ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 128, 2015-12-31 10:00

איתן כבל: בוקר טוב לכולם, היום יום חמישי, למי שלא שם לב.

איתן כבל: אדוני ראש עיריית ירושלים, חברי, ובאמת חברי, מעבר לכל פוליטיקה, ניר ברקת, מנכ"ל משרד התקשורת, תודה, תודה כפולה גם על אתמול.

איתן כבל: אני מציין לשבח את העבודה המשותפת בינינו בכלל.

איתן כבל: אני מגלה אותך, לאט-לאט.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, גברתי היועצת המשפטית, רשמת פרלמנטרית, אורחים נכבדים, חברי וחברותי חברי הכנסת.

איתן כבל: אני יודע, ועדת הכלכלה עובדת סביב השעון ואני מודה קודם כל לחברי, בוודאי אלה שמקפידים.

איתן כבל: זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: וכפי שהתחייבתי להיות לגמרי על הנושא של רשות השידור הציבורי, אני לא רוצה להפריז, לא רוצה לדבר גבוהה-גבוהה על החשיבות שאני רואה בהצלחת השידור הציבורי, והדרך הארוכה שאני הולך בה, בעניין הזה.

איתן כבל: זה דיון שני בתוך פחות מעשרה ימים, כדי שנדע באיזו דרך אנחנו הולכים.

איתן כבל: היום, אנחנו בעיקר נעסוק מול אלדד קובלנץ, ובמה שתלוי בי אני אעשה הכול לתת לו את כל הרוח הגבית להצלחתו, כי אני אישית מאמין בו וליכולותיו.

איתן כבל: אבל כפי שגם שוחחנו בטרם נפתחה הישיבה, היתה לנו פגישה, הכול, אבל הכול, חייב להיעשות בצורה הכי שקופה, הכי ברורה.

איתן כבל: אחת הנקודות המרכזיות שמונחות כאן לפתחנו, זה שהעובדים, בוודאי אלה שעוד יש להם ציפיות להיות חלק מהמערכת על-פי הסיכומים ועל-פי החוק, לא ימצאו את עצמם כל התקופה כאילו אנחנו בין כסה לעשור, בין שמיים לארץ.

איתן כבל: לא יהיה.

איתן כבל: אנחנו נמצא את הדרך, לאלתר, אני אומר זאת, כדי שאנשים ידעו איך לכלכל את מעשיהם וכל אחד ידע איפה הוא נמצא.

איתן כבל: אי אפשר – אני אומר זאת בצורה הכי ישרה, שיח של בני-אדם, פשוט, שיח של בני-אדם – אף אחד לא רוצה לראות, לא את אבא שלו, לא את אימא שלו, לא את אחיו, לא את אחותו, הולך לישון כשהוא לא יודע מה יוליד יום.

איתן כבל: אני אומר זאת, זה לא בבית-ספרי.

איתן כבל: אני אומר זאת לא כתפיסת עולם כלכלית כזו, אלא כבן-אדם, למען השם, כבני-אדם.

איתן כבל: הכי פשוט, הכי בסיסי, הכי לא מדבר גבוהה-גבוהה.

איתן כבל: וגם דיברנו על העניין הזה.

איתן כבל: דיברנו גם על העניין של המכרזים.

איתן כבל: גם שוחחתי עם יושב-ראש ההסתדרות שהוא בא בדברים, מאוד צפוף, עם מנכ"ל משרד התקשורת, גם בכל הנוגע למועדי סגירת המכרזים, וכבר יש הסכמה.

איתן כבל: ואני אתן אחר-כך לאלדד לציין ולהציג שזה כבר בוצע, לפחות בתהליך הזה.

איתן כבל: ואיך אנחנו גורמים לכך שבסוף-בסוף, במבצע שלא היה כמותו, לדעתי – ואלדד, כולנו צריכים להתגייס לעזור לך, אבל חובתך לעזור גם לנו.

איתן כבל: פעמיים.

איתן כבל: פעם אחת לשים את כל הדברים בצורה הישרה, והכול בשקיפות.

איתן כבל: הכול, הכול, בשקיפות מלאה.

איתן כבל: זאת לא ועדה פה בכנסת, אלא שקיפות של בני-אדם.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה להתחיל בנושא הראשון, לפני שאנחנו צוללים.

איתן כבל: ואני אתן למנכ"ל, אלדד, להתייחס לכל הדברים.

איתן כבל: ברשותכם, אני לא רוצה לעכב את ראש העיר ירושלים, ואני רוצה לפתוח בנושא שהוא לכאורה צדדי, אבל יש לו משמעות מאוד גדולה, זה האם זה "קול ישראל מירושלים".

איתן כבל: ויש לזה משמעות מאוד-מאוד ח שובה.

איתן כבל: גם נשיא המדינה אמר את דברו, ומי שזוכר ויצא לו להאזין יותר מפעם אחת, הוא מתחיל את דבריו ומציין שהוא מדבר מירושלים.

איתן כבל: אני גם אמרתי אתמול לראש העירייה, שיעשה לי טובה – זה שאנחנו יודעים שצריך לשדר מירושלים, בסדר.

איתן כבל: אבל גם בואו נדבר על פתרונות מעשיים.

איתן כבל: ולהגיד, זה ל מספיק.

איתן כבל: שלפחות נדע, ואם כן, שיהיה לנו לו"ז תחום, סגור, על כל המשתמע מכך.

איתן כבל: אם רוממה כן, אז למה כן.

איתן כבל: אם לא, אז למה לא.

איתן כבל: כדי שנדע בדיוק איפה אנחנו עומדים.

איתן כבל: בבקשה,אדוני.

ניר ברקת: תודה, יקירי, חברי, חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש הוועדה.

ניר ברקת: חברי הכנסת, מכובדי, אני חייב לומר לכם שזה אחד הימים הקשים בחיי היום.

ניר ברקת: הבוקר אספתי את 400 המנהלים הבכירים בעיריית ירושלים, ושיתפתי אותם שאנחנו בתהליך וממחר אנחנו מתחילים אחד חלקי 12 עם פער תקציבי לעיר ירושלים, של 205 מיליוני שקלים.

ניר ברקת: המשמעות היא, תעשו ח שבון, סדר גודל של 3,000 עובדים שהתחלנו בתהליך פיטורים.

ניר ברקת: 170 עובדי הניקיון הזמניים שלנו, שבתקן זמני, היום שלחנו להם מכתבים, והודענו לכל הגופים שאנחנו מחויבים להגיש תקציב מאוזן.

ניר ברקת: אין לנו שיח עם משרד האוצר.

ניר ברקת: אני לא יודע להסביר מדוע.

ניר ברקת: אבל זה אחד מהימים הקשים שלי, באופן אישי, בחיים שלי.

ניר ברקת: אני חייב לומר שהעיר שלנו עברה בשנה האחרונה 50 פיגועים.

ניר ברקת: 50 פיגועים.

ניר ברקת: ופעם אחר פעם אנחנו צריכים לבוא למשכן הזה ולבקש טובה לחזק את ירושלים.

ניר ברקת: אנחנו צריכים לבקש מהמשכן הזה, בבקשה, תשמרו על ירושלים?

ניר ברקת: בבקשה, תעזרו לנו?

ניר ברקת: אתמול, לשמחתי הרבה, העבירה ממשלת ישראל סיוע 15 מיליארד שקל ליישובים הערביים.

ניר ברקת: אני מברך על כך, למרות שירושלים היא העיר הערבייה הגדולה במדינת ישראל, עם 300,000 ערבים, לא נהנית בצורה מהותית מהסיוע הזה.

ניר ברקת: אבל אנחנו יום אחרי יום צריכים לבוא ולדרוש דרישה של מה שכולנו נשבענו בחתונה, רובנו, היהודים: "אם אשכחך ירושלים"?

ניר ברקת: בעניין רשות השידור, עמלנו קשה מאוד להביא את "ערוץ 10" לירושלים, וחידדנו את החוק, וביום הקשה הזה אני צריך לבוא לפה ולנסות לשכנע למה ירושלים היא המיקום של רשות השידור?

ניר ברקת: תגידו, אתם מבינים איפה אנחנו חיים היום?

ניר ברקת: עזבו את החוק, עזבו את החשיבות של העיר, את החשיבות של המשפט: "קול ישראל מירושלים", עזבו אותו רגע בצד.

ניר ברקת: איך הפקידוּת מעלה בדעתה בכלל אפשרות שזה לא יהיה לפתרונות?

ניר ברקת: אפילו פתרונות זמניים, כשברור לכולם שאין פתרונות זמניים במדינת ישראל.

ניר ברקת: אני לא מכיר פתרונות זמניים.

ניר ברקת: ישבתי בשבועות האחרונים גם עם השר אלקין, והרשות לפיתוח ירושלים שעומדת לרשות התהליך הזה, ואנחנו בקשר מאחורי הקלעים עד עכשיו, כי אני פשוט לא מאמין שאנחנו צריכים להגיע לדיון כזה בכלל.

ניר ברקת: אני לא מאמין.

ניר ברקת: אין בעיה של פתרונות בירושלים, באחריות.

ניר ברקת: ברגע שתתקבל החלטה שזה ירושלים, אז יש שתי חלופות עקרוניות: חלופה עקרונית אחת, נשארים במיקום הקיים, מתעכבים טיפה ומוצאים פתרונות קבע.

ניר ברקת: חלופה שנייה, אם רוצים פתרונות זמניים – אולפן אנחנו יודעים להרים תוך 48 שעות, אולפן שקוף, אולפן פה, אולפן שם, אין בעיה של אולפנים.

ניר ברקת: הרשות לפיתוח ירושלים, בהינתן שהחברים יבקשו, תוך חודש-חודשיים, מה שתרצו, מוציאים במיקור חוץ לקבלנים פרטיים, בונים לכם מה שתרצו.

ניר ברקת: זה בעיית חשק, זה בעיית חשיבות.

ניר ברקת: ברגע שהחברים יבינו את החשיבות, הדיון של המיקום הוא "נון-אישיו".

ניר ברקת: אז יכול להיות שזה יעלה שניים-שלושה שקלים.

ניר ברקת: אבל אני לא חושב שירושלים למכירה, למיטב זכרוני.

ניר ברקת: אדוני יושב-ראש הוועדה, זה רק עניין של מוטיבציה והחשיבות של ירושלים.

ניר ברקת: אני קצת מתבייש שאני צריך לבוא לפה למשכן ולהזכיר לכולם את הנושא הזה.

ניר ברקת: בכל אופן, הרשות לפיתוח ירושלים שנמצאים כאן ילוו את התהליך הזה.

ניר ברקת: אין שום בעיה למצוא פתרונות.

ניר ברקת: ישבתי איתם אתמול כי ביקשת ממני.

ניר ברקת: ואני רואה שיש מקומות בסמוך ל-, אנחנו יודעים שיש עוד כמה פתרונות.

ניר ברקת: אני לא אלאה אתכם במיקומים הנקודתיים, ואני גם לא בטוח שהוועדה צריכה להתעסק עם המיקום הסופי.

ניר ברקת: בשביל זה יש פקידוּת, שבמקום להסביר למה יש להם תירוצים ולחסוך שני שקלים, שימצאו פתרונות, ואנחנו נסייע להם.

ניר ברקת: אני מתחייב שאם ירצו, יש לנו דרך למצוא את הפתרונות, והרשות, והשר אלקין, כולם יודעים – יש לנו פתרונות.

איתן כבל: תודה, אדוני ראש העיר.

