע, הבמה שלכם.

יעקב מרגי: מספר דקות בלבד, כדי שנוכל להתקדם.

<אביטל אפל פנקס: בסדר גמור.

<אביטל אפל פנקס: אני אעשה הקדמה קצרה לפני שנציג את המצגת.

<אביטל אפל פנקס: באמת תודה יושב הראש.

<אביטל אפל פנקס: אחוז הילדים שנהרגים בתאונות בישראל הוא הגובה במדינות ה-OECD.

<אביטל אפל פנקס: ארגון בטרם פרסם השנה מחקר וראינו שזה לא פלא.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו שולחים את הילדים שלנו הרבה פעמים פשוט לשדה קרב בבוקר.

<אביטל אפל פנקס: קודם כל בישראל עדיין רוב הילדים מגיעים לבית הספר ברגע – שני שלישים.

<אביטל אפל פנקס: להבדיל ממדינות אחרות, כאן זה הרוב המוחלט.

<אביטל אפל פנקס: במחקר שעשינו, עשינו גם תצפיות ואנחנו ראינו שיש גם קשיים פיזיים מאד מאד גדולים.

<אביטל אפל פנקס: קודם כל יש המון רכבים שחולים על המדרכות, גזם, פחי מחזור, כלומר הרבה דברים שמורידים אותם לכביש.

<אביטל אפל פנקס: הנהג הישראלי לא נותן להם זכות קדימה.

<אביטל אפל פנקס: שליש מהנהגים – הילד מנסה לחצות את הכביש – והם פשוט לא נותנים להם זכות קדימה.

יעקב מרגי: הם שקופים.

<אביטל אפל פנקס: שקופים.

<אביטל אפל פנקס: נוסיף לזה גם את האימפולסיביות הטבעית שיש בכל ילד וכשהוא צריך להמתין ולהמתין ולא עוצרים לו, אז מן הסתם אנחנו רואים תאונות.

<אביטל אפל פנקס: 22% מהילדים שנפצעו בתאונות דרכים זה עקב התפרצות לכביש.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו רואים שהם מוסחים.

<אביטל אפל פנקס: 1 מ-8 ילדים שוחחו בטלפון בזמן שחצו את הכביש.

<אביטל אפל פנקס: הם לא מצייתים לחוקי התנועה.

<אביטל אפל פנקס: שניים מתוך 5 בני נוער חצו באור אדום.

<אביטל אפל פנקס: אגב, גם ההורים, שאנחנו חושבים שהם יבואו וישמשו דוגמא אישית טובה - זה ממש נתון שהפתיע אותנו – להיפך.

<אביטל אפל פנקס: ההורים משמשים דוגמא אישית רעה.

יעקב מרגי: אני אעזור לך קצת.

יעקב מרגי: יש את המראה הזה שהאימא דוחפת את העגלה קדימה לתוך הכביש, קודם כל שהעגלה תהיה - - -

<אביטל אפל פנקס: עם הפלאפון ביד, כן.

<אביטל אפל פנקס: וההורים בעצם חוצים את הכביש באור אדום ביחד עם הילדים שלהם.

<אביטל אפל פנקס: הילדים פחות חוצים באדום כשהם לבד, מאשר כשהם עם ההורים שלהם.

<אביטל אפל פנקס: בעצם השקלול של כל הנתונים האלה יוצר לנו מצב שזה פלא שאין אפילו יותר תאונות דרכים וזה מגמה ומצב שאנחנו חייבים להילחם בו.

<אביטל אפל פנקס: בנוסף לנושא של שיעורי החינוך כמובן והחינוך של הילדים שהוא מאד ספציפי - - -

יעקב מרגי: אני נוכל לעשות את האינסרטים שלך במקביל למצגת?

<אביטל אפל פנקס: כן.

<אביטל אפל פנקס: אני רק רוצה לומר רק משפט אחד, לפני שיחיאל ייתן את הדוגמאות מתוך עבודה מאד יפה של נשק וסע ליד בתי הספר.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו רוצים להגיד שאנחנו פנינו למשרד התחבורה ואמרנו חייבים הנחיות בטיחות לכבישים ולמדרכות שהם סביב מוסדות החינוך.

<אביטל אפל פנקס: כמו שבארצות הברית ובקנדה יש מה שנקרא - school zoen, ששם אנחנו יודעים שיש תנועה שהיא ממותנת – 30 קמ"ש, יש מדרכות רחבות.

<אביטל אפל פנקס: כלומר, יש כל מיני דברים שאנחנו יודעים שמפחיתים את תאונות הדרכים.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו חייבים ליצור סביבה שהיא הרבה יותר סלחנית לילד, שבעצם אותם ילדים שהולכים ברגל יוכלו ללכת בבטחה.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו שמחים שבדצמבר - - -

מירב בן ארי: לא נעים לי לומר לך, אבל בהודו ובמדינות עולם שלישי יש school zoen, לא רק בארצות הברית.

מירב בן ארי: תיקחי אותן כדוגמא, לא את ארצות הברית ואת קנדה.

<אביטל אפל פנקס: בהחלט.

<אביטל אפל פנקס: אגב, את ה- school zoen שם אני פחות מכירה, אבל באוגוסט 2014 אנחנו מאד שמחים שמנכ"ל משרד התחבורה הסכים איתנו והקים ועדה שהחליטה על הנחיות ל-school zoen, לאותו אזור בית ספר, לאותה סביבה בטוחה.

<אביטל אפל פנקס: עדיין לא הוקמה הוועדה.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו מאד מאד מקווים וקוראים כאן למשרד התחבורה לקדם את ההנחיות האלה.

יעקב מרגי: מצגת, בבקשה.

<יחיאל מונטג: בוקר טוב.

<יחיאל מונטג: יחיאל מונטג, נשק וסע, עיניים בדרכים.

<יחיאל מונטג: רק משפט אחד לחבר הכנסת חמד עמאר.

<יחיאל מונטג: אני שמח לבשר שיש התחלות במגזר הערבי.

<יחיאל מונטג: יש לנו ארבעה בתי ספר שהם בהתחלה של טיפול – בחיפה וברמלה, ואינשאללה – בכל הארץ.

<יחיאל מונטג: המצגת מטפלת במפגעי בטיחות אופייניים סביב מוסדות חינוך ובמתן הפתרונות כפי שאנחנו, ארגון בטרם והמרכז מקדמים.

<יחיאל מונטג: בעיה – תנועה דו סטרית סואנת, מה שאנחנו רואים בסביבת מוסדות חינוך שזה כאוטי לחלוטין.

<יחיאל מונטג: אתם רואים אנדרלמוסיה מוחלטת.

<יחיאל מונטג: מה שאנחנו ממליצים זה הגדרת כביש חד סטרי ואמצעי מיתון תנועה.

<יחיאל מונטג: ויש לנו כבר ניסיון בכמה מקומות, זה עושה את העבודה.

<יחיאל מונטג: אי תנועה מסומנים – אתם רואים פה בתמונה אי תנועה מסומן.

<יחיאל מונטג: אתם רואים שזה קו על הכביש ואתם יודעים שקווים על הכביש הם בגדר המלצה או הגיג לנהג הישראלי.

<יחיאל מונטג: אתם רואים שהנהגת עוצרת איפה שהיא עוצרת משום שאפשר לעקוף אותה.

<יחיאל מונטג: אתם רואים פה שני נהגים, אני צילמתי את זה וזה לא יאמן – שני החברה היו שקועים בשיחה עמוקה ביניהם.

<יחיאל מונטג: הם ידעו שאפשר לעקוף אותם ואתם רואים באמת שמכונית עקפה אותם.

<יחיאל מונטג: הפתרון הוא מאד פשוט – השקעה לא גבוהה.

<יחיאל מונטג: אתם רואים את הלפני ואחרי.

<יחיאל מונטג: פשוט בקטעים שמול בית ספר – להאריך את אי התנועה ולא לאפשר פיזית עקיפה.

<יחיאל מונטג: זה עושה את העבודה.

<יחיאל מונטג: פתיחת שערי בתי ספר בסמוך למעגלי תנועה.

<יחיאל מונטג: אתם יודעים שבמעגל תנועה אסור לעצור.

<יחיאל מונטג: רק ששמים שער ליד מעגל תנועה, מעגל התנועה הופך להיות מגרש חנייה ופוקק את כל היישוב, בנוסף כמובן למצבי הסיכון.

<יחיאל מונטג: איך אנחנו פתרנו את הבעיה – אנחנו פשוט העתקנו את השער.

<יחיאל מונטג: כלומר פתחנו שער אחר והבעיה נפתרה מעצמה.

<יחיאל מונטג: כלומר, אנשים לא עצרו במעגל התנועה.

<יחיאל מונטג: לא הייתה בעיה פתאום.

<יחיאל מונטג: זה פתרון.

<יחיאל מונטג: הסדרת שדה ראייה.

<יחיאל מונטג: אתם רואים פה דוגמא.

<יחיאל מונטג: נניח שמאחורי העץ עומד ילד קטן ונחמד בכיתה א' או ב' ולא רואים אותו.

<יחיאל מונטג: אם מישהו לוקח את הסיבוב ימינה, שלא נדע מה יכול לקרות.

<יחיאל מונטג: לעומת זה, בקריית גת חשבו על זה וגזמו בצורה כזאת שרואים את מעבר החצייה.

<יחיאל מונטג: יש שדה ראייה מאד יפה.

<יחיאל מונטג: פניות פרסה וסטיות מנתיב.

<יחיאל מונטג: זאת מכה חמורה כמעט ליד כל בית ספר שאני מכיר.

<יחיאל מונטג: ממש ללא שליטה.

<יחיאל מונטג: אתם רואים פה בתמונה השמאלית שנהג מוריד ילד לבית הספר כשהוא מראש נכנס לנתיב ההפוך.

<יחיאל מונטג: כלומר, גם כשהוא ייצא מהנתיב, הוא ייצא אל מול התנועה וזה מצב של סכנה אמיתית.

<יחיאל מונטג: פה אתם רואים למשל קו הפרדה לבן רצוף, שזה שוב, בגדר המלצה.

<יחיאל מונטג: תראו, רוב המכוניות פשוט עומדות הפוך.

<יחיאל מונטג: זה ליד בית ספר.

<יחיאל מונטג: הפתרון הוא פשוט הפרדה פיזית ואז לא צריך לדבר הרבה.

<יחיאל מונטג: פה עשינו ניסוי שהצליח.

<יחיאל מונטג: שמנו קונוסים ופשוט נמנע מהנהגים לעבור לנתיב האחר והבעיה פשוט נפתרה.

<יחיאל מונטג: או, כמו בנתניה, שמו מפרדה פיזית.

<יחיאל מונטג: מפרדה פיזית אי אפשר לעקוף.

<יחיאל מונטג: אם מישהו יתעקש הוא יעשה את זה, אבל הנה, נתניה, תראו איזו תנועה מסודרת.

<יחיאל מונטג: לא היה שם צל של שוטר.

<יחיאל מונטג: הורדת ילדים בצורה פרועה.

<יחיאל מונטג: את זה אנחנו עדיין רואים בבתי ספר רבים ולזה יש לנו מענה שהוכיח את עצמו ואנחנו עובדים על המיזם נשק וסע כבר 12 שנה – ממטולה עד אילת.

<יחיאל מונטג: המיזם הזה מצליח מאד.

<יחיאל מונטג: יש עוד הרבה מה לעשות.

<יחיאל מונטג: בעזרת המיזם אנחנו מגדירים מקום להורדת התלמידים.

<יחיאל מונטג: אנחנו ממליצים, זה עדיין לא בספר התמרורים, אבל הרשויות לוקחות על עצמן את האחריות ועושות את זה.

<יחיאל מונטג: תיכף תראו דוגמא.

<יחיאל מונטג: הנקודה היא סמוך לשער בית הספר, ככה שהורה יכול להיפרד מהילד בלי לדאוג ולראות האם הוא באמת הולך בכיוון.

<יחיאל מונטג: אין חציית כבישים כמעט תמיד, המקום מסומן ומתומרר על פי חוק, ככה שאין בכלל שאלה האם זה בסדר או לא בסדר.

<יחיאל מונטג: האזור ממוקד ואנחנו מאד שואפים לאחידות הגדרה בכל הארץ, כדי שזה יהיה כמו תמרור.

<יחיאל מונטג: תמרור עצור, תמרור מתומן, אז אין תמרור אחד שהוא משולש, השני מרובע, השלישי מחומש.

<יחיאל מונטג: חד-חד ערכי.

<יחיאל מונטג: והדבר הזה הוא מאד זול.

<יחיאל מונטג: בדקנו.

<יחיאל מונטג: זה בסביבות 3,000 שקלים לנקודה.

<יחיאל מונטג: זה הכל.

<יחיאל מונטג: ככה נראה לדוגמא בית הספר בן גוריון בבאר שבע וככה זה נראה ממטולה עד אילת.

<יחיאל מונטג: אנחנו סובלים מהעדר הנחיות מסודרת, מה שאביטל אמרה, תשתיות בסביבת בתי ספר.

<יחיאל מונטג: זה מונע יישום מיזמי נשק וסע, כי כשהתשתית לא קיימת ההורים לא יכולים פשוט לשתף פעולה והם נאלצים לעבור עבירות וזה מנציח ליקויי בטיחות בסביבת בתי ספר.

<יחיאל מונטג: והפתרון הוא פשוט הגדרת אזור סטרילי בבתי ספר, אותו school zoen שאביטל אמרה, ואנחנו שואפים ופועלים ודרך אגב אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<יחיאל מונטג: זה נכנס עכשיו לשיתוף עמוק יותר, בין היתר גם כדי להביא להנחיות מחייבות שמגדירות את מצב התשתיות בסביבת מוסדות החינוך.

<יחיאל מונטג: תודה רבה.

יעקב מרגי: תן לנו מספר מילים על נשק וסע, לא כולם מכירים את המיזם.

יעקב מרגי: מי עומד מאחורי המיזם הזה.

<יחיאל מונטג: אנחנו.

יעקב מרגי: מי זה אנחנו?

<יחיאל מונטג: עמותת נשק וסע עיניים בדרכים.

<יחיאל מונטג: התחלנו את המיזם הזה בשנת 2003 באופן אקראי ליד בית הספר של הילדים שלי, וראה זה פלא, פתאום אין פקקים והכל מסודר והרבה יותר בטוח.

<יחיאל מונטג: ואז עשינו עוד בית ספר ועוד בית ספר ועוד בית ספר ואז שמעו על המיזם.

<יחיאל מונטג: פנו אלינו מרשויות אחרות ואנחנו התרחבנו והתרחבנו והיום כמו שאמרתי, אנחנו ב-65 רשויות, החל בקריית שמונה ומטולה בעצם ועד אילת.

יעקב מרגי: יש שאלה תלמודית כסף מנלן?

יעקב מרגי: מאיפה?

<יחיאל מונטג: קודם אחד עמד על אופניים חד אופן ועשה קסמים ואז הוא אמר לאנשים עכשיו אני אעשה קסם וכולם ייעלמו.

<יחיאל מונטג: הוא ירד והוריד את הכובע וביקש כספים וכולם נעלמו.