איתן כבל: אלדד קובלנץ, בבקשה.

איתן כבל: אני רוצה רק התייחסות לעניין הזה.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אם ירצה, יוסיף, ונתקדם.

<אלדד קובלנץ: שלום לכולכם.

<אלדד קובלנץ: אני מסכים עם כבוד ראש העיר.

<אלדד קובלנץ: אין בכלל שאלה.

<אלדד קובלנץ: לי מאוד קל בסיטואציה הזאת כי אני ירושלמי.

<אלדד קובלנץ: מבחינתי, תאגיד השידור הציבורי צריך להיות בירושלים.

<אלדד קובלנץ: ולא רק שהוא צריך להיות בירושלים – מבחינתי, צריך להתייחס לתאגיד השידור הציבורי הישראלי כמו שמתייחסים לבית-המפשט העליון ולספרייה הלאומית.

<אלדד קובלנץ: ובזה אפשר ללמוד קצת מהבריטים על איך הם מתייחסים לבית השידור שלהם, ה-BBC, של הקצאת קרקע – אנחנו נדבר בהמשך גם על תוכן ועל ערכים.

<אלדד קובלנץ: אז מבחינת ההשקעה והחשיבות שהמדינה נותנת לשידור ציבורי, מבחינתי, זה צריך להיות סמל שצריך להיות ממוקם בירושלים.

<אלדד קובלנץ: אני לא אומר את זה כמליצה.

<אלדד קובלנץ: אני באמת מאמין בזה.

<אלדד קובלנץ: בצד השני של הדבר הזה נקבע חוק.

<אלדד קובלנץ: יש תאריך יעד שהוא ה-1 באפריל 2016, שגם במונחים של שוק פרטי, זה מבצע שהוא בין מופרך לבלתי-אפשרי.

ניר ברקת: תשנה את זה.

ניר ברקת: מה אתה רוצה לשנות, את חוק ירושלים או את החוק הזה?

ניר ברקת: אתה יכול לשנות שלא חייבים בירושלים, ואתה יכול להחליט שמשנים את התאריך.

ניר ברקת: תחליטו איזה חוק - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה לא בידיים שלו, אבל זה נכון.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא בידיים שלך, אלדד.

איתן כבל: אני מציע שניתן לו, קודם כל, שיציג את הדברים כמו שהם, ואת הדילמות.

<אלדד קובלנץ: ושוב, זה באמת דילמה.

<אלדד קובלנץ: וכמו שאמרת, אני פקיד.

<אלדד קובלנץ: אני קיבלתי מ שימה ואני צריך לעשות אותה הכי טוב שאפשר בהינתן כל סך האילוצים הקיימים.

<אלדד קובלנץ: ולפעמים, גם במתמטיקה יש משוואות שאין להן פתרון.

<אלדד קובלנץ: במשך יותר משנה – לדעתי, משעבר החוק המקורי בסתיו 2014 נעשה תהליך שהיו שותפים בו: משרד התקשורת, לדעתי, גם הרשות לפיתוח ירושלים היתה בסיבוב הזה, וגם עיריית ירושלים, ושתי חברות ייעוץ כלכליות שסיקרו את ירושלים אבן אחר אבן.

<אלדד קובלנץ: ויש דוח מפורט, והעברנו אותו לכבוד יושב-ראש הוועדה.

<אלדד קובלנץ: אתם חייבים להבין – תאגיד השידור הוא לא שטח שדורש אך ורק משרדים וחלל שיושבים בו אנשים.

<אלדד קובלנץ: לגוף שידור יש מפרט מאוד-מאוד ייחודי שדורש גם אולפנים, תקרות גבוהות - - -

איילת נחמיאס ורבין: 14 אולמות ארכיון, אלדד.

<אלדד קובלנץ: בסדר.

<אלדד קובלנץ: ומה שהתגלה לאחר העבודה המסובכת הזאת, שגם תוּקפה, גם אחרי שאני התמניתי לתפקיד המנכ"ל הזמני, עשינו את הסיבוב הזה עוד פעם ועוד פעם, כי רצינו להיות מיושרים עם עצמנו שעשינו כל מה שניתן.

<אלדד קובלנץ: הצרכים של התאגיד הזה, אני אגיד את בקיצור – אומנם זה טיפה מהעולם הפקידותי – זה 8,000 עד 10,000 מ"ר, עם נגישות גובהה, עם אופציה לשכן ולמקם שם גם אולפנים.

<אלדד קובלנץ: להבנתנו, אחרי שעשינו את כל ההליך הזה, המקום הכי זמין שיש בירושלים כרגע לצרכים האלה הוא סוף 2017.

<אלדד קובלנץ: יש אפילו נכס אחד או שניים ששמנו עליהם את העין.

<אלדד קובלנץ: אנחנו אפילו במשא-ומתן איתם.

<אלדד קובלנץ: לגבי המשכן – אני לא רוצה לקרוא לו "משכן הקבע", כי כמו שאמרתי בתחילת דברי, מבחינתי, משכן הקבע זה בית השידור הציבורי.

<אלדד קובלנץ: כמו שאמרתי, הכרזנו על עצמנו שאנחנו עושים כל מאמץ להישאר בירושלים.

<אלדד קובלנץ: אמרנו, בסדר, עד 2017, 2018, נישאר ברוממה.

<אלדד קובלנץ: אני מאוד לא אוהב את זה מכמה טעמים, אבל בכל זאת עשינו את המאמץ.

<אלדד קובלנץ: נפגשנו עם רשות מקרקעי ישראל ועם החברים מהחשכ"ל, שקיבלנו מהם תשובה חד-משמעית שלא ניתן להיכנס לרוממה, בגלל שיש להם תב"ע מאושרת לבניית 308 יחידות דיור, ואמרו לנו במילים עדינות: עם כל הכבוד לתאגיד השידור הציבורי, יש גם משבר דיור, שזה גם חשוב לנו.

<אלדד קובלנץ: זו לא הסיבה היחידה.

<אלדד קובלנץ: ברוממה יש עוד בעיות.

<אלדד קובלנץ: גם בהינתן שיהיה האישור הזה, רשות השידור כיום לא משלמת שכר דירה ברוממה בגלל שזה השטח שלה.

<אלדד קובלנץ: תאגיד סטטוטורי, תאגיד חדש שייכנס לשטח יצטרך לשלם על ה-18,000 או על ה-25,000 – עד היום אנחנו לא יודעים כמה מטר רבוע שיש שם – ההערכות שרק השכירות תהיה שם בין 16 ל-20 מיליון שקל בשנה, שזה הרבה-הרבה-הרבה-הרבה-הרבה יותר ממה שהתאגיד – האקסלים של התאגיד לא מכילים דבר כזה.

<אלדד קובלנץ: ואם אנחנו בעולם האנקדוטות – רק הביטחון ברוממה עולה באיזור שמונה מיליון שקלים, שזה יותר ממה שיעלה לנו לשכור את השטח שדובר עליו במודיעין.

<אלדד קובלנץ: ובגלל הסיבה הזאת, אנחנו לא גוף פרטי, נתקלנו בדילמה, פנינו ליועץ המשפטי לממשלה כי אנחנו מבינים לחלוטין איפה אנחנו נמצאים והצגנו בפניו את הדילמה.

<אלדד קובלנץ: ושוב, אנחנו לא פועלים ולא החלטנו על דעת עצמנו.

<אלדד קובלנץ: קיבלנו אישור לעשות את זה.

<אלדד קובלנץ: ואני מתאר לעצמי שהיד רעדה, וזה היה בלב כבד, אבל במכלול השיקולים, כנראה נלקח בחשבון שעדיף שלתקופה זמנית זה יהיה מחוץ לירושלים, מאשר לדחות את יום התחילה ל-1.1.2018.

<אלדד קובלנץ: אנחנו בקשר עם הרשות לפיתוח ירושלים, הם הראו לנו כמה שטחים.

<אלדד קובלנץ: וחייבים להבין, וזה גם יחזור בהמשך שיש אלמנט נוסף, בבניית תאגיד השידור הציבורי, שהוא חוצה את כל המשימות שלו, שזה חוק חובת המכרזים.

<אלדד קובלנץ: אנחנו גוף שפועל by the book.

<אלדד קובלנץ: אנחנו תלמידים מצטיינים בעולמות האלה.

<אלדד קובלנץ: וגם אם יימצא שטח של 10,000 או 8,000 מ"ר, צריך להכשיר אותו, צריך להכין מכרזים לציוד מאוד ספציפי שמגיע מחו"ל, המכרזים האלה יכולים לקחת בין שנה לשנתיים, כי אין מה לעשות - - -

יוסי יונה: זו בדיוק הבעיה, אתה מבין.

יוסי יונה: אם תרשה לי לומר, וסליחה אם אנחנו מצטטים פה הוגים שמקומם בדרך-כלל לא בכנסת, איזשהו פילוסוף שאמר: אל תנטוש את ביתך הישן, עד שלא בנית את החדש.

יוסי יונה: אני מעריך מאוד את הקשיים שאתה מדבר עליהם, אבל הנה אנחנו רואים מחדל שהוא טיפוסי, שמישהו כאן רץ ואץ כדי לקדם את הרפורמה הזו, מבלי שהוא יידע לאן פנינו מועדות - - -

איתן כבל: כן, אבל במקרה הזה אני חייב להגן עליהם.

איתן כבל: הם לא הבעיה.

איתן כבל: האוצר - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, בכלל לא.

איילת נחמיאס ורבין: איתן, זה בכלל לא הבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

<קריאות: - - -

איתן כבל: זה היה תנאי של האוצר, ואני האחרון שאבוא ואגן על האוצר בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון, אבל ההיגיון פה עבד רק כדי להרוג את התאגיד הקיים.

איילת נחמיאס ורבין: במקום להתחיל לבנות אפילו מאותו מקום את התאגיד הציבורי החדש, גם אם זה לא בדיוק באותו הרכּב, להתחיל לבנות את זה פרה-פרה.

איילת נחמיאס ורבין: עזוב, בוא נדבר על הפיל בחדר.

איילת נחמיאס ורבין: השידור הציבורי החדש לא יהיה מוכן ב-1 באפריל.

איתן כבל: עשו לי טובה, יש לי את המועד ויש לי את העובדים.

יוסי יונה: איתן, אבל - - - לא היתה עליו

איילת נחמיאס ורבין: זה לא עליו, זה על המציאות.

איתן כבל: סיים, בבקשה.

<אלדד קובלנץ: סיימתי.

איתן כבל: אדוני ראש העיר, בבקשה.

ניר ברקת: קודם כל, היום הם נמצאים במתחם שיכול להכיל את הגוף החדש, בהינתן שנותנים לו פרק זמן יותר גדול.

ניר ברקת: אנחנו יודעים למצוא פתרונות בתוך השטח הקיים, ללכת טיפה הצדה.

ניר ברקת: זה אומנם לכאורה יעכב – לא בטוח – את הבנייה למגורים, אבל אני מאמין שאפשר למצוא דרך לאפשר לכם לחיות בתוך המתחם החדש בצורה אולי קצת צפופה, אולי להישען טיפה על המערכת הקיימת, למַקבל מהלך ולהאיץ את לוח הזמנים.

ניר ברקת: החברים ברשות מתרשמים שזה ניתן לביצוע, אם אנחנו משלימים, לא עם העיכוב של הפתיחה של הציבורי, אלא יכול להיות שזה יעכב לנו טיפה את פינוי המגורים.