<יחיאל מונטג: לאור המסקנה הברורה הזאת והכאבים שסבלנו בדרך, אנחנו פונים לשוק הפרטי.

<יחיאל מונטג: תודה לאל בינתיים יש פתרון.

<יחיאל מונטג: אנחנו עובדים על עוד פתרונות.

<יחיאל מונטג: אנחנו לא מצפים לפתרון מהממשל.

יעקב מרגי: לא רוצים או לא מצפים?

<יחיאל מונטג: אנחנו נשמח מאד לקבל כל שיק, אבל - - -

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם והתמונות – לא דומה תשמע לתחזה, ואנחנו רואים שזה גם פתרונות קלים, יצירתיים.

יעקב מרגי: קצת מחשבה ואפשר להרים את זה ולמנף את זה ברמות.

יעקב מרגי: מאחר שאנחנו הולכים לדבר על חינוך תעבורתי, מסתבר שהכל מתחיל ואני לא רוצה לומר נגמר בכסף.

יעקב מרגי: זה מתחיל וחייב להתחיל בכסף.

יעקב מרגי: אז בואו נשמע את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, קודם כל על תקצוב בשנים האחרונות, מגמות בתקצוב, תכניות עבודה, מגמות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: יכול להיות שאנחנו סתם רואים שחורות.

יעקב מרגי: אולי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<מרדכי בהירי דואני: בוקר טוב לכולם.

<מרדכי בהירי דואני: תודה רבה על ההזדמנות לדבר בפניכם.

<מרדכי בהירי דואני: שמי מרדכי בהירי דואני.

<מרדכי בהירי דואני: אני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: אני רוצה לשתף אתכם בבוקר המדהים הזה שעברתי, שבאלפי מעברי חצייה בישראל – מקריית שמונה שבצפון ועד אילת שבדרום – מאות אלפי ישראלים, ראשי ערים, קשישים, הורים והכי חשוב ילדים – חצו את הכביש והמתינו שנייה וחצי ולמעשה זו שנייה מאד מאד חשיבה.

<מרדכי בהירי דואני: השנייה הייתה במטרה לדבר אחד – לעלות לסדר היום הציבורי את הקטל בכבישים, את הקטל בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: נתונים מהבוקר מראים ש-300 אזרחים במדינה נהרגו בכבישים מתחילת השנה בלבד.

<מרדכי בהירי דואני: כל יום אנחנו מאבדים מישהו.

<מרדכי בהירי דואני: אבל מה שמפריע בעיקר זה ההרגל שלנו, זה עובר ליד האוזן.

<מרדכי בהירי דואני: לפני תקציבים אני רוצה לספר לכם מה עבר עלי בשנה האחרונה כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: בדיוק לפני שנה, בטקס הזיכרון להרוגי תאונות הדרכים בישראל, ישבתי ועלתה מנחה ואמרה שאנחנו יוצאים בבוקר לעבודה יכול להיות שנחזור וייפלו עלינו השמיים.

<מרדכי בהירי דואני: ועלתה משפחה מדרום אמריקה, שהאבא לא הסתכל אל הקהל, הוא הסתכל על דבר אחד בלבד – על התמונה של הבת שלו.

<מרדכי בהירי דואני: והוא הסתכל והסתכל.

<מרדכי בהירי דואני: הבנתי שנפלו עליו השמיים וכשחזרתי הביתה, לבית שלי, נכנסתי לחדרים של הבנות ושל אשתי בשביל לראות דבר אחד – שלא נפלו עלי השמיים.

<מרדכי בהירי דואני: זה האירוע שמלווה אותי כל יום בדרך לעבודה ובחזרה מהעבודה.

<מרדכי בהירי דואני: וכן, המצב הוא לא מדהים.

<מרדכי בהירי דואני: וכמו שאמר חבר הכנסת חמד עמאר, הוא אמר את הכל, אבל אני חושב שלפני הכל בואו אנחנו, ואני באמת קורא לכולנו, לפני הכל, שאנחנו יוצאים בבוקר אנחנו יוצאים למלחמה.

<מרדכי בהירי דואני: יש לי בקשה אחת והיא בקשה נורא קלה.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו נכנסים לרכב, חוגרים את החגורה, נשים בצד תמונה של המשפחה שלנו, של האוהבים שלנו.

<מרדכי בהירי דואני: לפני שמניעים את הרב בואו נסתכל על התמונה הזאת ונבטיח שאנחנו רוצים לחזור אליהם בשלום.

<מרדכי בהירי דואני: יש לא מעט הרוגים בישראל שמתחלקים למעשה לשלושה סוגים של אוכלוסיות – הולכי הרגל – שהם כשליש מההרוגים וזה הנושא של יום הבטיחות הזה; כמובן הבעיה במגזר הערבי של דריסות חצר ונהגים צעירים; ונהגים מקצועיים שחלקם בתרומה הוא מאד מאד גבוה.

<מרדכי בהירי דואני: אני באמת מסכים ומאמין, ואני בן של אנשי חינוך, אמא שלי הייתה מנהלת בית ספר וגם אבי, שהכל מתחיל בחינוך וכמובן מסתיים בחינוך וכמו שאמר חמד עמאר, באמת אנחנו צריכים לרדת לכיתה י' וזה בדיוק מה שאנחנו עומדים לעשות.

<מרדכי בהירי דואני: לרדת בחינוך התעבורתי מכיתה י"ב לכיתה י'.

<מרדכי בהירי דואני: וצריך בשביל זה כסף ולא הרבה כסף.

<מרדכי בהירי דואני: ולא הרבה כסף.

<מרדכי בהירי דואני: 40 מיליון שקלים למדינת ישראל זה לא הרבה כסף.

<מרדכי בהירי דואני: זה טעות קולמוס - - -

יעקב מרגי: אז בוא תן לנו תמונת מצב של תקציב שמושקע בחינוך תעבורתי, מגמות בחינוך התעבורתי.

יעקב מרגי: תן לנו תמונת מצב.

<מרדכי בהירי דואני: מבחינה תקציבית, תקציב הרשות ירד מ-550 מיליון שקלים בשנת 2008 או בשנת 2007 כשהיא נוסדה, ל-223 מיליון שקלים בשנת 2016.

<מרדכי בהירי דואני: תמונה שמדברת בעד עצמה.

יעקב מרגי: ל-40%.

<מרדכי בהירי דואני: 40% נשאר.

<מרדכי בהירי דואני: זה בדיוק ההבדל וזה מקשה.

<מרדכי בהירי דואני: זה מקשה מאד.

<מרדכי בהירי דואני: בנושא החינוך התעבורתי, יש תכנית למעשה של הרשות עם משרד החינוך, בשיתוף פעולה מלא ותציג אותו נחמה - מה אנחנו מציעים ולאן צריך להגיע עם זה קדימה.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<נחמה לאור דרורי: נחמה לאור דרורי, ראש אגף חינוך, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<נחמה לאור דרורי: אני אתחיל אולי מנתון כדי לסבר את האוזן לגבי המעורבות של נהגים צעירים בתאונות דרכים.

<נחמה לאור דרורי: המעורבות של נהגים צעירים עד גיל 24 גבוהה פי 1.7 מנהגים בגילאי 25 ומעלה.

<נחמה לאור דרורי: כאשר אנחנו בוחנים את התאונות שבהן הם מעורבים, אז ב-62% מהמקרים שבהם צעירים מעורבים, מתקיימת עבירת תנועה, לעומת מצב של גילאי 25 ומעלה, שב-47% מהמקרים יש עבירת תנועה.

<נחמה לאור דרורי: אז המצב ברור והתמונה ברורה לנו.

<נחמה לאור דרורי: אולי אני אוסיף רק שהעבירה השכיחה ביותר בקרב צעירים היא באמת הנהיגה במהירות מופרזת.

<נחמה לאור דרורי: התחנה האחרונה שבה אנחנו נפגשים עם התלמידים בחינוך הפורמאלי, זה לפני שהם מקבלים את רישיון הנהיגה שלהם.

<נחמה לאור דרורי: אחר כך הם עוברים למערכות אחרות ובעצם זאת ההזדמנות האחרונה שלנו להטמיע את המסרים של בטיחות בדרכים.

<נחמה לאור דרורי: בעצם משנת 2008, שבה החינוך התעבורתי מומן בקרוב ל-40 מיליון שקלים, 39.5 מיליון שקלים, היום אנחנו עומדים על מצב של מימון של 18 מיליון שקלים בלבד.

<נחמה לאור דרורי: המשמעות היא שבמקום להגיע לכל התלמידים שנמצאים באותה שכבת גיל, אנחנו מגיעים ל-3,000 מתוך 4,253 כיתות.

<נחמה לאור דרורי: יש לנו נתח משמעותי של תלמידים שבגלל מגבלה תקציבית אנחנו לא מצליחים להגיע אליהם עם החינוך התעבורתי.

יעקב מרגי: כמה מושקע סך הכל בחינוך התעבורתי?

<נחמה לאור דרורי: מבחינת תקציבים?

יעקב מרגי: כן.

<נחמה לאור דרורי: כרגע, אחרי הקיצוץ המשמעותי, אנחנו מדברים על 18 מיליון שקלים, שכיום הרשות יכולה לתת אחרי הקיצוצים בתקציבה למימון העניין הזה וזה קיצוץ מ-40 מיליון שקלים בשנת 2008.

יעקב מרגי: מה הן שאר המטלות של הרשות?

<נחמה לאור דרורי: מיד.

<נחמה לאור דרורי: מספר הכיתות – אנחנו מצליחים להגיע ל-3,000 כיתות מתוך 4,253 כיתות.

יעקב מרגי: מה שאר המטלות המעוגנות בהגדרה שלכם?

<מרדכי בהירי דואני: הרשות הלאומית למעשה מורכבת ממספר חטיבות.

<מרדכי בהירי דואני: דבר ראשון מרכז מידע לאומי.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו אוגרים את כל המידע הקשור לתאונות דרכים, גם ממכון גרטנר, עם פרופסור קובי פלג.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו בודקים, מפלחים אותו ובודקים באמת מה האוכלוסייה הפגיעה ואיך מונעים את ההרוג הבא.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו גם מבצעים מחקרים לגבי התנהגות של נהג, מה קורה בחו"ל, איך מתמודדים בחו"ל ואיך אנחנו משליכים את זה לארץ.

<מרדכי בהירי דואני: זה חטיבה אחת.

<מרדכי בהירי דואני: החטיבה השנייה זה החינוך וההסברה.

<מרדכי בהירי דואני: למעשה זו החטיבה שלוקחת את אותם מסרים שפיתחו במחקר ובמידע, ומנחילה אותם ליתר האוכלוסייה, בין בעזרת מערכת החינוך ובין בהסברה פשוטה לחלוטין באמצעי הטלוויזיה והתקשורת השונים.

<מרדכי בהירי דואני: החטיבה האחרונה היא חטיבת השטח.

<מרדכי בהירי דואני: למעשה זה המקום שבו הרשות מתחברת לקהילה, לתושבים בבתים שלהם, ברשויות שלהם, במתנ"סים, בקהילות בתוך בתי הספר.

<מרדכי בהירי דואני: זו פעילות הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: בנוסף אנחנו עובדים עם שותפים אסטרטגיים.

<מרדכי בהירי דואני: נכון להיום אנחנו מממנים למשטרת ישראל פעילות מבורכת ביותר, שבעיקרה היא פרויקט של מתנדבים בתנועה, שהרשות מממנת 100 ניידות לאכיפת הזהירות בדרכים ברחבי הארץ.

<מרדכי בהירי דואני: בנוסף, אנחנו מממנים לרשויות המקומיות 25 ניידות שמטרתן אחת - - -

יעקב מרגי: יש לכם חטיבת מחקר, הבנתי.

יעקב מרגי: עשיתם מחקר מבחינת

יעקב מרגי: כם מה אפקט התועלת, אם אני מקצץ 10 ניידות למשטרת ישראל ומסיט את התקציב שלהן לחינוך תעבורתי?

<מרדכי בהירי דואני: תראה, יש תמהיל.

<מרדכי בהירי דואני: התמהיל צריך להיות מחולק בצורה נכונה בין אכיפה, תשתיות ותרבות הנהיגה שהחינוך וההסברה הם חלק ממנה.

יעקב מרגי: השאלה אם זה נעשה על בסיס מחקר?

יעקב מרגי: בדיקה?

<מרדכי בהירי דואני: אם נעשתה הסברה?

יעקב מרגי: בוא אני אעזור לך.

יעקב מרגי: חלק גדול מחיי אני במגזר הציבורי, בחלקם הייתי שכיר, גם במסגרות מדינתיות, מתקנים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אני יודע איך זה עובד.

יעקב מרגי: אילוצים ואנחנו יודעים לעבוד במצבי לחץ.

יעקב מרגי: לא יודעים לעבוד במצבי לחץ.

יעקב מרגי: מתפקדים, אבל לא יודעים לעבוד נכון ולא יודעים לפעול נכון ופותרים בעיות.

יעקב מרגי: דעתי לא נוחה מזה שאתה צריך ואני צריך.

יעקב מרגי: למשטרת ישראל יש בעייה תקציבית – שתשב מול האוצר.

יעקב מרגי: היא יודעת לעשות את זה יותר טוב ממך.

יעקב מרגי: לך אין אבא ואמא, אין לך לוביסטים, אתה לא מעניין.

<מרדכי בהירי דואני: תודה.

יעקב מרגי: לא, אני אומר לך, אתה לא מעניין את האוצר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חמד עמאר אמר בצדק – אתה סמוך על שולחן אחרים.

יעקב מרגי: שולחנות של משרד התחבורה.

יעקב מרגי: אתם צריכים להיות רשות עצמאית, נטולת כל זיקה כדי לומר ולהיות המוכיח בשער.

יעקב מרגי: יש לי חשש ואני לא חושד, לכן מיד שאלתי ואמרתי אם זה מבוסס מחקרית.

יעקב מרגי: אני יודע מה הם תהליכי קבלת ההחלטות בגופים ציבוריים.

יעקב מרגי: זה יכול להיות גם טלפון, תשמע, אין לי ברירה, פעם בשנה.

יעקב מרגי: כשאני מדבר וכולם פה סביב השולחן מדברים על חשיבות החינוך התעבורתי, אני רוצה לדעת כנבחר ציבור, כגוף המפקח על פעולות הממשלה, אני רוצה לדעת שההסטה הזאת, שמישהו שקבע את ה-100 ניידות, זה משהו מבוסס, ואת ה-18 מיליון שקלים לחינוך תעבורתי – זה משהו מבוסס?

יעקב מרגי: בדוק?

יעקב מרגי: וזה לא על סמך, כי זה יכול להיות 100, יכול להיות 120 ויכול להיות גם 70.

חמד עמאר: אני רק רוצה לתת דוגמא של עבודה של הסברה בנושא הזה.

חמד עמאר: בשנת 2009 היו מעל 15 הרוגים בתאונות חצר.

חמד עמאר: תאונות חצר שהאבא שם רוורס, חוזר, פוגע בילד, הורג אותו – היו מעל 15 מקרים כאלה.

חמד עמאר: הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לקחה את הנושא הזה בשנת 2010 ועשתה מבצע הסברה בנושא במקומות המיועדים, בנגב זה היה במיוחד.

חמד עמאר: ירדנו שנה אחרי זה לאפס.

חמד עמאר: הפסיקו את הפרויקט עכשיו, הפסיקו להם את הפרויקט אחרי זה, עלינו ל-10 הרוגים בתאונות חצר.

חמד עמאר: החזירו להם את הפרויקט, ירדנו במספר ההרוגים.

חמד עמאר: זו הדוגמא.

יעקב מרגי: היא הנותנת.

יעקב מרגי: תשמע, אנחנו בנפשות עסקינן והוקמתם כי יש בכל צורך.

יעקב מרגי: לא הוקמתם בגלל שמישהו הפעיל לחץ.

יעקב מרגי: זה דבר נכון שנעשה וטוב שנעשה, אבל אני רוצה לדעת אם יש לנו מדידה, כלי מדידה ואפקטים חיוביים כמו של המיזם הזה.

יעקב מרגי: אם אני יודע שבגוף שלך תהליך קבלת ההחלטות ושינוי המדיניות, צריך לשנות מגמות, אין לי בעיה עם זה, אבל אם הם נעשים תוך כדי בדיקה ואחריות כבדה ולא מסע לחצים של זה או אחר בגלל אילוצי תקציב, אני רגוע.

יעקב מרגי: תמשיכי את הסקירה שלך.

יעקב מרגי: אנחנו נתקדם כי יש עוד הרבה דוברים.

<נחמה לאור דרורי: אוקיי.

<נחמה לאור דרורי: בעצם אם אנחנו צריכים לתאר את האתגרים המרכזיים של החינוך התעבורתי, אנחנו מדברים על באמת חסר בתקציבים בהגעה לכיתות מספיקות וגם על עוד שני דברים נוספים.

<נחמה לאור דרורי: האחד זה בעצם המחויבות של התלמידים להיות בכיתה, באמת הרצון שלנו לדעת שהמסרים שאנחנו מעבירים מוטמעים כמו שצריך בתוך השיעורים האלה.

<נחמה לאור דרורי: לכן, נוכח כל האתגרים שאנחנו מדברים עליהם עכשיו, הרשות, יחד עם אגף זה"ב, נגישות ואורח חיים בטוח, שמקס אבירם נמצא כאן כנציגם, שהם שותף בכיר שלנו, ישבנו יחד וניסינו לראות איך אנחנו מטפלים בכל האתגרים האלה, כיצד אנחנו נותנים להם את המענה.

<נחמה לאור דרורי: יש הסכם שכבר כתוב בינינו לבין אגף הזה"ב, שבו יש מחויבות של משרד החינוך להכניס את החינוך התעבורתי כמבחן סיום לתעודת הבגרות.

<נחמה לאור דרורי: משמע, התלמידים יצטרכו לעבור את הלמידה הזאת, להיבחן, כי בלעדי זה הם לא יוכלו לקבל את תעודת הבגרות שלהם.

<נחמה לאור דרורי: כך אני מייצרת איזו שהיא מחויבות לתלמידים אל הנושא, מעמידה את זה באמת בראש סדר העדיפויות, כפי שזה באמת צריך להיות.

<נחמה לאור דרורי: אבל זה לא מספיק להכריח את התלמידים להיות בשיעור.

<נחמה לאור דרורי: מה שאני צריכה לייצר שם זה גם למידה שהיא למידה משמעותית, שמדברת בשפה שלהם, שבאמת היא תכנית לימודים שמתאימה גם לעידן הזה וגם בזה יש הסכמה בינינו להשקעה ועבודה משותפת, כדי להפוך את תכנית הלימודים הזאת לכזו שבאמת תביא את התוצאות המתאימות.

<נחמה לאור דרורי: הנושא המשמעותי הוא באמת התקציב ואני רוצה רגע להתייחס להערה שלך.

<נחמה לאור דרורי: אין עבודות מחקר שיכולות ל - - -

יעקב מרגי: לשאלה שלך.

<נחמה לאור דרורי: לשאלה שלך.

<נחמה לאור דרורי: שיכולות להעדיף איזו שהיא פעולה הכרחית אחת על חשבון אחרת.

<נחמה לאור דרורי: תורת הבטיחות בדרכים מדברת על פעולה שבאה מכל הכיוונים.

<נחמה לאור דרורי: החינוך הוא בעצם חינוך בעיקר לעתיד.

<נחמה לאור דרורי: אנחנו רוצים לחנך דור עתידי.

יעקב מרגי: גברתי, נחמה, נכון?

<נחמה לאור דרורי: אבל אני כרגע חייבת לטפל באכיפה.

יעקב מרגי: צודקת במאת האחוזים, אבל את לא באת להחליף את כל הגורמים במדינה ואת באת לסייע בתחום מסוים.

<נחמה לאור דרורי: אני אמורה לתכלל.

יעקב מרגי: לתכלל.

יעקב מרגי: אם את חושבת ואת הגוף שמתכלל וחושבת שמשטרת ישראל צריכה להגביר את האכיפה, יש לה את המנדט ויש לה את הכלים ואין לי בעיה לעשות שותפויות.

יעקב מרגי: אני שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: יכול להיות שההחלטה היא הכי צודקת שיש.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כמבקר, אנחנו רוצים להיות רגועים, חברי הכנסת, שמי שקיבל את ההחלטה לרכוש 100 ניידות למשטרת ישראל ולהעביר רק 18 מיליון שקלים לחינוך תעבורתי, שאני אדע שזה מבוסס החלטה מקצועית.

יעקב מרגי: זה מה שביקשתי לדעת ואני לא מקבל ממך תשובה.

יעקב מרגי: אני לא באתי להקל ראש בשום פעולה שאתם עושים.

יעקב מרגי: רק אני, כגוף מבקר, חושב שהשאלה היא במקום.

אוסאמה סעדי: כמה למגזר הערבי.

יעקב מרגי: נגענו בזה, אתה דיברת עם באסל.

יעקב מרגי: נגענו בזה.

יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור.

אוסאמה סעדי: מתוך ה-18 – כמה למגזר הערבי?

יעקב מרגי: נגיע לזה.

יעקב מרגי: זו שאלה שמתבקשת ונגיע לזה.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין רק בפתיחה, כדי לשים את המפה על השולחן.

יעקב מרגי: יכול להיות שיבוא גוף מחקר ויאמר ש-18 מיליון שקלים זה יותר מדי, אבל זה לא זה.

יעקב מרגי: ברגע שאנחנו יודעים שהתקציב של הרשות הלאומית הולך ומקוצץ, קוצץ ב-60%, אני צריך לדעת לכלכל את צעדי בחכמה ובתבונה.

יעקב מרגי: אנחנו נעצור פה ונמשיך הלאה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת דוקטור ענת ברקו ולאחר מכן ניתן לאור ירוק, האם הם נמצאים כאן?

יעקב מרגי: איך לא? הם חייבים להיות.

<צביקה דן: רק כבוד יושב הראש, אנחנו רוצים להציג את הסקרים שעשינו.

יעקב מרגי: אנחנו עוד לא נעלנו את הישיבה, מכובדי, לכן אנחנו ניתן לכם גם כן.

ענת ברקו: תודה אדוני יושב הראש על ההזדמנות, ואני חושבת שזה באמת יום חשוב ביותר.

ענת ברקו: אם היה מדובר בפיגועי טרור ותאונות דרכים זה סוג של טרור, האולם הזה היה מלא.

ענת ברקו: הוא היה מלא מפה לפה.

ענת ברקו: זה נושא שהוא לא כזה מרגש כפי הנראה, ובגלל זה אין נוכחות.

ענת ברקו: הנוכחות היא כה דלה.

ענת ברקו: זה מתחיל מחיפוש ריגושים של הצעירים, זה עובר דרך חוסר נימוס והיחד בין אדם לחברו.

ענת ברקו: במיוחד האנשים שנוהגים בחו"ל ורואים שהמון פעמים אנשים יכולים להמתין, לא לצפצף בסיטואציות שברור שאם זה היה הנהג הישראלי, הוא כבר היה נכנס באוטו שלפניו.

ענת ברקו: זה הדברים.

ענת ברקו: החינוך הוא גם לנימוס ודרך ארץ ודרך זה זה משקף גם בנהיגה שלנו.

מאיר כהן: אני פעם נהגתי בנאפולי והתגעגעתי לנהוג בדימונה.

ענת ברקו: אה, כן, את זה שמעתי.

ענת ברקו: אמרו לי שהאיטלקים יותר גרועים מאיתנו, אבל שם לא נהגתי.

יעקב מרגי: הם לא פה כדי להגיב, אז אני מבקש.

ענת ברקו: אצל האמריקאים יש מקומות שהם לא נוסעים על הנתיב הימני אם הם לא צריכים לנסוע ימינה, למרות שהנתיב מרשה להם, רק כדי לא לחסום מישהו אחר.

ענת ברקו: בכל אופן, בצבא עשו מהפיכה בתחום הזה ואני רציתי לשאול אם יש כאן נציג מצה"ל, אני לא רואה.

ענת ברקו: אבל בצבא, דרך פעילות מאד מאד עמוקה, ומחלקת הנפגעים יחד עם בטיחות בדרכים עשו פעילות ואני יכולה לספר לכם כאימא.

ענת ברקו: אני לפני כמה שנים כיבסתי לבן שלי את המדים.

ענת ברקו: הבן שלי היה מעורב בתאונת דרכים ממש בהתחלת השירות הצבאי שלו, שהוא כמעט הרג שלושה אנשים.

ענת ברקו: למזלנו הרב, בגללו, באשמתו, והוא ידע שהוא יסחב את זה כל החיים שלו, לא קרה שום דבר בנס.

ענת ברקו: זה היה נס, אבל אנחנו אמרנו לו בבית – אתה תתייחס לזה כשאתה הרגת עכשיו שלושה אנשים.

ענת ברקו: תיקח את זה בחשבון – שלושה אנשים הלכו על המדרכה ואתה הרגת אותם.

ענת ברקו: אני כיבסתי לו את המדים באחד הימים וראיתי תמונה של בחורה יפיפייה עם תאריך לידה.

ענת ברקו: חשבתי מה זה, הילד מאוהב.

ענת ברקו: מסתבר שאב שכול היה ביחידה וההורים השכולים האלה שבאים ליחידה עם הסיפור של הילדים שלהם, זה עושה המון.

ענת ברקו: הוא הלך עם התמונה הזאת בכיס.

ענת ברקו: יחד עם פנקס השבי שלו הייתה תמונה של הנערה המדהימה הזאת, שנהרגה סתם בתאונת דרכים וזה הלך איתו.

ענת ברקו: הדברים האלה מאד מאד משפיעים.

ענת ברקו: הם מאד מאד אפקטיביים ואני חושבת שככל שתהיה יותר הסברה ובצבא עושים את זה המון ואני מקווה שעושים את זה גם באזרחות, אני לא כל כך יודעת.

יעקב מרגי: היושב ראש פתח עם זה.

ענת ברקו: לקחת הורים שכולים מהמגזר היהודי ומהמגזר הערבי ולספר איך רוורס כזה טיפשי בחצר, עם ילד בגובה של פגוש, בסוף מכונית עולה עליו.

ענת ברקו: אני חושבת שזה עושה נפלאות.

ענת ברקו: אני שוב רוצה להודות לך, אדוני יושב הראש.

ענת ברקו: אני מתנצלת, זה חשוב לי אבל אני רצה לוועדה אחרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אור ירוק, בבקשה.

<אילן גרודסקי: אילן גרודסקי, עמותת אור ירוק.

<אילן גרודסקי: אדוני יושב הראש, חברות וחברי הכנסת, תודה רבה לכם על כך שהזמנתם את הדיון הזה.

<אילן גרודסקי: אני חושב שאני מבטא את דעתה של אור ירוק, הדיון הזה הוא דיון חשוב.

יעקב מרגי: כמה ניידות אתם תורמים למשטרת ישראל?

<אילן גרודסקי: מספר הניידות?

יעקב מרגי: שאתם תורמים.

<אילן גרודסקי: על סמך הניסיון שלנו, אנחנו לא תורמים ניידות למשטרת ישראל.

<אילן גרודסקי: זה לא נכון מבחינה אתית - - -

יעקב מרגי: אתה צודק.

<אילן גרודסקי: יותר מ-10 שנים לתרום ממקורות פרטיים לגורם ממשלתי.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

<אילן גרודסקי: עולים כאן שני אפיקים בדיון הזה.

<אילן גרודסקי: אחד הוא סוגיית הלימוד בכיתות ובמערכת החינוך והסוגיה השנייה היא המפגעים באזורי בתי הספר.

<אילן גרודסקי: אני רק רוצה לדייק את דבריה של עמיתתי נחמה, מהרשות הלאומית.

<אילן גרודסקי: כשהיא דיברה על 3,000 כיתות חינוך תעבורתי, היא התכוונה רק לשכבה של כיתה י"א שצריכה לקבל את העניין הזה.

<אילן גרודסקי: במקביל יש גם כיתות א'-ה' ואנחנו רואים נוכחות דלה יחסית בכיתות, בשיעורים נמוכים מדי.

<אילן גרודסקי: יש לי כאן את הנתונים של שנת הלימוד הקודמת, אני יכול להעמיד אותם לרשות הוועדה.

<אילן גרודסקי: פשוט השנה לא זכינו לקבל את הנתונים העדכניים של השנה הנוכחית.

<אילן גרודסקי: אנחנו יודעים שמדובר בחצי או אולי קצת יותר.

יעקב מרגי: משרד החינוך נמצאים איתנו?

<קריאה: כן, כן.

<אילן גרודסקי: כמובן.

יעקב מרגי: נדבר.

<אילן גרודסקי: אני הרמתי למקס פשוט להנחתה.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, אני אוהב כשמנהל בית ספר איכפת לו להוציא לכותל או למקום אחר.

יעקב מרגי: הוא דואג שהנוכחות תהיה מ-90% ומעלה, או לאיזה מקום או לאיזה משחק או לאיזו הצגת תיאטרון, הוא דואג, הוא גם שולח בווטסאפ וגם טלפונים להורים.

יעקב מרגי: אני חושב שאפשר להגיע לשיעורים גבוהים גם בכיתות בחינוך תעבורתי, אם מנהל בית הספר ירצה.

יעקב מרגי: נכון, ידידי?

<אילן גרודסקי: אני מצטרף לדעות שנאמרו כאן לפני כן.

<אילן גרודסקי: אני לא אחזור עליהן.

<אילן גרודסקי: בנושא של תיאוריה - - -

יעקב מרגי: מה אתם עושים היום?

<אילן גרודסקי: הבחינה העיונית היא נושא חשוב מאד.

<אילן גרודסקי: בתוך התחום הזה מתנדבים בתכניות שאגף הזהירות בדרכים אישר לנו לעשות.

<אילן גרודסקי: מתנדבים פועלים גם במסגרת הניידת וגם במסגרת הרצאות בתיכונים, כולל משפחות שכולות.

<אילן גרודסקי: מעבר לנושא הזה זו אחריותה של המדינה ואנחנו מצפים שהמדינה תממש את האחריות הזאת ותגיע לכל אחד מהילדים, גם בפריפריה וגם במגזר הלא יהודי ובכל הרבדים האלה.