ניר ברקת: יש גם פתרונות אחרים – ללכת לבית-הדפוס, ללכת למקומות נוספים שאתם מכירים, אפשר גם למצוא פתרונות זמניים בירושלים.

ניר ברקת: או בתוך המתחם או במקום אחר, ולא לעבור על החוק ולעזוב את ירושלים.

ניר ברקת: בנושא של הכסף והמשאבים, אני מעריך שאם אנחנו נפנה את הכנסת למודיעין, המדינה תרוויח כסף, כי המקום הזה - - -

איתן כבל: זה גם יחסוך לי 45 דקות בפקק.

איתן כבל: זה לא רע.

ניר ברקת: הנכס של הקרקע פה, בכנסת, אם אנחנו נבנה במקומה מגורים, מדינת ישראל והאוצר ירוויח הרבה מאוד כסף.

ניר ברקת: אפשר לעשות באותה הזדמנות בנכס של בית-המשפט העליון, ובכל נכס.

ניר ברקת: היום אתם יושבים בירושלים, וכל מקום שהוא בירושלים, אם אתה מפנה אותו ובונה במקומו מגורים, האוצר ירוויח כסף.

ניר ברקת: אבל הוא ישלם בריבית דריבית בערך שנקרא "ירושלים".

ניר ברקת: ואם אנחנו נתחיל להעביר נכסים לאומיים מירושלים, אנחנו מאבדים משהו הרבה יותר יקר מכסף.

איתן כבל: אדוני ראש העיר, תודה.

איתן כבל: אני ארוצה להתקדם.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, בבקשה.

<שלמה פילבר: בסך-הכול, אלדד סקר את כל הפרטים ואין טעם לחזור על הדברים.

<שלמה פילבר: כן חשוב לציין שבתחילת גלגולו של חוק תאגיד השידור – אנחנו מדברים על לפני שנתיים, כבר השר גלעד ארדן והשר לפיד מינו צוות מיוחד שעשה סריקות ובדק, וכל מה שאפשר למצוא בירושלים היום, אני מעריך שאפשר היה למצוא לפני שנה.

<שלמה פילבר: הם חזרו ואמרו שזה בלתי אפשרי, ואנחנו נשמח לבדוק כל אפשרות.

<שלמה פילבר: דבר שני שחשוב להגיד – אנחנו מדברים פה אומנם על סימבוליקה וכולנו מחשיבים את זה, כמו שאמר אלדד, גם הוא וגם אני, ואנחנו תמיד צוחקים על זה, שנינו ירושלים חנונים, נולדתי ביום ירושלים, גדלתי בירושלים, הייתי במלחמת ששת הימים, עשו לי יום-הולדת במקלט בירושלים, ואני יודע מה זה ירושלים.

<שלמה פילבר: צריך לזכור שני דברים חשובים בתוך כל האירוע הזה שאנחנו מדברים עליו.

<שלמה פילבר: תאגיד השידור הציבורי הוא שמונה תחנות רדיו ושלוש תחנות טלוויזיה.

<שלמה פילבר: תחנות הרדיו, ככל הנראה – ואני אומר ככל הנראה כי הכול נמצא תוך כדי תהליכים – יישארו בירושלים, ו"קול ישראל מירושלים" ימשיך לשדר מירושלים.

<שלמה פילבר: זה קודם כל.

<שלמה פילבר: דבר שני, ישנם היום ל"קול ישראל מירושלים" אולפנים גדולים מאוד בתל-אביב.

<שלמה פילבר: מטעמי נוחות של העיתונאים, של הטכנאים, של הרבה מאוד אנשים, מאות אנשים עובדים מתל-אביב היום, וזה כנראה ימשיך לתקופה מסוימת.

<שלמה פילבר: אז גם את זה צריך לזכור בפרופורציות.

<שלמה פילבר: זה נכון, אנחנו דברים על הטלוויזיה, על "ערוץ 1", על האולפנים, בעניין הזה.

<שלמה פילבר: צריך למצוא פתרון, אבל צריך גם לזכור: זה לא שתאגיד השידור הציבורי עוזב את ירושלים.

<שלמה פילבר: כרגע מדובר על ערוץ 1 ולתקופה של עד שנתיים.

ניר ברקת: לא הבנתי.

<שלמה פילבר: אני מספר לחברי הוועדה את הפרטים מעבר לעניין.

רועי פולקמן: אז תוספת קטנה לעניין הזה: גם האולפנים בתל-אביב אמורים להיות מפונים.

רועי פולקמן: הרי זה חלק מההסכם.

רועי פולקמן: השארנו אותו פה.

רועי פולקמן: אז גם כל מתחם שרונה יפונה בתוך הדבר הזה.

<שלמה פילבר: הוא פוּנה לאיזור תל-אביב לפי תנאים - - -

איתן כבל: חברים, סליחה, עשו לי טובה, בואו לא נרד לתל-אביב עכשיו.

איתן כבל: בואו נעסוק, קודם כל, במה שיש לנו כאן – "קול ישראל מירושלים".

<אלדד קובלנץ: במסגרת המאמצים שאנחנו עושים כן להישאר בירושלים, אתמול נערך סיור בשיתוף רשות השידור ואנשי התאגיד החדש, כן לבחון את האפשרות להישאר דווקא ב"הלני המלכה", שזה גם מתחם אידאלי, אבל בניגוד לרוממה, הקרקע לא עברה לרשות מקרקעי ישראל.

<אלדד קובלנץ: זו קרקע שאולי כן ניתן לשכור אותה.

<אלדד קובלנץ: אנחנו בוחנים את האפשרות הזאת גם משפטית וגם כלכלית.

<אלדד קובלנץ: אני מקווה שבימים הקרובים נוכל לדעת אם אנחנו יכולים להיכנס לשם, כן או לא.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: היועצת המשפטית והמשנה ליועץ המשפטית רוצה להוסיף משהו.

איתן כבל: בבקשה, אתי.

<אתי בנדלר: אולי כנקודת מוצא צריך להסביר את לשון החוק בנושא הזה.

<אתי בנדלר: סעיף 5 לחוק תאגיד השידור הציבורי הישראלי אומר: "מקום מושבם של המועצה ושל הנהלת תאגיד השידור הישראלי הוא בירושלים; עיקר שידוריו של תאגיד השידור הישראלי ישודרו מירושלים;" – וכאן הוּסף – "לעניין סעיף זה, "ירושלים" – כמשמעותה בסעיף 5 לחוק-יסוד: ירושלים בירת ישראל.

<אתי בנדלר: " והתוספת הזאת הוספה בזמנו כדי למנוע את הפרשנות לפיה כשמדברים על ירושלים, מדובר גם על לווין של ירושלים, כמו נווה אילן, למשל.

<אתי בנדלר: לשון החוק היא כביכול - - -, אבל כפי שהזכיר מר קובלנץ, הוא פועל על-פי חוות דעת משפטיות והוא פנה ליועץ המשפטי לממשלה, ואכן מונחת בפני חוות דעתו של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אבי ליכט, בעניין הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ומה הם אמרו?

<לאה ורון: היא העוברה לכל חברי הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל אני לא זוכרת מה הם אמרו.

רועי פולקמן: העיקר הוא שדוּבּר על זמני - - - לכאורה - - -

איתן כבל: אין דבר שגורם לי צמרמורת, כמו כשאומרים לי זמני זה אוטוטו.

<אלדד קובלנץ: אני מנכ"ל זמני.

איתן כבל: פה, דעתי, אתה יכול לבנות על זה.

<אתי בנדלר: אני אולי אקדים ואומר, לפני שאתייחס לחוות-הדעת של מר ליכט, שברור לי מה היתה כוונת המחוקק.

<אתי בנדלר: כוונת המחון

<אתי בנדלר: קק היתה, פשוטו כמשמעו, שרוב השידורים יהיו מירושלים.

<אתי בנדלר: ניתן יהיה להחזיק אולפן בתל-אביב, אולפן בחיפה, וכולי, אבל מרכז הכובד של האולפנים יהיה בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: עוד רגע יהיה בתל-אביב ובחיפה, ובירושלים לא יהיה כלום.

איילת נחמיאס ורבין: לזה אני חושבת שהמחוקק לא התכוון.

<אתי בנדלר: לכן גם הוּספה המילה "עיקר" השידורים.

<אתי בנדלר: אבל, כפי שפסק בית-המשפט העליון עוד לפני הרבה זמן, לאחר שהמחוקק סיים את הליך החקיקה, החוק ניתַק מטבורו של המחוקק, ולא אנחנו אלה שצריכים לתת את הפרשנות לחוק, אלא מי שמנחה ודאי את תאגיד השידור הציבורי, הוא היועץ המשפטי לממשלה, ולא אנחנו.

<אתי בנדלר: היועץ המשפטי לממשלה, בפרשנות יצירתית אך בהחלט סבירה, אמר שניתן לפרש לתקופה מוגבלת את המילה "עיקר" כמתייחסת למישור הזמן ולא למישור הפיזי.

<קריאות: - - -

<קריאה: גם על הרפורמה הוא אמר אותו דבר.

<אתי בנדלר: אני רוצה לומר, זה מעורר צחוק, אבל זה בהחלט אפשרי.

איילת נחמיאס ורבין: לא, זה לא מצחיק.

איילת נחמיאס ורבין: זה קצת עצוב.

איילת נחמיאס ורבין: זה עצוב.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא מצחיק.

<אתי בנדלר: אני לא יכולה לשלול את הפרשנות הזאת.

<אתי בנדלר: יכול להיות שאם אני הייתי יושבת בכובעו, הייתי אומרת אותו דבר.

<אתי בנדלר: מה שמפריע לי, בחוות הדעת, ואני מבינה שהיא נעשתה תחת אילוץ, זה מה שנאמר באותה חוות-דעת הוא: "עמדתי היא כי אין מניעה לקיים את שידורי התאגיד ממתחם זמני מחוץ לירושלים לתקופת ביניים קצרה ככל הניתן, עד למעבר התאגיד למתחם קבע בתוך ירושלים.

<אתי בנדלר: "

איילת נחמיאס ורבין: השאלה היא אם זה אומר שאין אולפני טלוויזיה בירושלים בכלל.

<אתי בנדלר: השאלה היא מהו זמן קצר ככל האפשר.

<אתי בנדלר: אני יכולה לומר שזמן קצר ככלה אפשר זה ברמה של הנחיה, אבל אין כאן בעצם תיחום של פרק הזמן הזה.

<אתי בנדלר: ולכן אנחנו שומעים כרגע ממר קובלנץ, 2017, יתכן 2018, ואם הדברים לא יסתייעו אולי נגיע ל-2028, שהרי גם אז זה יהיה זמן קצר לעומת העיקר, אם העיקר הוא הנצח.

רועי פולקמן: אני אגיד - - -

איתן כבל: רגע, רגע.

איתן כבל: תן לנו ליהנות מהמשפט האחרון שלה.

איתן כבל: מה אתה - - -?

<אתי בנדלר: זה היה מהנה?

איתן כבל: היה פאנץ'.

איתן כבל: מה, ישר אתה מקלקל?

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת פולקמן.

רועי פולקמן: רק בקצרה, למרות שאמרנו, לעיר בת 3,000 זמן קצר גם יכול להיות עשרות שנים בהקשר הזה.

רועי פולקמן: שוחחתי גם עם מר קובלנץ על העניין ואנחנו מכירים את הסייג ואת הבעיה, כי יש כאן שני אילוצים.

רועי פולקמן: האחד, זה לוח הזמנים של הקמת התאגיד, והדבר השני זה המיקום.