<אילן גרודסקי: אני רק רוצה, כי זרקו כאן הרבה מאד מספרים ואחוזים.

<אילן גרודסקי: אני לא אחזור על מה שנאמר כאן.

<אילן גרודסקי: טרם הדיון הזה העמדנו שני מסמכים שכתבנו לאחרונה באשר לתמונת הבטיחות באזורי בתי הספר.

<אילן גרודסקי: ברשותכם, רק כותרת:

<אילן גרודסקי: בסקר שעשו מתנדבי אור ירוק, ציון הבטיחות שנמצא ב-70 יישובים בסביבת 260 מוסדות חינוך, היה 6.5 מתוך 10.

<אילן גרודסקי: זאת אומרת תחושת הבטיחות של ההורים כלפי מציאות, כפי שיחיאל קודם הציג כאן במצגת של תמונות נבחרות, בקרב הורים מ-70 יישובים, תמונת הבטיחות או תחושת הבטיחות – היה ציון נמוך למדי.

<אילן גרודסקי: לא היינו רוצים שהילד שלנו יחזור מבית הספר עם ציון 6.5 מתוך ך10.

<אילן גרודסקי: בעשור האחרון איבדנו 358 ילדים ובני נוער בתאונות דרכים.

<אילן גרודסקי: ממוצע של 36 ילדים בשנה.

<אילן גרודסקי: כיתת לימוד נמחקת בכל שנה, חלקם בסביבת בתי הספר.

מאיר כהן: כמה בסביבת בתי הספר?

<אילן גרודסקי: קצת יותר מ-10% מזה בסביבת בתי הספר או בהסעות התלמידים או בסביבה הזאת.

<אילן גרודסקי: אנחנו חושבים שיש - - -

יעקב מרגי: אני חושב שלארגון בטרם יש את הנתון הזה, אבל לא עכשיו.

יעקב מרגי: תרכזי את זה.

<אביטל אפל פנקס: יש לנו.

<אילן גרודסקי: לתוך הזירה הזאת, אני רק מזכיר את סוגיית מעברי החצייה ומשמרות הזה"ב.

<אילן גרודסקי: דובר על זה רבות קודם.

<אילן גרודסקי: את סוגיית הסעת התלמידים, הגעת התלמידים לבתי ספר עם אופניים חשמליים ואופניים רגילים וכמובן ההליכה ברגל - שכולנו בריאותית ובטיחותית – מעודדים אותה, במסלול בטוח ומאושר, כמובן.

<אילן גרודסקי: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<יחיאל מונטג: אפשר הערה קצרה?

יעקב מרגי: אנחנו נעשה סבב.

יעקב מרגי: תרשמו הערות ונעשה סבב שני, אין בעיה.

יעקב מרגי: המשרד לביטחון פנים, רב פקד ארז פייביש.

<ארז פייביש: ארז פייביש, קצין זה"ב ארצי, אגף התנועה, הזרוע המבצעית.

יעקב מרגי: חינוך תעבורתי וסביבת בתי הספר.

<ארז פייביש: אנחנו מתעסקים בהדרכת זה"ב, בלימוד ילדי כיתות ה' לזהירות בדרכים – זה"ב.

<ארז פייביש: בעצם התפקיד של הילדים האלה הוא להעביר, לסייע לילדים הצעירים יותר לחצות את הכביש במעברי החצייה שבקרבת בתי הספר.

<ארז פייביש: אנחנו כרגע, אחרי שנים של יובש, מגייסים כוח אדם חדש למערך עצמו, אנחנו רוצים למלא את המערך בסיוע הרשות הלאומית.

<ארז פייביש: אנחנו הכנסנו מערכי שיעור חדשים בשיתוף משרד החינוך והרשות הלאומית ואנחנו בעצם מגבשים את המערך מחדש וממלאים אותו.

יעקב מרגי: אתם נעזרים בבנות שירות או בנות שירות?

<נחמה לאור דרורי: כן, יש פרויקטים שבהם פועלים גם בנות שירות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ארז פייביש: אנחנו חושבים שהחינוך – ודיברתם קודם על החינוך – אז החינוך מתחיל פה.

<ארז פייביש: החינוך מתחיל בעצם הרבה יותר למטה, בגנים.

<ארז פייביש: גם לשם אנחנו נכנסים בשעות הפנאי בין הדרכות הזה"ב, כשאנחנו מסיימים אותן בבתי הספר, אנחנו נותנים גם הרצאות או משחקים חינוכיים לילדים אם זה בגנים, אם זה בכיתות.

<ארז פייביש: אנחנו נכנסים בזמן שאין לימודים, אנחנו נכנסים לקייטנות, אנחנו מלמדים גם שם זהירות בדרכים.

יעקב מרגי: אתה אומר אנחנו – כמה אתם?

<ארז פייביש: אז זהו, כרגע אנחנו 30 איש במערך עצמו.

יעקב מרגי: ארצי?

<ארז פייביש: ארצי, מקריית שמונה ועד אילת.

<ארז פייביש: בסוף ההשלמה, שאנחנו מקווים - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, הסייבר התחיל משוטר אחד, עלה ל-10 ועכשיו הוא אלפים ומאות.

יעקב מרגי: עקף אתכם מימין, בניגוד לחוק.

<ארז פייביש: אנחנו מתוקצבים לא רק על ידי המשטרה, כך שזה לא הכל תלוי בכוח של המשטרה.

<ארז פייביש: אני בטוח שהמשטרה והזרוע המבצעית, אנחנו רוצים להרבה הרבה יותר ולהיכנס לכמה שיותר כיתות, לכמה שיותר בתי ספר, להגיע לכמה שיותר ילדים.

יעקב מרגי: בוא, עם יד על הלב, בכנות הכי גמורה, יש דברים שאתה בתפקיד שלך כקצין משמרות זה"ב - יש מעליך עוד בתפקיד שאחראים על זה – האגף שלכם - - -

<ארז פייביש: ברור, מה זאת אומרת?

<ארז פייביש: גם ראש הזרוע המבצעית, גם - - -

יעקב מרגי: סליחה, בסדר.

יעקב מרגי: אתם נעצרים בתכניות או ביישום תכניות בגלל בעיה תקציבית?

<ארז פייביש: כן, אני חושב שכן, כי אנחנו רוצים לעשות הרבה יותר ותמיד ניתן לעשות הרבה יותר, במיוחד בחינוך.

<ארז פייביש: אנחנו כרגע מתפתחים תכנה של למידה במציאות מדומה.

<ארז פייביש: זה משהו חדש שאנחנו אמורים להכניס אותו בינואר, אני מאד מקווה.

<ארז פייביש: וכן, יש המון תמיכה של ראש הזרוע המבצעית.

<ארז פייביש: יש המון תמיכה של ראש האגף ואנחנו - - -

יעקב מרגי: בשנים האחרונות המגמה היא בעלייה, בירידה, של כל נושא הזה"ב?

<ארז פייביש: עד אוגוסט היינו בשפל רציני מאד.

<ארז פייביש: מאוגוסט אנחנו בנסיקה כלפי מעלה.

<ארז פייביש: אנחנו מגייסים עכשיו, אנחנו מחפשים שוטרות חדשות, במשרד החינוך, אנשים שיש להם זיקה להוראה.

יעקב מרגי: אני החודש חוגג 55 ואני יציר כפיה של מערכת החינוך הממלכתי ואני עד היום זוכר את השוטר גבעוני בבאר שבע שלימד אותי זהירות בדרכים עם מחברת ועם שרטוטים.

יעקב מרגי: זה היה לימוד חווייתי.

<ארז פייביש: נכון, זו הכוונה שלנו.

<ארז פייביש: הכוונה שלנו כשוטרים, להגיע לבתי הספר וליצור את המפגש הראשון של הילד עם השוטר, עם המשטרה, כמפגש חיובי, כמפגש מחנך, מלמד.

<ארז פייביש: המשטרה לא רק כאוכפת.

<ארז פייביש: זה יבוא עוד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נחזור אליך בהמשך הדיון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני יושב הראש.

מסעוד גנאים: אין ספק שמדובר בנושא חשוב מאד, גם כאוב מאד בגלל הקורבנות.

יעקב מרגי: תתקרב למיקרופון, בבקשה.

מסעוד גנאים: אין ספק שהפתרון המניעתי הוא האפקטיבי ביותר בכל העניין של תאונות דרכים, של היפגעות, של מעורבות בתאונות דרכים.

מסעוד גנאים: לכן הם שני המישורים החשובים במאבק בתאונות הדרכים, בהיפגעות מהם, אם זה המישור של פיתוח התשתיות ויצירת סביבה יותר בטוחה ואם זה בהסברה ובהעלאת המודעות.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, מהמצגת וממה שאנחנו שומעים – אין לנו את שניהם.

מסעוד גנאים: סביבת בתי ספר – יש הרבה בתי ספר שהסביבה שלהם אינה בטוחה, וכן נפגעים שם תלמידים והוריהם ואת זה צריך לעשות מיידית לפי דעתי.

מסעוד גנאים: כל רשות, אם זה השלטון המקומי או אם זה תלוי במשרד התחבורה בהקצאת משאבים או תקציבים.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שניים, כל העניין של החינוך התעבורתי.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, אני חשוב שצריך מיד להחזיר את הנושא הזה כדי ללמד אותו בבתי הספר, במיוחד בבתי ספר תיכון – במיוחד מכיתה י'.

מסעוד גנאים: אני כמורה לשעבר יודע שזה היה.

מסעוד גנאים: זה קוצץ.

מסעוד גנאים: קוצץ מאד.

מסעוד גנאים: אז אם אנחנו כולנו אומרים ומשוכנעים שהגורם האנושי הוא החשוב בהעלאת המודעות והחינוך, אם זה לנהיגה בטוחה, אם זה - - -

יעקב מרגי: אני רוצה שתעקוב אחרי הדיון שיש לנו לגבי פיתוח המבנים ואני רוצה שתציג גם את הנקודה הזו בהיבט הזה של הפיתוח, גם את סוגיית סביבת בתי הספר.

יעקב מרגי: כנראה בשבוע הבא יהיה דיון בנושא הזה, דיון מהיר של חבר הכנסת חאג' יחיא.

מסעוד גנאים: בסדר גמור.

מסעוד גנאים: אז אני חושב שבסוף חשוב מאד שמפה, מוועדת החינוך תצא קריאה למשרד החינוך, לכל הגורמים הרלבנטיים, לפעול במהירות כדי לתקן את סביבת בתי הספר.

מסעוד גנאים: זה אחד.

מסעוד גנאים: שנית, להחזיר את החינוך התעבורתי, כדי להעלות את המודעות בכל העניין של נהיגה בטוחה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה, אדוני יושב הראש על הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: מי הנציג של משרד החינוך?

יעקב מרגי: אנחנו ניתן לו את רשות הדיבור בסוף.

יעקב מרגי: הוא סופג עכשיו.

מירב בן ארי: מעניין אותי לשמוע, חוץ מכיתות ה' וכיתה י"ב, ששמענו, מה קורה בבתי הספר.

מירב בן ארי: אתמול ישבנו בוועדת הפנים ושר התחבורה בישר על תוספת של 5 מיליון שקלים - הנה, אני נותנת לך גם מידע פנים - לטובת הנושא של החינוך התעבורתי בבתי הספר.

מירב בן ארי: תקציב של משרד התחבורה.

מירב בן ארי: אז מעניין אותי מה קורה בבתי הספר.

מירב בן ארי: הנושא שעסקנו בו גם אתמול, אתמול היה דיון בוועדת הפנים על נושא של אופניים חשמליים והגענו לנושא הזה.

מירב בן ארי: אני מתעסקת באופניים חשמליים מהיום שהגעתי לכנסת, אז אני רוצה שתסביר לי, למעט ההגבלה שאני יודעת שלא ניתן להגיע עד כיתה ט', אני רוצה לדעת אם זה תקף בכל בתי הספר או רק בתל אביב – זו העיר שממנה באתי ואני יודעת ששם זה עובד.

מירב בן ארי: האם זו החלטה באופן כללי, גורפת על כל בתי הספר?

מירב בן ארי: זאת אומרת שניתן להגיע עם אופניים חשמליים רק בתיכון, לא לפני.

מירב בן ארי: תענה לי על זה.

מירב בן ארי: יש לי כמה שאלות, אז אולי כדאי שתרשום לך, כדי שלא תשכח.

מירב בן ארי: אני אזכיר לך.

מירב בן ארי: אז אחד, ההחלטה.

מירב בן ארי: שניים, מה קורה בתוך בתי הספר, המערכת; ודבר שלישי, אני יודעת שלא ניתן היה ללמוד תיאוריה בבתי הספר, זאת אומרת היה איזה שהוא וטו של משרד התחבורה לא להכניס את זה כשיעור בבתי הספר.

מירב בן ארי: אז מה אתם עושים מבחינת-.

מירב בן ארי: יש, כן, הם לא מוכנים שזה יגיע.

מאיר כהן: לא, לא, יש בתי ספר שכן.

מירב בן ארי: אז הנה, חבר הכנסת כהן הזמין אותי לשם, האם יש בתי ספר בישראל שכן מלמדים תיאוריה במסגרת השיעורים, כישורי חיים או איך שתקרא לזה; וכמובן הדבר שהתחלתי בו, הנושא של אופניים חשמליים באופן כללי.

מירב בן ארי: לא רק הנושא של לא להגיע, אלא גם ההתייחסות בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: הוא דיבר כאן על החינוך, מוטי.

מירב בן ארי: הוא יצא.

מירב בן ארי: שמעתי אותו גם אתמול על הנושא הזה של האופניים וקורקינט חשמלי וכל דבר מעופף כלשהו שאיתו מגיעים לבית הספר.

מירב בן ארי: בתל אביב כבר ראיתי כל מיני דברים.

<קריאה: זה לא מעופף.

מירב בן ארי: כן, בסוף זה יהיה מעופף, אתה יודע, בחזרה לעתיד.

מירב בן ארי: בסוף יש לך את הסגווי הקטן בלי ה - - -

יעקב מרגי: את יודעת מה קרה לזה שהמציא את הסגווי.

יעקב מרגי: הוא כבר שייך ל - - -

מירב בן ארי: כן, כל הזמן מרגי מספר את זה.

מירב בן ארי: הוא עף עם הסגווי מצוק.

מירב בן ארי: זהו, רשמת?

מירב בן ארי: ארבע שאלות.

יעקב מרגי: יש על זה פתגם במרוקאית, אבל זה לא עכשיו.

<מקס אבירם: אני מבין, כבוד יושב הראש.

יעקב מרגי: מי שמביא את המקל חוטף ממנו מכה ראשון.

יעקב מרגי: מירב, סיימת?

מירב בן ארי: כן, תודה רבה.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו מרכז השלטון המקומי.

מירב בן ארי: אם היו עסוקים אתמול בוועדה פשוט.

יעקב מרגי: כן, הם עסוקים.

יעקב מרגי: הם כל הזמן עסוקים כשמדובר בוועדת החינוך, אבל אין בעיה.

יעקב מרגי: חוסך שבטו שונא בנו כנראה.

יעקב מרגי: זה מתקיים וכנראה נצטרך לטפל ולמחות איפה שצריך למחות.

מאיר כהן: הם בוועדת הרווחה.

יעקב מרגי: אנחנו ניתן את לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים לומר את דברם.

יעקב מרגי: יש לכם מצגת?

<צביקה דן: לא, אני אגע בכמה דברים.

יעקב מרגי: לסקור את המחקר שהם עשו בצורה טלגרפית.

יעקב מרגי: תן לנו נתונים על מעורבותם של בני נוער.

<צביקה דן: אני צביקה דן, המשנה למנכ"ל ברשות הלאומית, מנהל את חטיבת המבצעים, זו החטיבה שפועלת בעיקר ברשויות המקומיות.

<צביקה דן: אנחנו, כחלק מההיערכות הגדולה שלנו לפתיחת שנת הלימודים, ערכנו סקר שבדק את מצב הבטיחות בסביבת בתי הספר.

<צביקה דן: עשינו את זה ב-2,381 מוסדות חינוך, כמעט בכל בתי הספר היסודיים ברחבי המדינה, בכל המגזרים.

<צביקה דן: בדקנו את מצב הבטיחות בסביבת בתי הספר.

<צביקה דן: דוגמא להימצאות של מעקות ותקינות שלהם, מעברי חצייה וכן הלאה וכן הלאה.

<צביקה דן: אגב, זה סקר מקיף.

<צביקה דן: לדעתי הוא לא בוצע אף פעם בהיקף הזה.

<צביקה דן: מצאנו ש - - -

יעקב מרגי: בלי הגבלת מהירות.

יעקב מרגי: סע באוטוסטראדה, תזרום.

<צביקה דן: בכל אופן תמונת המצב היא כזאת שבכמעט מעל 50% ממוסדות החינוך מצאנו כשלים ובעיות שאותן העברנו לרשויות.

<צביקה דן: יחד עם ההעברה לרשויות של תמונת המצב, משרד התחבורה העביר תקציב של 25 מיליון שקלים על מנת שיטפלו - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, רק אני מרגיש שחודש וחצי אחרי שצובעים את מעבר החצייה הוא כבר דהוי?

<צביקה דן: נכון, יש בעיה אחרי תקופה.

יעקב מרגי: עושים את זה, אני לא קונספירטור.

יעקב מרגי: לא רוצה לחשוב למה זה קורה.

<צביקה דן: עושים את זה פעמיים, לכן לא מספיק לעשות את זה פעם אחת, צריך לעשות את זה פעמיים וגם שלוש פעמים במהלך השנה.

יעקב מרגי: ואין תקנים לסוג הצבע?

<צביקה דן: יש עכשיו צבע שנמצא בניסוי, שהוא עמיד יותר ואולי - - -

יעקב מרגי: לא, לא, בלי אולי.

יעקב מרגי: תמשיך.

<צביקה דן: אז יש צבע כזה.

יעקב מרגי: אני חשבתי בקול.

יעקב מרגי: לא יודע למה זה קורה דווקא לרשויות המקומיות.

<צביקה דן: אז זו פעם ראשונה למעשה שיחד עם הממצאים יש גם תקציב שמועבר לטובת הטיפול בממצאים הללו, וזה בהחלט ראוי לציון.

<צביקה דן: אז זה הסקר הגדול שעשינו וממש על קצה המזלג מה תמונת המצב.

<צביקה דן: יחד עם זה, כמו שציין מודי, המנכ"ל, 25 ניידות שאנחנו מפעילים ב-18 רשויות שעוסקות ומתמחות במוסדות החינוך.

יעקב מרגי: אתם אוהבים את המספר ח"י.

יעקב מרגי: 18 מיליון, 18 רשויות.

יעקב מרגי: זה בטח לא בא מחטיבת המחקר.

<ציון מזרחי: אדוני יושב הראש, כולם רוצים חיים.

<צביקה דן: קודם כל זו סגולה טובה להצלחה.

יעקב מרגי: זה לא אומר כלום, כי יש גם חיים אחרי המוות.

<צביקה דן: במקביל עשינו פעילויות מול נהגי ההסעות של התלמידים, הדרכות לכל נהגי ההסעות.

<צביקה דן: זה אגב בשיתוף עם המועצות האזוריות; ופעילויות הסברה שאנחנו עושים כל הזמן בשיתוף ובתיאום גם עם משרד החינוך, עם מקס.

<צביקה דן: שאלת ואני רק רוצה להדגיש, יש לנו גם פעילות רבה במגזרים החרדיים, שאנחנו עובדים שם מאד מאד חזק בתקופה האחרונה ויש לנו לא מעט תקציבים שאנחנו משקיעים שם, וגם במגזר הערבי, שם יש לנו אגב פעילות, כולל פיילוט - - -

יעקב מרגי: לא ברור לי למה הופסק המיזם הזה בהגברת המודעות לתאונות בחצר במגזר הערבי.

יעקב מרגי: דיבר על זה חבר הכנסת חמד עמאר.

<צביקה דן: הוא עובד עכשיו, אנחנו החזרנו אותו.

<צביקה דן: הוא תוקצב עד סוף השנה הנוכחית ואני מניח ומקווה שגם בשנה הבאה נתקצב אותו.

<צביקה דן: הוא ממשיך.

<צביקה דן: עד כאן.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן ואחריו באסל גטאס.

מאיר כהן: בוקר טוב לכולם.

מאיר כהן: שלום, אדוני יושב הראש.

מאיר כהן: זה באמת דיון חשוב מאד.

מאיר כהן: תראו, 30 שנה הייתי מנהל בית ספר ואני רוצה להגיד גם לאנשי משרד החינוך, ראו, לא פתחתי בית ספר, אסור היה לי לפתוח בית ספר, אם לא הייתי מציג אישור כבאות; אם לא הייתי מציג אישור בטיחות.

מאיר כהן: הרבה פחות תלמידים נפגעו משריפה והרבה פחות תלמידים נפגעו מזה שהמעקה היה 79 ס"מ במקום 80 ס"מ.

מאיר כהן: אבל ראו את הפרדוקס.

מאיר כהן: אין שום אחריות על מה שקורה בסביבת בית הספר.

מאיר כהן: אגב, אני מתכוון לתקן את זה בחוק, אני מקווה שזה יתקבל.

מאיר כהן: אני אשמח מאד שזה יהיה חוק של הוועדה, שלא תיפתח שנת לימודים אם סביבת בית הספר, קרי – הצמתים המשיקים לבית הספר יהיו צבועים ומסומנים, כל תחנות ההסעה וההורדה – פריקה והורדה של תלמידים – יהיו מסומנות, מקורות ומאורגנות פיקס.

מאיר כהן: לא רק ב-1 בספטמבר.

באסל גטאס: אף בית ספר במגזר הערבי לא - - -

מאיר כהן: שנייה, שנייה.

מאיר כהן: הצמתים המשיקים, האפשרות להסתכל שמאלה ימינה, ולא רק באחד בספטמבר.

מאיר כהן: ואמרת, אדוני יושב הראש איך קורה, אני הייתי ראש עיר.

מאיר כהן: אגב, אני לא רוצה להוציא דיבתם רעה של קבלנים, אבל היו לי גם קבלנים שב-28 באוגוסט מרחו את זה וב-3 בספטמבר כבר נעלם.

מאיר כהן: אז הוא אמר לי תשמע, נסעו הרבה מכוניות – בדימונה.

מאיר כהן: נסעו הרבה מכוניות.

מאיר כהן: אז אני מכיר גם את הסיפורים האלה.

מאיר כהן: זה אחד.

מאיר כהן: להערכתי אנחנו חייבים לעגן את זה בחקיקה.

מאיר כהן: לא ייפתח מוסד חינוכי.

מאיר כהן: תראו, אנחנו יודעים נגיד את מספר ההרוגים, אבל אנחנו לא מסתכלים - יושב הראש נתן לי את המידע - על מספר הפצועים.

מאיר כהן: אתם יודעים כמה ילדים נפגעים ליד בתי הספר?

מאיר כהן: אז זה דבר שלהערכתי אנחנו צריכים לתקן אך ורק באמצעות חקיקה.

מאיר כהן: והחקיקה הזאת תחייב את המגזר הערבי ותצטרך לתת למגזר הערבי עדיפות מתקנת בכדי לעשות השוואה.

מאיר כהן: אז חוק כזה כמובן שלא יתחיל מה-1 בספטמבר הבא, אבל אם אנחנו מבקשים שהוא יתחיל, תוך שנתיים אנחנו עושים אישור קו.

מאיר כהן: ויש תקציבים, חבריה.

מאיר כהן: כראש רשות אני חייב להגיד לכם.

מאיר כהן: לזכותם של שרי התחבורה, מעולם ראש רשות לא פונה ומבקש כיכר ליד בית ספר או נקודות פריקה והעלאה של תלמידים ולא מקבל את מבוקשו.

מאיר כהן: כל הכספים שנותרים בסוף שנת תקציב במשרד התחבורה, אני יכולה להעיד על ישראל כץ – הייתי ראש עיר כשהוא היה שר התחבורה – לעולם אישרו כסף תוספתי לדברים מהסוג הזה.

מאיר כהן: זה אחד.

מאיר כהן: אני אעביר לך את הצעת החוק.

מאיר כהן: אני אשמח שזה יעבור דרך הוועדה.

יעקב מרגי: בשמחה.

מאיר כהן: הדבר השני, ובזה אני מסיים, אני מצטער שאני מאריך, אבל באתי במיוחד להגיד את זה, כי אני מכיר את זה, אני חש את זה יום יום.

מאיר כהן: הסיפור של שיעורי הבטיחות בדרכים.

מאיר כהן: תראה, זה בדיוק כמו השיעורים על החינוך המיני.

מאיר כהן: באים, פותחים להם את ה-, אתם זוכרים, זה הזה וזה הזה.

מאיר כהן: איזה קשקוש.

מאיר כהן: סליחה שאני אומר לכם, אבל זה קשקוש.

מאיר כהן: כי לביא לבית הספר אוטו ירוק ולהעמיד ולהתחיל לעשות עם הילדים סימולציות.

מאיר כהן: הסיפור הוא חינוך למניעת סכנות, להימנע מסכנות.

מאיר כהן: כי החברה בתיכון יכולים ללמוד תיאוריה בחודש, אבל הם לא מפנימים מה זה למנוע סכנה.

מאיר כהן: זה לנהוג תחת השפעת אלכוהול.

מאיר כהן: זה הפעילות החברתית, הלחץ החברתי בתוך בתי הספר.

מאיר כהן: זה הדוגמא של ההורים, כשהם נוסעים איתם ואתה עוצר הורים ומאחור יושבים ילדים בני 4, לא רק במגזר הערבי בכל מקום, בלי חגורה.

מאיר כהן: כלומר, משרד החינוך צריך לעשות שינוי מהותי ומאד מאד ארכאי בכל מה שקורה לחינוך לזהירות בדרכים.

מאיר כהן: ואני אומר את זה בוודאות ושאף אחד לא ישכנע אותי אחרת.

מאיר כהן: אני בא משם.

מאיר כהן: אין חשיבה במשרד החינוך איך אנחנו-, היות ולא הצלחנו - אין ירידה בתאונות דרכים, אין ירידה במספר בני הנוער שנפגעים בתאונות דרכים – צריך לחשוב אחרת, מחוץ לקופסא ואת זה המשרד לא עושה לצערי.

מאיר כהן: עדיין, עם הערכות האלה שלהם.

מאיר כהן: זה דבר שמוציא אותי מהכלים.

מאיר כהן: תודה רבה.

מאיר כהן: אני חוזר ואומר אדוני, יישר כוח על הדיון הזה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת באסל גטאס.

באסל גטאס: אני שמח על קיום הדיון, בכלל על ציון הנושא בכנסת.

באסל גטאס: אני באתי במיוחד.

באסל גטאס: יש לנו, אני לא יודע אם יצא לכם להיות בנצרת או בסכנין לדוגמא בשעה שבע וחצי רבע לשמונה בבוקר.

יעקב מרגי: הייתי בבית"ר עילית.

יעקב מרגי: זה כמעט דומה.

באסל גטאס: יכול להיות, כן.

באסל גטאס: תראו, זה מכה.

באסל גטאס: זה מכה.

באסל גטאס: אין כמעט ילד שלא מגיע באוטו של ההורים שלו, ההורים אפילו לא עושים, לפעמים עושים, מקבצים מאותה שכונה, אבל כמעט כל ילד מגיע לבית הספר כשההורים מביאים אותו וזה פקקי תנועה, ומורידים אותם לפעמים 100 מטרים מבית הספר וזה ממש ממש אסון מתקתק.

באסל גטאס: אני חושב שיש לזה רק פיתרון אחד.

באסל גטאס: חשבתי על העניין היום.

באסל גטאס: אני גם הייתי סגן ראש עיר בזמנו, ראש מועצה מקומית וגם התעניינתי בנושא, כי אני הייתי אחד ההורים שהביא ולקח; וכל יום כשאני יוצא מהכפר אני עושה דרך סיבובית בשביל לא להיכנס לאזור שיש בו בתי ספר, כי ייקח לך עוד 20 דקות לצאת.

באסל גטאס: העניין הוא לא הטרפיק, העניין הוא הבטיחות של הילדים.

באסל גטאס: אני חושב שהעניין של ההסעות של הילדים, באופן מאורגן כפי שקורה בארצות הברית, כפי שקורה אולי בערים אחרות בארץ.

באסל גטאס: אני לא יודע איך התלמידים מגיעים בתל אביב או בדימונה, אבל אתם יודעים - - -

יעקב מרגי: יש חוקים בנושא הזה, מטרז', מרחקים, בתי ספר אזוריים, שכונתיים.

יעקב מרגי: זה לא חד משמעי.

באסל גטאס: כן, כן.

באסל גטאס: תראה, אני גרתי בארצות הברית ביישוב שהוא כמעט כפר, במרילנד, והמרחק של בית הספר מהבית שלי היה פחות משני קילומטרים.

באסל גטאס: אבל שם זה קדוש.

באסל גטאס: אתה מגיע - - -

יעקב מרגי: באוטובוס הצהוב.

באסל גטאס: צהוב ואנחנו בתור פריפריאליים מזרח תיכוניים פחדנו איך הבת שלנו תתחיל להגיע לבד באוטובוס ותיסע ותחזור.

באסל גטאס: יוריד אותה בתחנה, מחוץ לקומפלקס שגרנו.

באסל גטאס: אבל זה מתקתק, זה חוסך בכל מה שאתה יכול לחשוב.

באסל גטאס: חוסך בזמן, בחיי אדם, בסביבה, באיכות הסביבה ובהכל.

באסל גטאס: אני לא יודע איך אפשר לקדם את העניין, אבל גם ביישובים כמו בנצרת, בכל עיר ויישוב.

באסל גטאס: אני לא מדבר על יישוב כפי שאפשר להגיע ברגל תוך שתי דקות, אבל ביישובים גדולים שצריך ללכת ברגל קילומטרים, צריך לארגן את העניין הזה באופן מסודר, למרות שהתשתיות כפי שהן, ואפילו יסמנו ואפילו יעשו כל מה שאתה אומר, זה לא יפתור את הבעיה הזו בבוקר, של הגעת התלמידים באופן מסוכן מאד לחיים שלהם בבתי הספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד התחבורה נמצא איתנו?