רועי פולקמן: אני מציע שתרשים הזרימה יהיה אחר.

רועי פולקמן: קודם כל, ברור שזה ירושלים, אחר-כך יש את החלופות, ולאחר מכן יש את הדיון על הכסף והזמן.

רועי פולקמן: אלה שני הדיונים.

רועי פולקמן: אני חושב שלפחות כשאנחנו מדברים על פתרון זמני – וברור, אני מבין שהפתרון הקבוע, האולפנים הקבועים זה ייקח זמן, אתה מעריך אותם בשנה וחצי, שנתיים – אז גם את הפתרון הזמני נצטרך למצוא כאן, כיוון שעברנו את אותו דיון בדיוק עם נושא המדען הראשי, שאותו דיון היה על להעביר אותם למודיעין.

רועי פולקמן: זה גם מעניין, הכול עובר למודיעין.

רועי פולקמן: לא ללוד, הכול עובר למודיעין.

רועי פולקמן: זה לא מפתיע.

רועי פולקמן: נאמרו הסיבות.

רועי פולקמן: אני לא אכנס לסיבות.

יוסי יונה: רועי, מבלי לפגוע בכבודה של העיר.

רועי פולקמן: לא, מבלי לפגוע.

רועי פולקמן: היא עיר חשובה, העומד בראשה איש חשוב.

רועי פולקמן: אבל העניין הזה של הזמניות – גם שם היה אותו דיון, על הזמניות הזאת.

רועי פולקמן: והיו שני מרכיבים גדולים שאמרת – האחד, אותו תעריף שכר דירה, שמינהל הדיור הממשלתי דורש ממך, וזה לא חקוק באבן.

<אלדד קובלנץ: ודבר נוסף, זה ההתאמות - - -

רועי פולקמן: אני יודע.

רועי פולקמן: אבל מה נאמר?

רועי פולקמן: נאמר שבסיפור של האולפנים, ויושב כאן ברי, מנכ"ל הרשות, יש גם עניין של לוגיסטיקה.

רועי פולקמן: יש ציוד, ויש לוגיסטיקה שנמצאת היום ברשות השידור, שאפשר להשתמש בה בוודאי לתקופת ביניים.

רועי פולקמן: הן שכר הדירה שנקבע, זה לא תורה מסיני, מה שנקבע.

רועי פולקמן: והן סוגיית האבטחה, יכול להיות שלתקופת הביניים צריך להשמיש את - - -

איתן כבל: רועי, אני לא מציע שניכנס פה – זה סוג של משא ומתן - - -

רועי פולקמן: בסדר, אבל אני רוצה לדייק את העניין.

רועי פולקמן: יש כאן עניין של פתרון זמני.

רועי פולקמן: יש פתרון זמני, כי הם לא הולכים לייצר את פתרון הקבע.

רועי פולקמן: בפתרון הזמני, כרגע, יש לו חלופה אחת מרכזית שנמצאת ברוממה עד שייבנה אותו מתקן קבע.

רועי פולקמן: לפחות בינתיים.

איתן כבל: ברור.

איתן כבל: רועי, תודה.

<רן היילפרן: שמי רן, סמנכ"ל הכספים בתאגיד.

איתן כבל: בהצלחה, פעם שנייה.

<רן היילפרן: תודה רבה.

<רן היילפרן: ברוממה יש סוגיה נוספת שהיא סוגיית בטיחות.

<רן היילפרן: המתקן אומנם עובד, אבל בכניסה יש דברים שאנחנו מאתרים היום, וזה רק דברים ראשוניים של בטיחות - - -

רועי פולקמן: בסדר, זה לא ייקח שלוש שנים לשפר את הבטיחות.

<רן היילפרן: התקנים של איכות סביבה שיש לגביהם גם אחריות פלילית, שגוף ישן שמכהן - - -

איתן כבל: עד עכשיו, אם ככה, צריך להכניס את המנהלים למאסר עולם עם עבודות פרך.

<קריאות: - - -

<רן היילפרן: תאגיד השידור הישראלי לא יוכל להיכנס - - -

איתן כבל: אוקי, תודה.

איתן כבל: איילת, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: הגם שכולנו צחקנו על חוות הדעת של אבי ליכט, ואני חושבת שלפחות היושבים סביב החלק הזה של השולחן מאוד מעריכים ואף מחבבים, אז אני חשבתי על הצירים, ואני קודם דיברתי על הפיל בחדר.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, יש כאן משהו שאנחנו כל פעם מגיעים אליו כי אנחנו רוצים לנהל את זה בצורה סדורה, ואתה מנהל אותנו היטב.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו מדברים על המעבר הטנטטיבי למודיעין, ולמה אני אומרת "טנטטיבי"?

איילת נחמיאס ורבין: כי הכול פה טנטטיבי, לדעתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני גם אמרתי את זה לאלדד בסוף הדיון הקודם ואמרתי את זה לברי ולפרופסור דוד האן אתמול – אנחנו לא מצליחים להבין, ואני חושבת שפה התשובה היא חיונית, האם בכלל ב-1 באפריל יהיה איזשהו סוג של שידור ציבורי מוכן.

איילת נחמיאס ורבין: אם כן, אנחנו נמצאים בסיטואציה אחת.

איילת נחמיאס ורבין: אם לא, אנחנו נמצאים בסיטואציה שנייה.

איתן כבל: תיכף נגיע לזה.

איילת נחמיאס ורבין: רגע, איתן, אבל יש קשר בין הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר להתעלם מהדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: כי הרי אם אין, ואנחנו רוצים שהשידור הציבורי ימשיך, ואני יוצאת מנקודת הנחה שלפחות כל מי שיושב בחדר הזה עכשיו רוצה שהשידור הציבורי ימשיך ובכל מתכונת שלא תהיה לצורך העניין, כי אתה, איתן, עבדת על שידור ציבורי הרבה שנים.

איילת נחמיאס ורבין: ובצד הדבר הזה, חייבים לומר מילה על הנושא של ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מעלה בדעתי סיטואציה – הרדיו, מצוין, קול ישראל מירושלים, ימשיך לשדר מירושלים, מצוין, אלדד.

<אלדד קובלנץ: זה עוד לא בטוח, כן?

איתן כבל: אפשר לעשות אולפן בתל-אביב עם תפאורה של ירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: היום אפשר לעשות הכול.

<קריאות: - - -

איילת נחמיאס ורבין: אבל אני לא מעלה בדעתי, שגם בסיטואציה שבה, נניח רק ב-2017 יכול להיות פה מתקן, אני לא מעלה בדעתי שאין איזשהו אולפן טלוויזיה נורמלי, אפילו אני נזהרת ואומרת, אבל משמעותי, גם מירושלים?

איילת נחמיאס ורבין: הרי אפילו ל "ערוץ 2" יש אולפן, אפילו ל"ערב חדש" יש פה אולפן.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא יעלה על הדעת שלא יהיה שום אולפן טלוויזיה בירושלים.

איילת נחמיאס ורבין: זה הרי לא הגיוני ושוב, אני חוזרת לתחילת דברי, בואו נבין איזה סוג שידור ציבורי יש פה ב-1 באפריל?

איתן כבל: תודה, איילת חברתי.

איתן כבל: בבקשה, יוסי.

יוסי יונה: אני ק רוצה להזכיר שבזיכיונות לערוצי התקשורת המסחריים ישנה התניה חד-משמעית שהשידורים יתקיימו מירושלים.

יוסי יונה: זה מאוד אבסורדי שההתניה הזו על ערוצים מסחריים לא מתקיימת במקרה שלנו, ואני חוזר על דברי, ובאמת, אלדד, לא אליך ולא אל האחרים, אין כאן טענה, בוודאי שהיא לא אישית.

יוסי יונה: אבל אני עדיין חושב שהדבר שאיתו אנחנו מתמודדים משקף איזשהו סימפטום, קצה קרחון, לעובדה שהרפורמה הזו לא נהגתה בשׂום שכל לפני שהיא יצאה לפועל, לא קדמה מחשבה למעשה.

יוסי יונה: וכפי שהדיון פה ימשיך ויתקדם, אנחנו נראה שזה לא המחדל היחיד של הרפורמה הזו.

יוסי יונה: אני לא יודע מה לומר לאנשים שהופקד בידם יישום הרפורמה.

יוסי יונה: יכולים לבוא ולומר, אדוני ראש הממשלה, אדוני שר התקשורת, בתנאים הנוכחיים הללו, הפקדתם בידינו משימה שהיא לחלוטין בלתי-אפשרית.

איתן כבל: אלידור ממשרד המשפטים, בבקשה.

<אלידור בליטנר: אני עורכת-דין אלידור ממשרד המשפטים.

<אלידור בליטנר: קודם כל, לצד הקונסטרוקציה המשפטית שתיארה היטב עורכת דין אתי בנדלר - -

איתן כבל: התחלת יפה: קונסטרוקציה.

איילת נחמיאס ורבין: זה בדיוק מה שהם צריכים, אגב, לצורך בניית האולפנים.

<אלידור בליטנר: - - חשוב להסביר כמובן שהתכלית כאן היא התכלית של הצלחת הרפורמה הזו וקיום תכלית החוק.

<אלידור בליטנר: אנחנו סבורים שלצורך הבוער של תחילת השידורים במועד המאוד-קרוב הקצוב בחוק, ובהינתן מה שנמסר לנו מאת הנהלת התאגיד, שלא נמצא מתחם מתאים בירושלים, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה אישר כפי שאישר.

<אלידור בליטנר: להערתך בנוגע לזמן קצר ככל ה ניתן – המשנה ליועץ בחר לנסח כך את חוות הדעת ולא לתחום את לוח הזמנים במטרה לנעול את התאגיד בצורה שתביא לייקור המחירים בניהול המשאים-ומתנים על - - -

<קריאות: - - -

<קריאה: עכשיו גילית לכולם.

<קריאה: גילית את הסוד.

<אלידור בליטנר: לא, לא גיליתי את הסוד מאחר ש - - -

<קריאות: - - -

<קריאה: הם חסכו למדינה פה עשרות מיליוני שקלים.

איתן כבל: חברים, אמירה לא מופרכת.

איתן כבל: ברשותכם, אני רוצה לסכם.

איתן כבל: אדוני ראש העיר, אני אומר את זה גם לחברים שלי – אני כבר לא במקום של להטיל בוץ במה שבנינו.

איתן כבל: אנחנו במעלה ההר, ך אני רוצה לקוות.

יוסי יונה: או במדרון.

איתן כבל: לא, אנחנו לא במדרון.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אני גם מציע לכולנו – גם השיח שלנו צריך להשתנות.

איתן כבל: בסוף בסוף, כולנו פה רוצים בהצלחה.

איתן כבל: אנחנו כבר בדיונים שאחרי.

איתן כבל: כבר יש חוק, יש כאן קונסטרוקציה - - -

<קריאה: - - -

איתן כבל: שנייה, חברים.

איתן כבל: סליחה, אם הכול היה בסדר, היה מתקיים דיון תוך שבוע?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: בגלל זה לקחנו על עצמנו ללוות את התהליך.

איתן כבל: ואני רוצה להזכיר, לא שאני נותן עכשיו הקלות לעונש.

איתן כבל: זה תהליך לא פשוט.

איתן כבל: גם אנחנו, גם הממשלה, כולם – אתה יודע, לפעמים כדי להעביר את העניין שיחקנו ב"נדמה לי", כשקבענו את הלו"ז הקודם שיחקנו ב"נדמה לי", כשקבענו את הלו"ז הנוכחי שיחקנו ב"נדמה לי".