יעקב מרגי: נמצא.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדן קדרון.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך ותאמר את הסוגיה שקשורה לציבור שאתה מייצג.

<דני קדרון: קדרון דן, תנו יד לחירש, נכים למען נכים בארגון ארצנו החברתי.

<דני קדרון: עוזר של משה בר.

<דני קדרון: משה בר ואנוכי מסתובבים בהרבה בתי ספר, עושים הרצאות וכל זה בזמננו החופשי למען הבטיחות בדרכים וילדינו.

<דני קדרון: יש מצב שהוא מאד מאד בעייתי.

<דני קדרון: אם היו פסי האטה גבוהים לפני מעברי החצייה בכניסה לבתי הספר, וראינו הרבה פעמים שאין, זה פשוט רולטה שילד לא נדרס.

יעקב מרגי: תנו יד לחירש, לאותם ילדים יש מענה?

<דני קדרון: אנחנו היינו שם - - -

יעקב מרגי: לפסי האטה, כיכרות, התייחסנו.

יעקב מרגי: לחירש?

<דני קדרון: לא.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

באסל גטאס: נתון מדהים אחד ששכחתי להגיד.

באסל גטאס: מספר ההרוגים בתאונות דרכים, פעוטות בגיל עד 4-5 לפי הנתונים שלכם, פי שבעה אצל הערבים מאשר אצל היהודים.

באסל גטאס: פי שבעה.

<קריאה: למה?

יעקב מרגי: אנחנו מיד נשמע למה ואיך ומי.

<אביטל אפל פנקס: אם רק אפשר להגיד לגבי תאונות החצר.

<אביטל אפל פנקס: הרשות הלאומית עם ארגון בטרם לבטיחות ילדים, התחלנו בפרויקט מדהים.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו כבר ביצענו אותו השנה ואנחנו רואים ירידה משמעותית בתאונות החצר.

<אביטל אפל פנקס: מגיעים ממש לאותה אימא, אחת-אחת, גם לאבות, אם זה במסגדים, אם זה לאימהות בחוגי בית, בטיפות חלב, בקופות חולים, בגני הילדים.

<אביטל אפל פנקס: אנחנו מגיעים למספרים עצומים ורואים את התוצאות.

יעקב מרגי: לכן צריך להמשיך עם זה.

<אביטל אפל פנקס: וזו עבודה מאד יפה של הרשות הלאומית עם ארגון בטרם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד התחבורה נמצא איתנו?

מאיר כהן: אנחנו מלאים מחמאות לארגונים, באמת.

<ציון מזרחי: כן, אנחנו כאן.

<ציון מזרחי: אני חושב שבנושא תשתיות מוטי ידבר יותר טוב ממני.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<ציון מזרחי: שלום, אני ציון מזרחי, מנהל אגף הרישוי במשרד התחבורה.

<ציון מזרחי: רק לומר לחבר הכנסת באסל גטאס שדיבר כאן על העניין של ההסעות בארצות הברית.

<ציון מזרחי: אמנם אנחנו לא בחרנו בצבע צהוב לאוטובוסים, אבל כן התקנו תקנה שמתקיימת, של שני אורות מהבהבים שחייב האוטובוס להפעילם כאשר הוא מוריד נוסעים, וזה מתקיים וראיתי את זה.

<ציון מזרחי: ועוד הערה אחת קטנה שאני אומר.

<ציון מזרחי: תמיד בפתיחת שנת הלימודים, כל אחד מאיתנו גר באיזו שהיא שכונה, באיזו שהיא עיר, ואתה רואה בנוכחות המשטרה ובכוחה לעשות הרבה פלאים.

<ציון מזרחי: ולמה?

<ציון מזרחי: הראו פה תמונות במצגת על הפיקוק הזה שנוצר שם ושלא מצייתים.

<ציון מזרחי: הורים, איך אומרים – נשיקה ולך לבית הספר ולך לגן הילדים – חוסמים וחוסמים גם בחניות כפולות את נתיבי הנסיעה.

<ציון מזרחי: כאשר נוכחת המשטרה - - -

יעקב מרגי: מר מזרחי - - -

<ציון מזרחי: סליחה, בתחילת שנת הלימודים, אני אומר לכם, בעיני ראיתי ובדקתי, אין את הצרה הזאת.

<ציון מזרחי: אין פתאום את הצרה הזאת.

<ציון מזרחי: יש שוטר, יש לבוש מדים כחולים, כולם מצייתים פתאום לחוק.

יעקב מרגי: אוקיי, מה כבודו רוצה?

יעקב מרגי: מה אתה רוצה, שעכשיו מהתקציב שנשאר להם – 100 ניידות, תיתן להם גם אלף שוטרים?

<ציון מזרחי: לא, לא, אני לא אמרתי.

יעקב מרגי: המלצת.

<ציון מזרחי: אני לא זה שקובע.

יעקב מרגי: אני רוצה שמשרד התחבורה ייתן לי סקירה לגבי הפעולות שלכם, אם זה תקציביות, אם זה הסברתיות.

<ציון מזרחי: אני אגיד עוד דבר אחד ואעביר את רשות הדיבור על התשתיות והתקציבים לעמיתי.

<ציון מזרחי: אנחנו באגף הרישוי בסופו של דבר עושים את המבחנים, את מבחני הנהיגה, שאיך אומרים, הם מתחילים במבחן עיוני, מסתיימים במבחן מעשי.

<ציון מזרחי: הגילאים גם הורדו ל-16 ותשעה חודשים שהיום אפשר ללכת למבחן מעשי.

<ציון מזרחי: זה גם הגדיל את אוכלוסיית התלמידים שמגיעה.

<ציון מזרחי: תמיד שיתפנו פעולה ואנחנו בעד ואני מודיע ש - - -

אוסאמה סעדי: איך זה משפיע על התאונות?

<ציון מזרחי: סליחה?

אוסאמה סעדי: הורדת הגיל זה דבר שמשפיע על התאונות?

מירב בן ארי: היא נתנה נתונים של - - -

<ציון מזרחי: גיל 24 תמיד נושק לאותו עניין.

<ציון מזרחי: זה לא משתנה, לצערי.

אוסאמה סעדי: אני מדבר על גיל 16.5.

<ציון מזרחי: סליחה, כשדיברו כאן על החינוך התעבורתי, ומקס ידידי יודע, ישבנו שעות רבות ואנחנו מסכימים ודוגלים להרחיב זאת ולהכניס זאת לבחינות הבגרות ולחייב ולעשות.

<ציון מזרחי: זה ייתן, כמו שאדוני אמר - בכיתה ה' למדתי אצל השוטר גבעתי - - -

יעקב מרגי: גבעוני.

<ציון מזרחי: גבעוני, סליחה.

<ציון מזרחי: משמרות הזה"ב, בסדר גמור.

<ציון מזרחי: זה נחרת בזיכרונך עד היום.

יעקב מרגי: נכון.

<ציון מזרחי: להערכתנו, הדברים האלה, אם ניישם אותם – משרד החינוך זאת הזרוע – אני חושב שנגיע להישגים יותר טובים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך ובדקתיים תיתן לנו סקירה.

<פיליפ פארן: ראש אגף תשתיות עירוניות.

<פיליפ פארן: אנחנו אמונים על תקצוב הרשויות המקומיות גם מטעמי בטיחות.

<פיליפ פארן: שמי פיליפ פארן.

<פיליפ פארן: בגדול, חסרות פה הרשויות המקומיות, כי הן אחד מהשחקנים - - -

יעקב מרגי: הם יקבלו את הנזיפה שלהם היום.

<פיליפ פארן: כי על פי פקודת הרשות הם האחראיות הבלעדית לתשתיות.

יעקב מרגי: אם הם לא מבקשים, אתה לא יכול לתת להם.

<פיליפ פארן: אנחנו דוחפים אותם להגיש.

<פיליפ פארן: תקציב סימון והתקנים הם מקבלים כל שנה בלי לבקש, והשנה, בעזרת הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הביאו את הדו"ח של הליקויים בסביבת בתי ספר.

<פיליפ פארן: שלחנו להם את ההתחייבות הכספית.

יעקב מרגי: אתה יודע, הייתי שר פעם.

יעקב מרגי: כשאתה אומר אנחנו נותנים להם בלי לבקש, יש לכם איזה מדד מסוים, נותנים, נכון?

יעקב מרגי: קריטריון מסוים.

יעקב מרגי: מה רמת הפיקוח שאכן הכספים הייעודיים האלה הולכים לאותן מטרות ביצוע ונעשים לפי התקינה?

<פיליפ פארן: פרה פרה.

<פיליפ פארן: קודם כל תן לי להשלים את המשפט על עניין הסימון וההתקנים.

יעקב מרגי: אתן לך.

<פיליפ פארן: עם ההתחייבות שנשלחה לרשות, שלחנו להם את הדו"ח של הרשות הלאומית עם הליקויים בבית הספר.

<פיליפ פארן: אמרנו להם - ראו, הוזהרתם!

<פיליפ פארן: יש לכם ליקויים, התקציב הזה מיועד לסימון והתקנים.

<פיליפ פארן: חשוב לנו הסימון וההתקנים בסביבת בתי ספר, גם שלחנו את ההתחייבות בסמיכות לפתיחת שנת הלימודים.

<פיליפ פארן: זה דבר ראשון.

<פיליפ פארן: דבר שני, מבחינת ההגעה של התקציבים ואיך אנחנו בודקים שהם מגיעים למטרתם.

<פיליפ פארן: כל רשות שמבקשת פרויקט בטיחותי בסביבת בתי ספר, אם הוא עונה לקריטריון של סביבת בתי ספר, אם הוא נותן תשובה להורדה והעלאת תלמידים בטוחה - כל מה שהזכיר חבר הכנסת כהן – אנחנו כן נענים לקריטריונים.

<פיליפ פארן: גם אם אין תקציב באותה שנה תקציבית, יש את השנה העוקבת.

<פיליפ פארן: אנחנו מנהלים את סדרי העדיפויות בהתאם, מהחמור לפחות חמור.

<פיליפ פארן: יש קריטריונים, יש ועדה.

יעקב מרגי: אתה יכול להגיד סדרי גודל?

<פיליפ פארן: מעבר ל-150 מיליון שקלים, פרויקטים של תשתית בטיחות - כל שנה אנחנו מוציאים התחייבויות לרשויות המקומיות לביצוע, בהתאם לקריטריונים.

<פיליפ פארן: יש ועדה שיושבים בתוכה המשטרה, הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, הנציגים של האגף, הנציגים הם אנשי מקצוע וגם כן המפקחים על התעבורה במשרד התחבורה, שבוחנים את הפרויקטים אחד אחד, בהתאם לקריטריונים וגם כן למצב שלהם.

<פיליפ פארן: בנוסף, כדי להילחם, לעזור במלחמה בתאונות הדרכים, הלכנו ובחרנו את 34 הרשויות עם הכי הרבה תאונות דרכים, בחתך של 4 שנים אחרונה.

<פיליפ פארן: קוראים להן רשויות עם טופ 34, כאשר 13 מתוכן יש בהן 1,000 תאונות עם נפגעים בארבע השנים האחרונות, וה-21 הנותרות מתחילות ב-200 עד 1,000, שזה לא מעט.

<פיליפ פארן: אנחנו יושבים עם כל רשות, אחרי שהרשות הלאומית לבטיחות בדרכים יושבים איתם על דו"ח התאונות, מכוונים אותם איפה כדאי להשקיע את הכסף, איפה כדאי לבקש את הבקשות.

<פיליפ פארן: באים לישיבה של הוועדה מוכנים, כאשר בעלי המקצוע נותנים את הפלטפורמה, וכבר שנתיים אנחנו נותנים התחייבויות בפרויקטים שהם מוקדי סיכון, כמו שקוראים להם.

<פיליפ פארן: כן לוקח זמן טיפול, כי אנחנו מתחילים בשנה הראשונה תכנון.

<פיליפ פארן: בשנה השנייה יש מעט פרויקטים שבשלים לביצוע ורק בשנה השלישית רואים פרויקטים שמבוצעים.

באסל גטאס: אבל רואים תוצאות, או עדיין מוקדם?

<פיליפ פארן: אני עדיין אומר, מתחילים בתכנון.

<פיליפ פארן: לוקח זמן מתכנון לביצוע.

<פיליפ פארן: בשנה השלישית מתחילים לראות את הפירות.

יעקב מרגי: אתה יודע, בתור שר, הגעתי, מצאתי תת יישום ברשויות המקומיות ובחנתי למה יש תת יישום במימוש התקציב.

יעקב מרגי: מסתבר מי מממש אותם?

יעקב מרגי: אלה אותן רשויות שיש להן את המחלה הרעה נקרא לזה, שיטת המצ'ינג.

יעקב מרגי: משרדי ממשלה לפעמים קנאים למצ'ינג.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: תעשה עם ראשון לציון מצ'ינג, היא תשים פי שניים ממה שתיתן לה.

יעקב מרגי: תעשה עם תל אביב, אבל יש רשויות שתאמין לי, אותם 100,000 שקלים, כדי לקבל את התמיכה שלך ולממש אותה, לא יכולים לשים אותם.

<פיליפ פארן: יש לנו מצ'ינג דיפרנציאלי.

<פיליפ פארן: זה מתחיל ב-0% השתתפות לרשויות החלשות.

<פיליפ פארן: כל הרשויות המקומיות במגזר המיעוטים הלא יהודי, מקבלות ב-100% השתתפות של משרד התחבורה.

<פיליפ פארן: זה אחד.

יעקב מרגי: זה חשוב לי.

יעקב מרגי: אני שמח.

<פיליפ פארן: גם רשויות עם מצב סוציו-אקונומי נמוך.

<פיליפ פארן: יש לנו שקלול, אשכולות וכל הדברים האלה.

<פיליפ פארן: יש חלק שמקבלים ב-100%, יש חלק שמקבלים ב-90%, 80%.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלה נוספת ואחרונה ויישר כוח, אני חושב שזה חשוב, העניין הדיפרנציאלי.

באסל גטאס: כל מה שאמרת על מה שקורה בפנים, לא עשית חתך עם בתי הספר.

באסל גטאס: אתה דיברת בכללי.

באסל גטאס: יש לך - - -

יעקב מרגי: לא, וודאי.

יעקב מרגי: אתה יודע מי חסר לנו פה?

יעקב מרגי: מרכז השלטון המקומי שהוזמנו, אישרו הגעה, כולל השם ולא הגיע.

יעקב מרגי: אז אני נוזף בשידור, אנזוף בדברי הסיכום ואוציא מכתב אישי ליו"ר מרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: כי הוא השושבין פה.

יעקב מרגי: זה לא נעלם מנגד עינינו.

יעקב מרגי: רק שאלה אחרונה, אם אפשר, כי אנחנו צריכים להתקדם.

יעקב מרגי: תקציב הרשות הלאומית כולו ממשרד התחבורה?

<פיליפ פארן: תקציב הרשות הלאומית הוא תקציב נפרד.

יעקב מרגי: הוא בתוך תקציב ה - - -

<פיליפ פארן: לא.

<פיליפ פארן: תקציב נפרד.

יעקב מרגי: יש לו סעיף עצמאי מהאוצר?

<פיליפ פארן: יש לו סעיף עצמאי.

יעקב מרגי: בסדר, אוקיי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי ולאחר מכן משרד החינוך.

יעקב מרגי: איך אומר פלטו שרון בתכנית שלו?

יעקב מרגי: תספר לי מה עשית למעני.

אוסאמה סעדי: מה עשית למען המדינה.

<קריאה: מה עשית בשביל מדינה.

אוסאמה סעדי: אדוני יושב הראש, חברי חברי הכנסת, תודה על הדיון החשוב הזה.

אוסאמה סעדי: אני קראתי היום נתונים, אדוני יושב הראש, שבאחת מהעיתונים קראו לזה האינתיפאדה הנוכחית.

אוסאמה סעדי: אני לא יודע אם זה אינתיפאדה או לא אינתיפאדה, אבל זה מה שכתוב, שבאינתיפאדה הנוכחית נהרגו 11 אזרחים ובערך כמה מאות פצועים.

אוסאמה סעדי: באותה תקופה, בתאונות דרכים נהרגו 34 ונפגעו יותר מ-2,000.

<יהודה סקר: מ-1 באוקטובר, אדוני.

אוסאמה סעדי: כן, מ-1 באוקטובר.

אוסאמה סעדי: לפי אותם נתונים, מאז קום המדינה נהרגו בתאונות דרכים כמעט 33,000 אזרחים ובכל המלחמות נהרגו בערך 23,000.

אוסאמה סעדי: יש כאן משהו מעוות.

אוסאמה סעדי: אפילו אצל הממשלה, אפילו אצלנו בכנסת, אדוני יושב הראש, בתקופה הזאת, בהתפרצות האחרונה, כל הממשלה, כל הכנסת, כל המדינה, אדוני יושב הראש, מה זה מתאמצים יום ולילה, בוקר ויום, עושים חוקים מחוקים שונים, כל חוק לא לוקח יותר מחודש, נכון, חבר הכנסת כהן?

אוסאמה סעדי: עושים חוקים תוך חודש ימים.

אוסאמה סעדי: חוקים להחמרת העונשים על ידוי אבנים על ידי שלילת קצבאות ביטוח לאומי.

אוסאמה סעדי: חברת הכנסת בן ארי, בחודש ימים עושים את זה.

אוסאמה סעדי: תקציבים למשרד הביטחון, למשרד לביטחון הפנים, מה לא עושים?

אוסאמה סעדי: הכל בגלל שיש התפרצות של חודש אחרון.

אוסאמה סעדי: אבל כאשר מדובר על תאונות דרכים – אז אנחנו כבר לוקחים את זה כאילו מובן מאליו.

אוסאמה סעדי: גם אם מישהו נפגע חס וחלילה בפיגוע, אז זה בעמוד ראשון, בכותרות, אבל בתאונות הדרכים זה בקושי בעמוד מספר 6-7.

אוסאמה סעדי: מה זה?

אוסאמה סעדי: זה לא אותם חיים?

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מדברים על אותם חיים?

אוסאמה סעדי: לכן אני שואל אדוני, וגם במגזר הערבי, הנתונים פי כמה.

אוסאמה סעדי: אנחנו 20% מהאוכלוסייה אבל מתוך 300 הרוגים מתחילת השנה עד היום, האחוז שלנו.

אוסאמה סעדי: נכון שיש גורם אנושי, יש תשתיות לקויות במגזר הערבי, כל העניין הזה של מוסדות בית ספר, כאשר בתי הספר הם ליד הכביש הראשי.

אוסאמה סעדי: יש בית ספר בכפר שלי, עראבה, שהוא בכניסה לכפר, בית ספר לע'יר, זה בדיוק ליד כביש ראשי ואין גשר ואין שום דבר, והילדים צריכים לבוא ולעבור את הכבישים האלה.

אוסאמה סעדי: איך לא ייהרגו 70 ילדים, 60 ילדים מתוך ה-300?

אוסאמה סעדי: ולכן אני חושב שיש משהו מעוות בסדר העדיפויות.

אוסאמה סעדי: צריך לתת יותר לעניין הזה של החינוך.

אוסאמה סעדי: אני לא מסכים עם חבר הכנסת מאיר כהן, ידידי.

אוסאמה סעדי: זה לא רק זה.

אוסאמה סעדי: אנחנו צריכים להכניס לתודעה של התלמידים, ואני רואה את הנוער ואת הצעירים ואת הילדים שלנו, יש להם אי אכפתיות.

יעקב מרגי: זחיחות דעת.

אוסאמה סעדי: זחיחות דעת.

מאיר כהן: אז למה אתה לא מסכים איתי?

מאיר כהן: מה אמרתי?

אוסאמה סעדי: אמרת מה מלמדים – כמו חינוך מיני, רק שמים את ה - - -

יעקב מרגי: לא.

מאיר כהן: לא, אני התכוונתי למה שאתה אומר.

אוסאמה סעדי: אוקיי, בסדר, אז אנחנו מסכימים.

אוסאמה סעדי: אני חושב – אבא סע מהר, תעבור אותו.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, אני לא נמצא שם.

יעקב מרגי: אני יכול לנזוף בו, אבל זה שההורה נוסע והמחוג מטפס והבן שלו יושב מאחור, מחר איך הוא יכול להוכיח אותו – אתה נוסע מהר?

יעקב מרגי: או למה אתה כועס בזמן הנהיגה.

יעקב מרגי: למה אתה מתעסק עם הטלפון בזמן הנהיגה.

אוסאמה סעדי: נכון.

באסל גטאס: צריכים להטיל עונשים על ההורים גם בעניין הזה, כמו שמחמירים את העונשים על זורקי האבנים.

יעקב מרגי: באסל גטאס, לא מספיק שהידרנו שינה מעינינו בגללך, עכשיו אתה מוכיח אותנו על החוק.

יעקב מרגי: אוקיי, בסדר.

אוסאמה סעדי: ולכן חשוב לציין את יום הבטיחות הזה בכנסת.

אוסאמה סעדי: אני היום אנאם במליאה גם על העניין הזה, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לשנות מהיסוד את כל סדר העדיפויות ואת החינוך ועוד פעם חינוך ועוד פעם חינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: עיני כולם נשואות למשרד החינוך.

<מקס אבירם: אדוני יושב הראש, חברי כנסת נכבדים.

<מקס אבירם: אני מקס אבירם, אני מנהל אגף זה"ב, נגישות ואורח חיים בטוח.

<מקס אבירם: נגישות ואורח חיים בטוח הם שני נושאים נוספים שהתווספו עכשיו, ממש לאחרונה לאגף שלנו.

<מקס אבירם: הם נוגעים בדרך כזו או אחרת גם לעניין של בטיחות.

<מקס אבירם: אני רוצה לתאר לכם תמונה עדכנית של מה שמתרחש במערכת החינוך בהיבט של זה"ב בשלב הזה.

<מקס אבירם: קודם כל אגף זה"ב פועל כבר למעלה מ-20 שנה במערכת.

<מקס אבירם: הוא נתקל בכל הקשיים שאתם הצגתם כאן – גם הדוברים וגם חברי הכנסת וגם יושב הראש הנכבד – שקשורים גם לענייני תקציב וגם לענייני מודעות וגם לענייני התייחסות גם של השלטון וגם של הגופים הממשלתיים והציבוריים והאחרים, לנושא הזה של זה"ב ברמת החשיבות שיש לו.

<מקס אבירם: אבל אנחנו קבענו לעצמנו החלטה ומחשבה שאומרת שבשום פנים ואופן אנחנו לא מוותרים על החינוך לבטיחות בדרכים ואנחנו משתדלים לעשות את המיטב שאנחנו יכולים לעשות במערכת, על מנת לחנך את ילדינו לנושא הזה של בטיחות בדרכים ושמירה על חייהם.

<מקס אבירם: אני רוצה לומר שאנחנו מטפלים בסוגיה הזאת כבר מגן הילדים ועד כיתה י"ב.

<מקס אבירם: יש לנו במערכת, אני רוצה לתת לכם כמה נתונים כדי שתיווצר לכם איזו שהיא תמונה קצת יותר רחבה לעניין הזה.

<מקס אבירם: קודם כל לתוך מערכת החינוך, כל הפעילויות של כל ה - - -

יעקב מרגי: מכובדי מקס, יש לכם תקציב עצמאי, מעבר לשת"פים?

<מקס אבירם: כן, כן.

<מקס אבירם: אני אומר עכשיו, אני בדיוק אומר את זה.

<מקס אבירם: קודם כל כל הגורמים שיושבים כאן, ואנחנו שמחים לשתף פעולה איתם – אור ירוק והרשות הלאומית והמשטרה - - -

יעקב מרגי: מה עם נשק וסע?

<מקס אבירם: גם נשק וסע, אני תיכף אדבר על זה.

<מקס אבירם: גם נשק וסע.

<מקס אבירם: כל הגופים האלה בעצם נוצקים לתוך מערכת החינוך.

<מקס אבירם: הם חלק מהפעילות הכוללת של החינוך לבטיחות בדרכים ואנחנו מברכים כמובן על הפעילות איתם, אבל מעבר לזה, משרד החינוך עושה גם פעולות לבד.

<מקס אבירם: למשל, לדוגמא, אנחנו לפני הרבה הרבה שנים החלטנו שבבית ספר בכלל, בבית ספר חייבת להיות דמות מרכזית שנקראת רכז זהירות בדרכים בבית ספר, שהיא הדמות שבונה תכנית לימודים בית ספרית.

<מקס אבירם: היא מביאה, יוצקת לתוך בית הספר את כל הפעילויות החיצוניות, הצגות, הרצאות, סדנאות, השיעורים עצמם שצריכים להתקיים, כל הדברים האלה מתוכללים על ידי רכז זהירות בדרכים, ומבחינתנו יש לנו היום סדר גודל בערך של למעלה מ-2,200 רכזים מתוך 4,000 בתי ספר שקיימים במדינת ישראל.

<מקס אבירם: בכל בית ספר כזה יש רכז שהוא הגורם המתכלל והגורם הממנף את כל נושא הפעילות של בטיחות בדרכים.

מאיר כהן: אגב, הוא לא מתוגמל.

<מקס אבירם: הוא מתוגמל.

<מקס אבירם: הוא מתוגמל ב-6% גמול, כמו גמול ריכוז באופק חדש.

<מקס אבירם: חבר הכנסת כהן, אפשר להתווכח על העניין הזה, אבל מבחינתנו - - -

יעקב מרגי: בסדר, בבקשה.

יעקב מרגי: ברגע שאמרת במסגרת אופק חדש, קדימה.

<מקס אבירם: מבחינתנו זה הישג בל יתואר.

<מקס אבירם: זה דבר אחד.

<מקס אבירם: דבר שני, יש פעילויות, יש תכניות לימודים שפועלות בבתי הספר, חלקן ברמת - - -

יעקב מרגי: אתה יודע, אופק חדש הפך להיות כמעין עיר מקלט ואני אסביר לך למה.

יעקב מרגי: אתה יודע שלא כל ילדי ישראל נהנים מאופק חדש ונתח לא מבוטל.

יעקב מרגי: אז הקטע הזה גם, שוב, הקטע הזה של חינוך של זה"ב וחינוך תעבורתי גם לא מגיע לשם, בגלל שאין להם.

יעקב מרגי: ואם מגיע, מגיע.

יעקב מרגי: נו, בסדר.

<מקס אבירם: אני מבחינתי יודע, אני לא יכול לפתור את כל בעיות החינוך, אבל מבחינת האגף שלנו, אנחנו רואים בזה הישג שיש לנו את גמול הריכוז, של אותה דמות בבית הספר, שאיתה אנחנו יכולים בעצם למנף פעילות.

<מקס אבירם: בבית הספר היסודי יש כמה תכניות מרכזיות שפועלות לאורך המון המון המון שנים.

<מקס אבירם: אני לא רוצה להתווכח על הנתונים – כמה כיתות וכן הלאה – אני ברצון אבוא ואציג בפעם אחרת נתונים כמותיים, אבל אני יכול לומר שבבית הספר היסודי, בתכניות שממומנות על ידי משרד החינוך, בכיתה א' ללמוד תנועה ובכיתה ה' עצמאים בשטח, אלה תכניות שפועלות כבר למעלה מקרוב ל-20 שנה - - -

יעקב מרגי: בפס רחב?

<מקס אבירם: בפס רחב מאד.

<מקס אבירם: יש סדרי גודל של 3,500-3,700 מתוך ה-Capacity של שכבת הגיל שלומדת את התכנית הזאת.

<מקס אבירם: העובדה שזה לא נלמד בכל שכבות הגיל נובעת מהעובדה שבחוזר מנכ"ל - לגבי תכנית הליבה לבתי הספר היסודיים – יש שם אשכול שנקרא אשכול תרבות בית ספרית, שבו מנהל בית ספר מונחה לפחות להקצות שעתיים בשבוע לשתי שכבות גיל, בנושא של זה"ב.

<מקס אבירם: אבל יש גם נושאים אחרים.

<מקס אבירם: אז יש בתי ספר שבוחרים נושאים אחרים.

<מקס אבירם: אנחנו נדרשים לעשות את עבודת השיווק על מנת שיהיו יותר בתי ספר.

<מקס אבירם: אני יכול לדבר איתכם על כמויות של עשרות אלפים של תלמידים בשכבות הגיל הזה, שלומדות - - -

יעקב מרגי: אתה יודע שאם המורה או המנהלת החליטה שלפי השקפת עולמה עכשיו שכבה מסוימת תראה את ההצגה של טרטיף – זה גם מהזיכרונות שלי ביסודי – היא תגיע לאחוז גבוה מאד.

<מקס אבירם: כן, אני יודע.

יעקב מרגי: לעומת זאת, אתה נותן לה זה"ב, אנחנו, לא אתה, אנחנו, משרד החינוך, הריבון, נותן לאותה מורה או לאותה מנהלת בית ספר חופש פעולה.

<מקס אבירם: לא, אדוני יושב הראש, זו בדיוק הנקודה שאני לפחות את האנשים שלי במחוזות מנחה, שזאת הנקודה שבה אנחנו צריכים בעצם לעשות את פעולות השיווק על מנת להגדיל את מספר הכיתות שאמורות לפעול בעניין של חינוך בכלל לבטיחות בדרכים.

<מקס אבירם: אבל אני רוצה להתקדם עוד קצת.

<מקס אבירם: דרך אגב, חבר הכנסת כהן - - -

מאיר כהן: אתה מבין ששורש הרע הוא בזה שזה וולונטרי?

מאיר כהן: אגב, אני בדקתי לקראת הישיבה הזאת מה קורה בארצות אירופה, במדינות ה-OECD.

מאיר כהן: אין שום דבר וולונטרי.

מאיר כהן: זה לא לשיקולו של מנהל זה או אחר.

מאיר כהן: אתה נותן כאן נתון שהוא מדאיג.

מאיר כהן: 3,500 מה-Capacity של שכבת גיל.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: בואו אני אתן לכם כמה - - -

מירב בן ארי: הוא יכול לענות לי?

מירב בן ארי: אני חייבת ללכת כבר לפני 20 דקות.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לקבל תשובות מאד פשוטות.

מירב בן ארי: אתה יכול רגע להסביר לי?