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: בדיוק.

איילת נחמיאס ורבין: ב"נדמה לי".

איילת נחמיאס ורבין: אין מה לעשות.

איתן כבל: זיקי, אתה מערבב בין שני דברים: בין המהות, שצריך לעשות את כל התהליך הזה, כי אם לא, מה אתה חושב לך?

איתן כבל: אני לא רוצה לחזור לדיון הזה של מה שהיה.

איתן כבל: זה שאנשים חיו פה בחלומות של פעם, שאפשר עוד היה להחזיק את המבנה ההוא, כל יום שעובר מראה עד כמה לא.

איתן כבל: אני לא שׁם.

איתן כבל: כל העניין הוא שיש דברים גם בתוך החקיקה, וגם מסיבות כאלה ואחרות, אנחנו נמצאים פה.

איתן כבל: אני רוצה להתכנס.

איתן כבל: נושא "קול ישראל מירושלים" הוא נושא ליבה.

איתן כבל: ואמרתי, היום אנחנו דנים על ארבעה נושאים.

איתן כבל: פתחתי עם העניין של ירושלים.

איתן כבל: קודם כל, אני מציע כך: אני מציע שחבר הכנסת פולקמן כיוון שהוא גם מכיר את העיר ירושלים, יהיה חלק מהצוות שילווה את – אתה מוכן, רועי?

איתן כבל: הוא גם קרוב לשר האוצר, הוא כל הזמן מדבר ככה.

<קריאה: בשמו.

איתן כבל: לא בשמו.

איתן כבל: הוא כל היום נשכב על הגדר ומפרשן אותו.

רועי פולקמן: - - -

איתן כבל: אמרתי את זה מהמקום הכי מכובד והכי חברי.

איתן כבל: לא ממקום של, חס וחלילה, לעלוב.

איתן כבל: ואני מציע, ובעיקר לאור הדברים שדיברתם, שמתקיים שיח – יכול להיות שצריכה להיות התערבות שלנו, במובן הזה שהמנכ"ל, אנחנו, ראש העיר, צריכים ללכת למינהל, בכל הכבוד, בסוף צריך לייצר את כל האיזון.

איתן כבל: בכל הכבוד ליועץ המשפטי לממשלה, הוא הרי אמר: - - - כי הנהלת התאגיד לא איתרה מתחם.

איתן כבל: הוא קורא אותם ככתבם.

איתן כבל: הוא קראי בעניין הזה.

איתן כבל: הוא אומר, כתבו לי שלא מצאו.

איתן כבל: ואם כתבו לי שלא מצאו, אין פרשנות.

איתן כבל: הוא בעצם לא פירשן.

<אחיה גינוסר: אבל הוא כן פירשן - - -

איתן כבל: יקירי, נראה לך שנתקעתי במשפט?

איתן כבל: לא, לא, תודה.

איתן כבל: לא ביקשתי פירוטכניקה לצדי.

איתן כבל: אני נותן עשרה ימים, רועי, אני מבקש שתהיה חלק במובן, לא שאתה קובע להם, אנחנו ועדה, אנחנו לא גוף ביצועי, ומכתיבים.

איתן כבל: אני רוצה שתנוח דעתך במובן הזה של שם החוק מבוצעת עד תום.

איתן כבל: קרי, שבכל הכבוד לראש העיר ירושלים, שיגיד: "קול ישראל מירושלים" שהוא יבוא ויראה איך אפשר לעשות את זה.

איתן כבל: ואני אומר לך אדוני ראש העיר, וזה מה שאמרתי לך בחברות בינינו גם אמש: זה לא שיח של דקלרציות, שאחר-כך נאמר: אמרתי.

איתן כבל: זה שיח מעשי.

איתן כבל: כל הגופים – מהרל"י ועד העירייה, ועד אנחנו ועד התאגיד החדש, כולם יירתמו להביא את התוצאה הטובה ביותר.

יוסי יונה: שזה יהיה קונסטרוקטיבי

איתן כבל: קונסטרוקטיבי.

איתן כבל: זה צריך לבוא ממקום, לא איך למנוע – ויכול להיות שהעובדה שלא נצליח למצוא את המקום הכי טוב, שזה גם יהיה סוג של פעולה שתוציא אותנו באיזשהו שלב, משום שלכולם ברור שזה באמת זמני, שלא נגיע למקום זמני, שרק ההשקעות בו יבוזבזו במקום לתת פיצוי של שקל-שניים לעובדים.

<קריאות: - - -

<לילך גבאי שזר: מבחינת מעשיות, גם "הטלוויזיה החינוכית" היא אופציה.

<לילך גבאי שזר: היא אופציה מצוינת.

<לילך גבאי שזר: היא בתל-אביב, אבל "הטלוויזיה החינוכית" ממילא מסופחת על כל עובדיה לתאגיד, והיא יכולה לתת פתרון זמני.

איתן כבל: יקירה, את היית פה?

<לילך גבאי שזר: כל הזמן.

איתן כבל: לא יודע.

איתן כבל: איחרת קצת.

איתן כבל: ראיתי.

<לילך גבאי שזר: אתה שם לב להכול.

איתן כבל: אבל אנחנו מדברים על "קול ישראל מירושלים", לא קול ישראל מרמת-אביב.

<לילך גבאי שזר: לא, דיברנו - - -

איתן כבל: לא, לא, לא.

איתן כבל: זה לא מה שדיברנו.

איילת נחמיאס ורבין: או לגרסת - - - שייח מוניס.

איתן כבל: רועי, אני מבקש שביום חמישי הבא אתה נותן לנו את הדיווח הראשון.

איתן כבל: אני רוצה שהדיווח יהיה בכתב לחברי הוועדה, ברשותך.

איתן כבל: ואחרי שבועיים נצטרך לקבל החלטה, מצדי שתהיה אצל ראש הממשלה.

איתן כבל: הנושא של "קול ישראל מירושלים" אם לא נצליח לתת לו מענה - - -

איילת נחמיאס ורבין: רגע, והטלוויזיה, איתן.

איתן כבל: ודאי, הכול.

איילת נחמיאס ורבין: לא, כשאתה אומר "קול ישראל מירושלים" - - -

איתן כבל: אוקי, אני מתנצל.

איתן כבל: איילת, תודה.

איתן כבל: כדי שהדברים יהיו ברורים, כי את צודקת, יש מישהו שיכול להבין אותי כמו שהוא רוצה.

איתן כבל: בוודאי, אנחנו מדברים טלוויזיה ורדיו, ואני גם לא מתכוון, כל התחנות - - -

<אלדד קובלנץ: יכול להיות מצב שלתקופה מסוימת הרדיו יהיה והטלוויזיה לא.

איתן כבל: אלדד, המשימה שלנו היא גם הטלוויזיה וגם הרדיו.

איתן כבל: ואם לא נצליח, אני מבקש ממך, אדוני, מנכ"ל משרד התקשורת, שהנושא הזה יוכרע בשולחנו של ראש הממשלה.

איתן כבל: זה נושא מספיק חשוב כדי שראש הממשלה יסתכל לראש העיר ולנו בעיניים ויגיד: המצב הנוכחי – זה פשוט מאוד, אני לא רוצה שיהיו פה משחקים בעניין הזה.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: סיימנו את הדבר הראשון.

ניר ברקת: תודה רבה, אדוני.

איתן כבל: אדוני, תודה ובהצלחה.

<רן היילפרן: התייחסות קונה: העִסקה היא במצב כזה שהיא לא תוכל להמתין שבועיים.

איתן כבל: אני לא ביקשתי שבועיים.

איתן כבל: מצדי, שתסיימו את הכול בתוך שבוע.

איתן כבל: הדיווח הוא בעוד שבוע.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: יש להם קונה אחר?

איתן כבל: נו, בחיאת רבאק.

איתן כבל: מה, אתה - - -

<קריאות: - - -

איתן כבל: איך אני אומר, יש להם?

איתן כבל: שימכרו.

רועי פולקמן: זה רק ישרת אותך.

רועי פולקמן: תגיד להם שאנחנו בוחנים אופציות נוספות, שיורידו את המחיר.

<קריאה: זה יכול להוריד את המחיר.

רועי פולקמן: תגיד להם, אנחנו בוחנים את זה, ראש הממשלה בוחן אופציות נוספות.

איתן כבל: למה אני אומר לך את זה?

איתן כבל: זה בסדר, זה יכריח אתכם, את כולנו, להתכנס.

רועי פולקמן: אפשר לספח את מודיעין - - -

איתן כבל: אפשר גם את אבו-דיס.

איתן כבל: לדעתי, יש מקומות באבו-דיס.

רועי פולקמן: לא, שמודיעין תוגדר: ירושלים רבתי.

<רן היילפרן: נקודה אחרונה: אני מבקש את סיוע הוועדה וסיוע של ראש העיר לעזור לנו עם הלני המלכה.

<רן היילפרן: זו עסקה מאוד בעייתית, ואם ראש העיר יתערב בזה - - -

איתן כבל: חברים, אני דיברתי עברית פשוטה.

איתן כבל: לא אמרתי מילה אחת בתימנית.

איתן כבל: אני אמרתי את הדבר הבא: שכולם יתכנסו, ואם צריך לדבר עם הרל"י – אתה שמעת מה אמרתי לראש העיר בצורה הכי ברורה?

איתן כבל: הוא לא יזרוק את זה עליכם, הוא יצטרך להיות חלק מהפתרון.

ישראל אייכלר: אבל איך אומרים "ירושלים" בתימנית?

ישראל אייכלר: איתן, בתימנית, אתה חייב להגיד.

איתן כבל: את זה שמרנו: ירושלים.

איתן כבל: גם ביידיש זה יוצא ככה, נכון?

ישראל אייכלר: כן, בטח.

ישראל אייכלר: ירושלים זה בכל השפות.

איתן כבל: אתה רואה, יש דברים שאנחנו לא התנתקנו מכם.

איתן כבל: חברים, סיימנו נושא אחד חשוב.

איתן כבל: יש פרשנויות?

<ליאור עמית: לא, לא, סתם.

<ליאור עמית: - - - התימנים שהגיעו לירושלים לא הכניסו אותם בשערי העיר העתיקה.

<ליאור עמית: יהדות ספרד אמרו: לא תכירנו, יהדות אשכנז: תכירנו, אבל המה פושטי יד, הם קיבלו שבע מערות מהטמפלרים וככה הם חיו.

איתן כבל: זה נשמע כמו פרק ראשון בסדרה.

<קריאות: - - -

ישראל אייכלר: סליחה, סילואן זה לא מהטמפלרים.

ישראל אייכלר: מ ה פתאום?

<קריאה: ירדו לעיר דוד.

<לירן עצמור: כי חייבים לנו 90 מיליון שקל על שנת 2015.

איתן כבל: איפה נציג האוצר?

איתן כבל: שמתי לב שאתה מהורהר.

איתן כבל: אני מקווה שלא בגללנו.

איתן כבל: אני רוצה לנושא השני, אלדד, זה נושא העובדים וקליטת העובדים ברשות.

איתן כבל: אני כבר אומר: הכול יישמע בנחת, גם אם מדובר בדברים לא קלים.

איתן כבל: אני מבקש לעסוק בשני היבטים, אבל לשים את הדגש על היבט ההסכם והחקיקה של קליטת עובדים מתוך רשות השידור, העיתונאים והעובדים מתוך רשוץ השידור.

<לירן עצמור: איתן, אבל למה אתה לא מכניס את היוצרים?

<לירן עצמור: - - -

איתן כבל: זה נ ושא שלישי.

<לירן עצמור: אתה פתחת פתיחה כל-כך יפה בעניין העובדים, וכל-כך חשובה.

<לירן עצמור: למה עניין היוצרים ששנת 2015 היתה אמורה לתת להם 90 מיליון שקלים - - - היחידים שלא מקבלים פה משכורת ביום הזה, היוצרים העצמאיים, עליהם אף אחד לא זרק פה מילה.

<לירן עצמור: ירושלים בראש שמחתנו, העובדים בראש שמחתנו - - -

<קריאות: - - -

<קריאה: אל תשכח גם אותנו, בבקשה.

איתן כבל: אני תיכף אשכח את כולכם, וכולכם תהיו בחוץ.

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: אני מכיר את זה מדיונים, גם אני לפעמים כך: אני חייב להגיד את הדברים שלי, ולא משנה מה יקרה.

איתן כבל: אז אמרת, אבל אתה לא הקשבת.

איתן כבל: אמרתי: יש ארבעה נושאים, סיימנו נושא ראשון, אנחנו עוברים לנושא השני, ואמרתי, הנושא הבא יהיה הנושא שנוגע אליכם.

איתן כבל: אז אנא, אני מכבד אתכם, תכבדו את הוועדה.

איתן כבל: אדוני, אלדד, אני מבקש את ההתייחסות שלך, ואני אומר זאת בצורה הכי ברורה והכי ישירה.

איתן כבל: לפני שאתה אומר, אני מזכיר: הנושא הבא יהיה היוצרים, והנושא האחרון שנדון בו היום יהיה מועד השמעת הגונג של הקמת התאגיד הציבורי החדש.

איתן כבל: אלה ארבעת נושאי הליבה של כל הקונסטרוקציה הזאת.

איתן כבל: בבקשה, אלדד.

<אלדד קובלנץ: הליך גיוס כוח-אדם – מבין סך המסלולים הקריטיים של התאגיד, מדובר אולי במסלול הקריטי ביותר.

<אלדד קובלנץ: נגענו בנושא מספר אחד במסלול נוסף, שזה המסלול הלוגיסטי-טכנולוגי, שגם הוא מסובך, אבל בעיני מדובר במסלול הרבה יותר מסובך.

<אלדד קובלנץ: אני אתן סקירה, ואני אשמח אם המשפטנים יתקנו אותי אם אני טועה מעת לעת באיזושהי הגדרה.

<אלדד קובלנץ: החוק הזה התחיל בתצורה הראשונית שלו וקבע שיש יתרון מובנה לעובדי "הטלוויזיה החינוכית" ולעובדי רשות השידור להיקלט בתאגיד החדש ללא מכרז, והוא גם הגדיר שגם עיתונאים יוכלו להיקלט בתאגיד ללא מכרז.

<אלדד קובלנץ: כלומר, הוא יצר שתי קבוצות שיש להם תעדוף על פני שאר העולם: עובדי "החינוכית" ורשות השידור, ועיתונאים.

<אלדד קובלנץ: בתיקון החקיקה השנייה, הוגדר שיהיה ניתן לגייס עד 400 עובדים, וגם להם הוגדר שהם יוכלו להיות מגויסים ל לא מכרז, וזאת במטרה לזרז את ההליך הזה, כי קליטת 400 עובדים במכרז היתה לוקחת בין חמש לשבע שנים, אני לא צוחק.

<אלדד קובלנץ: ובהינתן הסד הזה, מיד כשמונתה סמנכ"לית משאבי אנוש של התאגיד, גל – היא לא נמצא אתנו פה היום – יצאנו למסע הזה.

<אלדד קובלנץ: והמסע הזה הוא מסע מאוד-מאוד סבוך, מורכב, ונהיר לנו לגמרי כמה הוא רגיש וכמה מדובר בלי שמץ של מליצה בדיני נפשות.

<אלדד קובלנץ: יצאנו למסע הזה והתחלנו בהליך הגיוס, ואני שומע פה הרבה דברים.

<אלדד קובלנץ: אבל דבר ראשון, תהליך הגיוס הוא לא תהליך מכרזי.

<אלדד קובלנץ: זה לא מכרזים.

<אלדד קובלנץ: פרסמנו מעל 100 תפקידים באתר התאגיד, שגם הוא בבנייה, וזה לא הליך מכרזי.

<אלדד קובלנץ: זה בעצם, מבחינתנו, הליך שאנשים יכריזו אם הם מעוניינים להיות חלק מהתאגיד.

<אלדד קובלנץ: יש לי בשורה מדהימה בשבילכם: ההליך הזה לא מושלם, אנחנו לומדים אותו תוך כדי תנועה.

<אלדד קובלנץ: קיבלנו כבר כמה הערות ואנחנו מיישמים אותן.

<אלדד קובלנץ: דחינו מועדים לבקשת אנשים, שינינו תנאי סף בכל מיני מקרים שחשבנו שההערות נכונות - - -

איילת נחמיאס ורבין: מה, מאז שבוע שעבר?

איילת נחמיאס ורבין: מאז הישיבה?

איתן כבל: כן, כן.

איתן כבל: לגמרי.

איתן כבל: איילת, כן.

<אלדד קובלנץ: אנחנו באמת לומדים את התהליך הזה ואתם חייבים להבין שאני לא יודע מתי מדינת ישראל בפעם האחרונה קלטה 800 עובדים לגוף ציבורי.

<אלדד קובלנץ: זה הליך שאף אחד סביב השולחן הזה לא עשה, וגם בעשרות השנים האחרונות זה לא קרה.

<אלדד קובלנץ: זה תהליך שאין אפילו מאיפה ללמוד.

<אלדד קובלנץ: אולפני טלוויזיה – אנחנו יודעים.

<אלדד קובלנץ: יש המון רפרנסים בעולם, יש מהנדסי תעשייה וניהול שיכולים לייצר לנו גנטים, ואנחנו יודעים מה קורה שם.

<אלדד קובלנץ: פה זה הליך מאוד-מאוד מורכב.

<אלדד קובלנץ: על-פי השינוי בחקיקה הקודמת, החקיקה חייבה אותי לנהל התייעצות עם נציב שירות המדינה לגבי הכללים השקופים והשינויים לקליטת העובדים.

<אלדד קובלנץ: כי שוב, אני מדגיש, זה לא מכרז.

<אלדד קובלנץ: ישבנו איתו, הכרזנו על כללים – אמרת שקיפות, הם נמצאים באתר התאגיד, כל אחד יכול לשזוף בו את עיניו.

<אלדד קובלנץ: ונגעת בעניין העיתונאים – בגלל שמקצוע העיתונאות הוא מקצוע מאוד-מאוד חריג בשירות הציבורי, יש בו כללים טיפה שונים שהם יותר רכים שמאפשרים גם לייצר פנייה לעיתונאים, ואין צורך בפנייה יזומה של עיתונאים לגשת.

<אלדד קובלנץ: אז זה אושר עם נציב שירות המדינה והכול נמצא שם.

<אלדד קובלנץ: כלומר, גם אנשים שלא ניגשו, התאגיד רשאי לפנות אליהם.

<אלדד קובלנץ: אנחנו תמיד ממליצים לגשת כי עדיף שזה יהיה שם.

<אלדד קובלנץ: אבל מי שלא ניגש, זה לא עומד חד-חד-חד-ערכית שלא ניתן יהיה לפנות אליו.

<אלדד קובלנץ: בנוסף, על-פי החוק 25% מעובדי התאגיד, משיא כוח האדם של התאגיד החדש, אמורים להיות עובדי "החינוכית" ורשות השידור.

<אלדד קובלנץ: שיא כוח האדם – אנחנו עכשיו בדיונים עם אגף תקציבים, הגענו ל-853 עובדים.

<אלדד קובלנץ: אגף תקציבים רוצה פחות.

<אלדד קובלנץ: אנחנו בדיונים איתם על זה.

<אלדד קובלנץ: אנחנו עדיין לא יודעים מה שיא כוח האדם.

<אלדד קובלנץ: על-פי החקיקה, מי שקובע את שיא כוח האדם זה המועצה וזה אגף תקציבים.

<אלדד קובלנץ: שיא כוח האדם עדיין לא קיים, ו-25% זה בסדר, רק אנחנו לא יודעים מתוך כמה.

<אלדד קובלנץ: אבל אנחנו מתנהלים על-פי זה.

<אלדד קובלנץ: במקביל, אנחנו נכנסנו למרתונים של דיונים עם ההסתדרות, כדי לנסות להגיע להבנות.

<אלדד קובלנץ: אני רוצה לציין משהו שהוא חומר נפץ, אבל אני כן מאמין שצריך להעלות אותו כאן ועכשיו.

<אלדד קובלנץ: נוצר מצב – אולי זה לא יהיה פופולרי להגיד את זה, אבל זה משהו שאני הולך להילחם בו, קיים הסכם עם ההסתדרות שעובדים שנקלטים בתהליך החדש, עובדי רשות השידור ו"החינוכית", נקלטים באותם תנאי שכר שהיו להם - - - הקודמים.

<אלדד קובלנץ: מה שמראש רצינו להקים גוף חדש, טהור, נקי ושוויוני, ייצר אנומליות וייצר מחלות של גוף מיומו הראשון, של מעמד א', מעמד ב', כתף אל כתף, של עובדים שירוויחו X ועובדים שירוויחו שליש X.

<אלדד קובלנץ: זה עד כדי כך.

<אלדד קובלנץ: אז אנחנו מוכנים לחרוג מהסד שהחוק הכריז, של 25%.

<אלדד קובלנץ: אבל כנגד, אני ממש אלחם על זה שתנאי השכר של התאגיד שכרגע נסגרים מול הממונה על השכר הם תנאים הוגנים, הם תנאים הוגנים - - - אנחנו עדיין במשא-ומתן עם הממונה על השכר לגבי התנאים, כי יש לנו הרבה רגולטורים.

<אלדד קובלנץ: אני רק יכול להגיד שהם יהיו תנאי שוק הוגנים.

<אלדד קובלנץ: זה לא יהיה תנאי שכר מעליבים וכל מיני גופים אחרים.

<אלדד קובלנץ: מצד שני, אלה יהיו תנאים יותר נמוכים מתנאי השכר שכיום מורגלים ברשות השידור.

<אלדד קובלנץ: ב"החינוכית" פחות כי תנאי השכר של עובדי "החינוכית" הם יותר נמוכים.

<איאד חרבי: והוותק של העובדים יוכר?

איתן כבל: חבר'ה, בבקשה, לא מנהלים פ האת המשא-ומתן.

איתן כבל: אנחנו מדברים על העקרונות.

איתן כבל: לא נצא מזה.

איתן כבל: אני מבין את מה שאתה אומר אבל - - -

<אלדד קובלנץ: שוב, יש - - - בתאגיד לקבל יותר מה-25% המחויבים בחוק, אבל נצטרך כנגד זה לבוא פתרון לכך שהארגון לא יתחיל – גם ככה זה אירוע מאוד מורכב.

<אלדד קובלנץ: להתחיל את הארגון מהיום הראשון של לידתו במצב של מעמדות, זה החלה של הסוף של הארגון.

<אלדד קובלנץ: אם יש שאלות – אשמח.

איתן כבל: לפני כן, אני רוצה שמנכ"ל משרד התקשורת יתייחס לדברים.

איתן כבל: וברשותך, נקודה מאוד חשובה שמקבלת עכשיו משנה תוקף, זה המועד של השלמת הקמת המועצה.