מירב בן ארי: תענה לי על השאלות.

מירב בן ארי: באמת, כבר לפני חצי שעה הייתי צריכה ללכת.

<מקס אבירם: כן, בבקשה.

<מקס אבירם: חינוך תעבורתי במתכונת הנוכחית שהולכת להיות עכשיו, הנושא של התיאוריה הולך להיות מאורגן בתוך התכנית.

<מקס אבירם: הוא יחייב את כל תלמידי כיתות י', בסוף תהליך הלמידה להיבחן והבחינה הזאת תבוא לידי ביטוי בצד התחתון של תעודת הבגרות ויהיה להם פטור - - -

יעקב מרגי: מתי ההסכם הזה ייחתם?

<מקס אבירם: בעזרת השם, כמו שאומרים, בקרוב אני מקווה.

יעקב מרגי: בקרוב.

יעקב מרגי: בוועדות אצלי ידוע, אין אצלי בקרוב או אנחנו נראה.

<מקס אבירם: אני יכול לדווח לך, אדוני יושב הראש, שמלשכת מנכ"לית המשרד שלי הודיעו לנו ודיווחו לנו שהם עובדים על העניין הזה שאלף עקב אכילס של תכנית החינוך התעבורתי זה התקציב ועובדים על כך שהתקציב יהפוך להיות תקציב בבסיס התקציב שלנו, כך שכל שנה נוכל להתחיל בזמן, לסיים בזמן ולבנות את התכנית על פי הערכים או הדוגמאות שחבר הכנסת כהן נתן.

מירב בן ארי: וגם על אופניים חשמליים.

יעקב מרגי: שכחתי שמירב בלי אופניים חשמליים לא מתחילה דיון.

<מקס אבירם: בסדר.

<מקס אבירם: אופניים חשמליים, אני יכול להגיד לך בכנות, אני יודע מהניסיון המצטבר שלי בנושא של בטיחות בדרכים, התקנות שתוקנו - לפחות לגבי מערכת החינוך - הן מאד מאד בעייתיות.

<מקס אבירם: אני אגיד כמה דברים על העניין הזה.

<מקס אבירם: אלף, יצאה הנחיה מראש המינהל הפדגוגי שאני שייך לו, למינהל הזה, יצאה הנחייה לבתי הספר שבבתי הספר היסודיים אסור שתלמידים יגיעו עם אופניים חשמליים לבית הספר.

<מקס אבירם: זה מנוגד לתקנות.

<מקס אבירם: הגיל הוא 14 ומעלה ובתי הספר הם 14 ומטה, אז אי אפשר להיכנס לשם.

<מקס אבירם: אני יודע שבתל אביב יצאה הנחיה גורפת.

<מקס אבירם: אני יודע שבחלק מהרשויות גם מיישמים את התקנה הזו, ואני יודע גם שהאנשים שלי בשטח מנחים את בתי הספר.

<מקס אבירם: אין מצב שתלמיד בבית ספר יסודי יגיע לבית הספר עם אופניים חשמליים.

<מקס אבירם: זה אסור על פי חוק.

<מקס אבירם: זו נקודה אחת.

<מקס אבירם: נקודה שנייה, 14 עד 16 מותר להם לרכוב על שבילים לאופניים.

<מקס אבירם: בא מנהל בית ספר ואומר לי – אדוני היקר, אני רוצה ליישם את התקנות, אבל אין לי שביל אופניים לבית הספר.

מירב בן ארי: אין לי שבילי אופניים לבית הספר.

מירב בן ארי: תאמין לי, היה לנו דיון אתמול שעתיים.

יעקב מרגי: מירב, המתחיל במלאכה אומרים לו גמור.

יעקב מרגי: הנה, קיבלת משימה.

<מקס אבירם: מעבר לזה, מגיל 16 ומעלה, אנחנו הולכים לפתור את זה בתכניות הלימודים שלנו.

<מקס אבירם: בכיתה ט' יש תכנית לימודים שלנו על חינוך לבטיחות בדרכים, שיש בה פרק נרחב של האופניים.

<מקס אבירם: אנחנו הולכים להכניס שם לומדת אופניים חדשה שפיתחנו, עם התאמות לאופניים חשמליים שתילמד בתוך תכנית הלימודים בגיל 15 בכיתות ט'.

<מקס אבירם: בכיתות י', מכיוון שאנחנו מורידים את תכנית האופניים, אנחנו הולכים ללמד שם גם את כל מה שחסר לתלמיד ולתלמידה בהיבט של המרחב התעבורתי.

<מקס אבירם: הרי מנחים ילדים בגיל 16 שמותר להם לרכוב על הכביש.

<מקס אבירם: הם לא יודעים כלום על המרחב התעבורתי.

<מקס אבירם: הם לא יודעים תמרורים, הם לא יודעים חוקים, הם לא יודעים כללים וכל הסיפור הזה הולך להתכנס בכיתה ט' עם האופניים החשמליים וב-י' עם כל הסיפור של המרחב התעבורתי, כך שאנחנו מקווים שלפחות מערכת החינוך תגיע ותיתן את מה שהיא צריכה לתת בהיבט של ההכנה של התלמידים לסיפור הזה של ההתמודדות עם - - -

יעקב מרגי: מקס, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה מירב, קיבלת תשובות.

יעקב מרגי: כדי להשתלב, אני אתן לך לסיים, אבל לגבי מה שחבר הכנסת מאיר כהן הזכיר לגבי מדינות אירופה ואחרות, בוא אני אתן לך רשימה קצרה, לא כל הרשימה.

יעקב מרגי: מסמך שהכינה מחלקת המחקר והמידע של הכנסת.

יעקב מרגי: קיומה של חובה להוראת המקצוע – אוסטריה: גן חובה עד כיתה ד' משולב.

יעקב מרגי: זה לא בא בסל והמנהל רוצה לוקח, לא רוצה לא לוקח.

יעקב מרגי: איטליה: גן עד כיתה י"ב, משולב.

יעקב מרגי: אירלנד: גן חובה עד כיתה ו', משולב.

יעקב מרגי: אסטוניה - - -

<קריאה: מה זה משולב, אדוני יושב הראש?

יעקב מרגי: בתוך המערכת, זה משולב.

יעקב מרגי: האם החינוך התעבורתי הוא מקצוע נפרד או משולב במקצוע אחר.

יעקב מרגי: אסטוניה: אין חובה.

יעקב מרגי: בלגיה: אין חובה.

יעקב מרגי: אתה רואה, אנחנו מאוזנים, לא קוראים רק את ה-.

יעקב מרגי: בלגיה: גן עד כיתה י"ב משולב.

יעקב מרגי: בריטניה: אין חובה.

יעקב מרגי: גרמניה: כיתות א' עד ט' והיד עוד נטויה.

יעקב מרגי: אנחנו רואים שהרוב המכריע כבר מטמיע את זה בתוך מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אני חושב שזה חשוב.

יעקב מרגי: את הרשמים האלה כמובן תיקח - - -

<מקס אבירם: אני לא אגלה לך סוד אם אני אומר שזה יהיה גם האינטרס שלי שזה יהיה פה ככה ואנחנו עושים את כל הפעולות המתבקשות על מנת - - -

יעקב מרגי: אנחנו מאד שמחים לשמוע את הצהרתך.

יעקב מרגי: תסכם לנו.

<מקס אבירם: אז אני רוצה לומר עוד שני דברים.

<מקס אבירם: אחד, לגבי החינוך התעבורתי, אכן אנחנו הולכים להוריד את זה לכיתה י'.

<מקס אבירם: אכן אני מקווה מאד שהתקציב יהפוך להיות בבסיס התקציב ונוכל לעבוד בתכנון רב שנתי, כדי גם להתחיל בזמן ולסיים בזמן ולשלב לתוך זה את התיאוריה ואת הציון בבחינת הבגרות.

<מקס אבירם: והדבר הלא פחות חשוב, חבר הכנסת כהן, זה שאנחנו באמת באמת עובדים על לשדרג את כל ערכות הלימוד שלנו, במובן המתוקשב של המילה, במובן שלמשל לקחנו מחקר מאד מאד חדשני של אוניברסיטת בן גוריון, שמדבר על כך שילדים היום בגיל 16, אפשר לאמן אותם דרך לומדה מסוימת ודרך פעילויות מסוימות, לזהות סכנות באופן מתוקשב.

<מקס אבירם: לא צריך לרדת לכביש כדי לזהות את הסכנות האלה, וכך אנחנו בעצם מלמדים אותם להתחבר לתוך העניין הזה של הכביש, בצורה קצת יותר מוכנה ממה שהיה לפחות, כשאנחנו - - -

מאיר כהן: אני נכחתי, אני לא יודע אם זה של המשרד או שלכם, בתצוגה, ממש בהצגת תכלית מצוינת בדימונה, עם מכוניות, סימולציה.

מאיר כהן: זה שלכם?

מאיר כהן: סימולציות של התהפכות עם רכב ושל משקפיים שמדמים מצב של שכרות.

<מקס אבירם: כן, כן.

<מקס אבירם: אלה הדברים שאנחנו עושים היום, חבר הכנסת כהן.

<מקס אבירם: אני מוכן להזמין אותך ולהראות לך - - -

מאיר כהן: כן, אבל שוב, זה היה בשיתוף עם המשטרה, אבל זה וולונטרי.

מאיר כהן: זה לא דבר שכמו שאמר יושב הראש - - -

יעקב מרגי: מוטמע במערכת.

מאיר כהן: בדיקות שזה בילד אין בתוך - - -

<מקס אבירם: אני יכול להגיד לך אדוני - - -

מאיר כהן: זאת הצרה הגדולה שלנו.

<מקס אבירם: אני יכול להגיד לך אדוני, שבחלק לא מבוטל של בתי הספר במערכת החינוך היום, בגלל אותה דמות שסיפרתי עליה קודם – רכז הבטיחות בדרכים – יש המון פעילות שמתרחשת במערכת החינוך, ששואבת את כל הפעילויות האלה.

<מקס אבירם: עוד דבר אחד שחשוב מאד לציין.

<מקס אבירם: בכיתה י"א כבר למעלה מארבע שנים אנחנו מפעילים תכנית שנקראת סינימה דרייב.

<מקס אבירם: זו תכנית מתוקשבת, אינטר אקטיבית בשיתוף עם אור ירוק.

<מקס אבירם: אור ירוק פיתחו איזו שהיא תכנית, העבירו אותה אלינו.

<מקס אבירם: יש לי תקצוב ישיר מלשכת שר החינוך ומנכ"לית משרד החינוך של מיליון וחצי בשנה, שבה למעלה מ-80,000 תלמידים בכיתות י"א נחשפים לתכנית הזאת, והיא תכנית שעוסקת בהיבטים כאלה ואחרים של נהיגה.

<מקס אבירם: והדבר האחרון שאני רוצה לומר.

<מקס אבירם: הסיפור של ליקויי הבטיחות סביב בית ספר.

<מקס אבירם: חשוב מאד, כולם אומרים את זה.

<מקס אבירם: אני רוצה לומר את זה עוד פעם ולהדגיש.

<מקס אבירם: מרכז השלטון המקומי יש לו תפקיד מאד מאד מאד חשוב ביישום של הדברים שאנחנו רוצים לקיים סביב בית ספר.

<מקס אבירם: אנחנו למשל מפעילים דרך האגף תכנית שנקראת מעטפת הבטיחות.

<מקס אבירם: מעטפת הבטיחות באה, בקצרה, להסדיר את כל סיפור ההגעה והיציאה מבית ספר בבוקר ובצהריים.

<מקס אבירם: יחד עם נשק וסע, יחד עם משמרות הזה"ב, יחד עם הרכזים שלי והמורים שלי לבטיחות בדרכים, שמלמדים את הילדים שמגיעים ברגל את המסלול הבטוח מהבית לבית הספר וחזרה.

<מקס אבירם: יחד עם ההסעות, עם אגף ההסעות במשרד, שאנחנו מנסים להסדיר את כל הסיפור הזה, שלא יהיה כאוס, כי כיום בחלק לא מבוטל של בתי ספר יש המולה בבוקר וההמולה הזאת למזלנו לא נגמרת באסונות, אבל היא עלולה להסתיים באסונות, ואנחנו מנסים להסדיר את העניין הזה.

<מקס אבירם: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון ותרם את חלקו לדיון.

יעקב מרגי: הוועדה נוזפת.

יעקב מרגי: גילוי נאות, מנהלת הוועדה כתבה - מביעה תמיהה ואני תיקנתי.

יעקב מרגי: הוועדה נוזפת על כך שמרכז השלטון המקומי נעדר מהדיון ולא מצא לנכון להשתתף בישיבה, וזו לא פעם ראשונה שהם נעדרים מדיונים חשובים, כשהם השושבינים של הנושא שבו הוועדה דנה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקיים חינוך תעבורתי בכל כיתות י' במקום בכיתה י"א, כדי להשיב לבני הנוער ניסיון וחינוך תעבורתי במועד, כמתואם לחוק החדש המאפשר קבלת רישיון נהיגה בגיל 16 ותשעה חודשים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ישראל לאכוף את החוק החדש של אפס סובלנות לאלכוהול.

יעקב מרגי: יש לעצור נהגים צעירים עד גיל 24, גם אם בבדיקה מתגלה כמות קטנה ביותר של אלכוהול בדמם, מה גם שהחוק נחקק.

יעקב מרגי: צריך לבדוק למה זה לא מיושם.

יעקב מרגי: יש להתאים את הינשוף.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם זו הסיבה הטכנית, אבל יש להתאים את כל האמצעים הטכניים לחוק שחוקק.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להגדיל את התקציבים לחינוך תעבורתי, כדי להגביר את המודעות לבטיחות בדרכים ולהקטין את מספר הנפגעים בתאונות הדרכים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להגדיר פתרונות פיזיים סמוך לבתי הספר כמו המיזמים של נשק וסע, הפרדת נתיבים, גיזום שיחים, יצירת school zoen ועוד, כדי למנוע סכנות בהורדת התלמידים מההסעות.

יעקב מרגי: מצב החינוך התעבורתי חמור בכל הארץ, אך במיוחד במגזר הערבי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להגביר את החינוך התעבורתי במגזר הערבי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להחזיר את פרויקט ההסברה במגזר הערבי, כדי למנוע תאונות בעיקר בקרבת הבית והחצר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לוודא נוכחות גבוהה של תלמידים בשיעורי חינוך תעבורתי בכיתות ה'.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להגדיל תקציבים למשטרת ישראל, כדי שיוכלו למלא תפקידם כראוי וכנדרש.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למרכז השלטון המקומי לתקן את התיקונים הפיזיים הנדרשים בבתי הספר וסביבתם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לאסור פתיחת בתי ספר, או לא לאשר פתיחת בית ספר אם סביבת בית הספר אינה בטוחה תעבורתית, כגון איסור אי מתן אישור פתיחת בית ספר אם אין לו אישור תקינות או בטיחות ממכבי אש.

יעקב מרגי: במידת הצורך הוועדה תעגן אישור כזה בחקיקה.

יעקב מרגי: הוועדה מקדמת בברכה את ההסכם המתגבש לשילוב החינוך התעבורתי כחלק מתעודת הבגרות.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.