איתן כבל: אני חושב שבכל הכבוד למנכ"ל, הוא זקוק שיהיה לו גוף להישען עליו.

איתן כבל: אני לא סתם שאלתי אותו בשאלות ובתשובות שגם הופצו כאן לחברי הכנסת, עם מי הוא מתייעץ.

איתן כבל: ואני חושב שהגיע הזמן שנסיים אתה סאגה הזאת.

איתן כבל: בבקשה.

<שלמה פילבר: נתחיל במועצה – כמו שאמר נציגי פה בדיון הקודם, מבחינת שר התקשורת, כל מה שהיה צריך להתבצע התבצע, יצא מידיו של שר התקשורת, זה לא בידינו.

<שלמה פילבר: מה זאת אומרת?

<שלמה פילבר: בזמנו נתתי התחייבות ברורה לוועדה פה, שביום שיועברו תיקוני החקיקה האחרונים שדיברנו עליהם באוקטובר, ראש הממשלה יחתום על העברת המועמדים של המועצה לבדיקה, ואכן ככה נעשה.

<שלמה פילבר: זה היה ערב החגים.

<שלמה פילבר: הלשכה המשפטית של משרד התקשורת פנתה מיד לאותם אנשים, ביקשה מהם להתחיל בתהליך.

<שלמה פילבר: התהליך הוא התהליך מורכב כמו כל ביורוקרטיה במדינת ישראל שכוללת מילוי שאלון של דירקטורים בחברות הממשלתיות, למי שמכיר, שזה מחייב אותך להגיש הרבה מאוד מסמכים.

<שלמה פילבר: ככל שאתה מבוגר יותר, אתה צריך ללכת למורה של כיתה א' וכיתה ג', ולהביא כל מיני אישורים.

<שלמה פילבר: זה לוקח זמן.

<שלמה פילבר: היו גם חגים.

<שלמה פילבר: אנשים היו גם בחו"ל.

<שלמה פילבר: זה לקח משהו כמו חמישה-שישה שבועות עד שקיבלנו את השאלונים.

<שלמה פילבר: אחר-כך הלשכה המשפטית צריכה להכין חוות דעת משפטית, כל אחד לוועדה.

<שלמה פילבר: גם זה לקח עוד שבועיים-שלושה.

<שלמה פילבר: כל התהליכים האלה הסתיימו, הועברו, הכול נמצא בידיים של רשות החברות, של הוועדה לבדיקת מינויים בשירות הציבורי כבר לפני שבועיים-שלושה.

איתן כבל: יש שם אנשים שמחכים עשר שנים שיענו להם.

<שלמה פילבר: אני חושב שנקבעו למהלך החודש הזה דיונים.

<שלמה פילבר: צריך להזכיר, שלפי החוק המועצה מתמנה כשיש לה 12 חברים, חבר אחד שנבחר על-ידי ועדת האיתור המקורית הסיר את מועמדותו.

<שלמה פילבר: וכרגע ההחלטה, ממה שאני עודכנתי על-ידי ועדת האיתור – אני מזכיר, ועדת האיתור היא ועדה עצמאית שמונתה על-ידי החוק בראשות השופט קמא – הם העדיפו לא לבחור כרגע חבר נוסף, אלא להמתין לסבב האישורים של הוועדה כדי לוודא שכל ה-11 עוברים, ואם הם לא עוברים, אז לעשות כבר את המינויים במשותף.

<שלמה פילבר: ולמה?

<שלמה פילבר: כי החוק קבע תפקידים גנריים.

<שלמה פילבר: זאת אומרת, זאת אומרת, צריכים להיות שש נשים, צריכים להיות נציגים של כך ואחרת, אז אין טעם כרגע , כשאתה לא יודע להרכיב את הפאזל,

<שלמה פילבר: להרכיב אותו חלקית, אלא הם ממתינים להשלמה של העניין הזה.

<שלמה פילבר: אני מעריך שזה ייגמר בחודש הקרוב, ואז אנחנו נמצאים בהליך די קצר של אישור.

איתן כבל: אני מבקש, גברתי, מנהלת הוועדה, להוציא פנייה של הוועדה גם לשופט קמא, לא כדי להתערב אלא כדי להציג בפניו את הלו"ז הצפוף שבו אנחנו נמצאים.

איתן כבל: ועוד יותר חשוב מהשופט קמא, זה לאורי יוגב.

איתן כבל: שם יש מדפים עמוסים באנשים שמחכים לקבל תשובות.

איתן כבל: ואני אומר את זה לא בציניות.

ישראל אייכלר: יש לי שאלה: האם החברים חייבים להיות בנבחרת הדירקטורים של לפיד ויוגב?

איתן כבל: לא, לא.

<שלמה פילבר: יש ועדת איתור עצמאית שבוחרת אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל השאלה של אייכלר היא נכונה - - -

איתן כבל: היא נכונה, אבל היא לא על-פי החוק.

איתן כבל: הפרוצדורה, מי שמבצע אותה זה חבורת יוגב, כי היא כבר אמורה להיות אמונה על העניין.

איתן כבל: הם לא נבחרים ולא עוברים את התהליך של נבחרת הדירקטורים.

איתן כבל: אתה היית חלק מהכנסת החוק הזה.

איתן כבל: יש פה תהליך אחר לגמרי.

ישראל אייכלר: זה בלתי תלוי.

איתן כבל: בלתי תלוי, כן.

<שלמה פילבר: זה חוק עצמאי.

איתן כבל: אדוני, בבקשה.

<קריאה: אני רוצה לגיד שני דברים, שהם לכאורה דבר והיפוכו.

<קריאה: מהיום שקיבלתי את המקל של יישום החוק הזה, והחוק הזה נולד עוד לפני שנכנסתי לתפקידי - - -

יוסי יונה: המטאפורה, המקל, היא בעייתית.

<שלמה פילבר: לא, המקל זה העברת מקל.

<שלמה פילבר: אתה יודע.

<שלמה פילבר: שרביט זה בטח יותר בעייתי.

ישראל אייכלר: זה הידית של המקל.

איתן כבל: חברים, מטאפורות זה הכול בראש של השומע.

<שלמה פילבר: אמרתי ואני חוזר ואומר, הסיוע של משרד התקשורת הוא ברמה הלוגיסטית-ארגונית.

<שלמה פילבר: לא תכנים.

<שלמה פילבר: כל הזמן מחפשים להאשים את השר הממונה שהוא משתלט על התקשורת, שהוא מחליט.

<שלמה פילבר: קבענו לעצמנו כלל, ואנחנו עומדים בו, כלל ברזל, שיש מנהל מקצועי שנבחר לתאגיד.

<שלמה פילבר: המנהל הזה נבחר בהליך ציבורי, פתוח, על-פי החוק, עם ועדה שמונתה על-ידי שרים אחרים.

<שלמה פילבר: הוא קיבל את השרביט, וכל ההחלטות המקצועיות בידיו.

<שלמה פילבר: מה שהוא מבקש מאתנו, סיוע מול האוצר, מול גורמים אחרים – אני חייל שלו בעניין הזה, והוא יודע את זה.

<שלמה פילבר: ואלדד ואני בקשר שוטף, וכל הזמן עובדים על הפרויקט הזה.

<שלמה פילבר: יש גם את נציגי האוצר, לפחות באגף התקציבים שעושים עבודה טובה גם כן, ומשתדלים.

<שלמה פילבר: בעניין העובדים – היה לנו דיון ארוך מאוד, של תשע ומשהו שעות, פה בוועדה, שבזמנו היה את הסעיף המפורסם עם 500 עובדים, כן מפוטרים, לא מפוטרים, סוכם להוריד אותו ושייפתח משא ומתן.

<שלמה פילבר: פחות משבוע אחר-כך נפגשתי כבר עם ניסנקורן ועם חיקה.

<שלמה פילבר: וישבנו, והם העלו שם נושאים מסוימים.

<שלמה פילבר: אני לא יכנס לנבכי המשא-ומתן.

<שלמה פילבר: מה שחשוב להגיד, שמאז לי יש טלפון פתוח, שוטף, רצוף, עם אבי ניסנקורן, ובמידת הצורך, פחות היה בתקופה אחרונה עם העיתונאים, אבל ככל שצריך.

<שלמה פילבר: אני כבר נפגשתי עם אבי השבוע עוד פעם, ומפה אנחנו נוסעים שוב פעם.

<שלמה פילבר: אבל אני אומר את זה שוב בהסתייגות.

<שלמה פילבר: זאת אומרת, אתם לא רוצים אחרי שעשו כל-כך הרבה מאמצים להוציא את השידור הציבורי מהידיים של הפוליטיקאים ולתת אותו בידיים של מנהל מקצועי, להחזיר אותו בדלת האחורית דרך קביעת מכסות ותקנים וכל מיני דברים מהסוג הזה.

<שלמה פילבר: הסיכום העקרוני – וזה מה שאמר אלדד, וזה מה שאנחנו מסכימים – עובדי רשות השידור, יש בהם עיתונאים מאוד טובים, קצת פחות טובים – אני לא שופט, אני אומר באופן כללי ממה שמדברים –אין סיבה בעולם שהם לא יהיו חלק מתאגיד השידור הציבורי.

יוסי יונה: אבל למה לא פונים אליהם - - -

<שלמה פילבר: בתהליך מופיע בחוק – 25%, ואלדד יודע והמערכת של התאגיד יודעת איך לטפל בקיום הסעיף הזה של החוק.

<שלמה פילבר: מעבר ל-25% אנחנו מדברים באופן כללי, ושם הבעיה, על כך שעקרונית כשיש תפקידים נוספים, אין שום סיבה בעולם שעיתונאי או עובד מקצועי כזה או אחר מרשות שידור לא יתמודד על אותם תפקידים, כפוף לשתי נקודות שאנחנו חוזרים ואומרים אותן כל הזמן.

<שלמה פילבר: האחת, זה רמה מקצועית – זאת אומרת, אף אחד לא מקבל חסינות אם הוא לא שווה.

<שלמה פילבר: ומי שיקבע את המקצועיות זה אנשי התאגיד, זה לא אני.

<שלמה פילבר: שתיים, שוב, החוק קבע מין מסגרת כסף, ושיא כוח האדם הוא גם שיא כוח האדם, אבל הוא גם מסגרת תקציבית.

<שלמה פילבר: היום ברשות השידור, פה יושבים אנשי היוצרים, יודעים, בשנתיים האחרונות כל הכסף הולך למשכורות.

<שלמה פילבר: ותקוותנו הגדולה מאוד, שאנחנו נגיע לסיטואציה שבה לא יותר מ-35% מכספי התאגיד יהיו לשכר.

<שלמה פילבר: זה אומר שאם אנחנו נצליח, ועוד מעט נגיע גם ללוחות הזמנים, מעוד שנה, 200 ומיליון שקל נוספים ייכנסו לתעשייה של היצירה במדינת ישראל.

<שלמה פילבר: זו בשורה גדולה מאוד, וצריך לדעת אותה.

<שלמה פילבר: אבל זה כפוף לזה שאנחנו נעמוד על העקרונות האלה, שמי שנקלט לתאגיד, ייקלט.

<שלמה פילבר: אני ישבתי גם השבוע עם נציגים, בלי לפרט פה, ואמרנו להם: חברים, תראו, האופציה היא כזאת, אף אחד לא נזרק לכלבים והולך להיות רעב ללחם, כל מי שפורש, ישנם הסכמי פרישה מאוד מיטיבים.

<שלמה פילבר: זה שייך לאוצר, לא שייך אלינו.

<שלמה פילבר: אני לא נוגע בזה.

<שלמה פילבר: אבל לו יצויר, שלא היו קולטים אף אחד מהאנשים האלה, והיה לוקח את חבילת הפיצויים שלו הולך הביתה ומתחיל לחפש עבודה בשוק, בשוק התעשייה והתקשורת הקיים היום, היה מוצא עבודה בהיקפי עבודה שמוצעים היום בתאגיד.

<שלמה פילבר: אז אנחנו אומרים, מי שהוא טוב ומקצועי, מוזמן להגיש עכשיו את מועמדותו לתאגיד, ייבחן על-ידי אנשי התאגיד, ואם הוא נמצא מתאים וראוי וכשיר, בשמחה רבה.

<שלמה פילבר: שם אנחנו נמצאים בדיונים עם האוצר, ובעניין הזה אני לפחות אעמוד בצורה נחרצת.

<שלמה פילבר: זאת אומרת, יש עוד ניסיון לזנב בתהליך, לנסות לרדוף אחרי הרכבת שכבר יצאה מהתחנה ולנסות להשיג כל מיני הטבות במסגרת מכסות, הבטחות, התחייבויות, תקראו לזה באיזה שם שאתם רוצים, של אנשים שיוכלו להיכנס כך ואחרת.

<שלמה פילבר: מי שיחליט על זה הוא אלדד.

<שלמה פילבר: בעניין הזה אני אהיה חומה בצורה, להגן עליו בעניין הזה.

<שלמה פילבר: אבל משם והלאה, כל מי שיעבור את שני הקריטריונים האלה, מוזמן בשמחה - - -

איתן כבל: תודה, אדוני.

ישראל אייכלר: יש לי שאלה: יש הגנה לזכות העובד לשמור שבת, כמו שהיה עד היום, מבלי שייפגעו סיכוייו להתקבל?

ישראל אייכלר: - - -

איתן כבל: אני רוצה, לפני כן, לדעת איך הצבעתם אתמול על הנסיעה של הרכבים הממשלתיים בשבת?

ישראל אייכלר: אתה יודע מה אני עשיתי?

ישראל אייכלר: בזכות גנאים, שיהיה בריא, התקזזנו.

איתן כבל: מה שנקרא: מצאת לך גוי של שבת.

ישראל אייכלר: אני ממש מודה לו.

ישראל אייכלר: זה היה מלכוד.

איילת נחמיאס ורבין: - - -

<שלמה פילבר: חבר הכנסת אייכלר, אין לי מושג - - -

איתן כבל: הוא יעקוב, ולא בשבת.

ישראל אייכלר: לא סתם שאלתי אותך.

איתן כבל: אני מבקש לשמוע בקצרה את נציגי העובדים, אבל ממש בקצרה.

איתן כבל: אני גם אעדכן אתכם, אני שוחחתי הבוקר עם יושב-ראש ההסתדרות, אבל אני אומַר את זה בדברי הסיכום של החלק הזה.

איתן כבל: חברים, רק לא הרצאות.

איתן כבל: לגופו של עניין.

איתן כבל: מי שמרצה, יקוזז לו.

<קריאה: - - - פרופורציה - - -

איתן כבל: תודה רבה שאתה מלמד אותי את השיעור הראשון.

איתן כבל: הרי אי אפשר - - - היה צריך יותר מ-100 שנה עם מספר הוועדים, כדי להיפגש איתם.

איתן כבל: כל אחד ידבר את הזמן שלו, וכל אחד יגיד את מי הוא מייצג בעניין.

<אברהם חיים: אבי חיים, אני יושב-ראש ועד הפעולה של מטה גבייה טלוויזיה ורדיו, של הוועד המשולב.

<אברהם חיים: שלום אדוני היושב-ראש, שלום אדוני המנכ"ל, שלום לכל חברי הכנסת.

<אברהם חיים: שמעתי את הדברים שהמנכ"ל אומר פה, קצת כואב שאישה או אימא בת 45, שתקבל את כל הפיצויים שיש, ושהיא מגיל 17 עובדת רשות השידור, והיא תצא החוצה.

<אברהם חיים: אני לא יודע, אתה אומר אומנם פיצויים מוגדלים, זה נכון.

<אברהם חיים: אבל אני לא יודע אם יש לה עתיד, ואיפה היא תוכל למצוא עבודה במקום אחר.

<אברהם חיים: זה הדבר הראשון.

<אברהם חיים: זאת אומרת, העובדים האלה שמסיימים והולכים בגילאים שהם לא גילאי פנסיה, או גם בגילאי פנסיה – אני לא חושב שיש להם איזה עתיד באיזשהו מקום.

<אברהם חיים: אנחנו יודעים מה זה בסקטור הרגיל, הפרטי - - -

איתן כבל: אבי, סליחה שאני מתפרץ לדברים שלך.

איתן כבל: אנחנו במקום אחר בשיח.

איתן כבל: זה שיח שניהלנו אותו, והיה שיח קשה, בתהליכי החקיקה.

איתן כבל: אני רוצה לשמוע ממך איך הדברים מתנהלים היום.

איתן כבל: הרי זה לא יעזור.

איתן כבל: לא נפתח עכשיו את כל הדיון.

איתן כבל: בוא תנצל את הבמה, כמו שאני כבר אומר לכולם, כדי לחדד, לקדם, לא להחזיר אותנו לאחור.

איתן כבל: ברשותך, אבי.

<אברהם חיים: אז מה שקורה כרגע מבחינת ההסתדרות, אנחנו, הוועדים המשולבים, לא יודעים מה קורה אתנו.

<אברהם חיים: גם אמרו, ישבו עם העיתונאים.

<אברהם חיים: אנחנו גם חלק מרשות השידור.

<אברהם חיים: אנחנו עובדי רשות השידור כמו כל העיתונאים ואנחנו מבקשים שיתייחסו אלינו בהתאם ויתנהלו בהתאם.

<אברהם חיים: וגם המכסות שייקבעו, שיהיו גם בהתאמה לכל שאר העובדים, לא רק לעיתונאים.

<אברהם חיים: וזה בגדול מה שאני רוצה להגיד.

איתן כבל: תודה.

<איאד חרבי: שמי איאד חרבי, יושב-ראש ועד העיתונאים ב"קול ישראל".

<איאד חרבי: דיבר קודם אלדד על המספר שהם שואפים להגיע אליו, 853 עובדים - - -

איתן כבל: לא שואפים, אלא ייקבע שיא כוח האדם.

<איאד חרבי: נניח שזה המספר, וככה ייקחו 25%, קרי: ייקחו 200 עובדים מכל עובדי רשות השידור.

<איאד חרבי: אנחנו היום כ-1,140 עובדים ברשות השידור - - -

<אלדד קובלנץ: שיא כוח האדם יהיה נ מוך עוד יותר.

איתן כבל: נו, ברור.

איתן כבל: בסדר.

איתן כבל: אנחנו לא - - -

<אלדד קובלנץ: אתה ניסחת את הדיון כדיון שקוף - - -

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אני לא תופס אותך במילה.

<איאד חרבי: אז זה אומר שייקחו מעובדי הרשות כ-200 עובדים, וכמעט 1,000 עובדים יפוטרו וייזרקו הביתה.

<איאד חרבי: זה מספר גדול.

<איאד חרבי: אני חושב שניתן לקחת את כל עבודי רשות השידור ולוותר על ה-400 שדיבר עליהם אלדד.

<איאד חרבי: לא צריך להביא מבחוץ.

<איאד חרבי: יש פה עובדים מצוינים.

<איאד חרבי: כל עובדי רשות השידור, לא משנה איפה הם עובדים, אם זה ברשת ב', אם זה ברדיו או בטלוויזיה, כולם עובדים טובים ועושים עבודה יפה, ועשו עבודה יפה.

<איאד חרבי: זה בלי קשר לעובדים.

<איאד חרבי: לגבי המשכורות – אנחנו לא מרוויחים מיליונים ברשות, ואם יקצצו במשכורות שלנו לאחר שאנחנו עובדים 20 ו-30 שנה, זה לא הוגן.

<איאד חרבי: כי אי אפשר לקצץ את המשכורות על חשבון זה שיכניס לנו יותר עובדים מעובדי הרשות.

<איאד חרבי: אנחנו עובדים שנים, עם ותק של שנים.

<איאד חרבי: מנכ"ל שמגיע עכשיו לרשות, הוא מקבל משכורת יותר גבוהה מכל העובדים שעובדים שנים רבות.

<איאד חרבי: אז צריך גם לשים את הדגש לגבי הוותק של העובדים.

<איאד חרבי: עובדים שעוברים מהרשות הישנה לחדשה, הוותק שלהם יהיה אפס.

<איאד חרבי: אני, אחרי 20 שנה שעובד ברשות, הוותק שלי יהיה אפס.

<איאד חרבי: זה אומר המון.

איתן כבל: תודה, חברי.

איתן כבל: אני רק רוצה לחדד בעניין הזה.

איתן כבל: קודם כל, אני מודה לך שדיברת בקצרה.

איתן כבל: אני שוב אומר לכם, זה לא שולחן משא ומתן פה.

איתן כבל: אני גם לא רוצה להפוך את זה לשולחן משא ומתן.

איתן כבל: זה לא נכון מצדי.

איתן כבל: יש את ההסתדרות, שאני מקווה ולפחות ממה שאני יודע גם מאבי, מנסה לראות את הדברים - - -

<שלמה פילבר: אלדד ואני - - -

איתן כבל: כן.

איתן כבל: אתה העלית פה נקודות שהיו בליבת ההתייחסות כשיצאנו לדרך.

איתן כבל: אני לא רוצה לחזור לאחור.

איתן כבל: יש לי עמדה לגבי כל דבר ודבר.

איתן כבל: אני אומר אותה.

איתן כבל: אבל זה לא פה, זה במשא ומתן.

איתן כבל: ותאמין לי, הבוקר שוחחנו, אבי ואני, בדיוק על הדברים האלה.

איתן כבל: אין כאן המצאה של עניינים.

איתן כבל: הדברים מאוד-מאוד ברורים: שיא כוח-אדם, המחויבות בחוק.

איתן כבל: דרך אגב, זאת מחויבות המינימום, כי תיאורטית, ואולי היא יותר מתיאורטית, כל אחד יכול לגשת, אם זה טכנאים – אני לא רוצה שבסוף יד אחת תהיה חזקה מדי מהיד השנייה.

איילת נחמיאס ורבין: איתן, אני חושבת שצריך לחדד איך מקבלים - - -

איתן כבל: אבל זה לא השולחן.

איתן כבל: אני רוצה לדבר על עקרונות.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לדבר על העקרונות, אבל צריך להבין אותם.

איתן כבל: בבקשה, משה.

<משה זמיר: שלום, שמי משה זמיר, אני עובד "רשת מורשת" של "קול ישראל".

<משה זמיר: אתה, איתן, והרב אייכלר, והרבה אנשים, לחמו מאוד בשביל העובדים של רשת מורשת", והכניסו תקנה שהעובדים של "רשת מורשת" ייכנסו כעובדים אחרי שנים שהם היו ש"ת, עובדי כוח-אדם.

<משה זמיר: אנחנו בסך-הכול כ-15 עובדים ב"רשת מורשת".

<משה זמיר: ייאמר לזכותו של שמעון, שהוא זכה עכשיו למכרז של מנהל התאגיד של הרדיו - - -

איתן כבל: ואנחנו מאחלים לו בהצלחה.

<משה זמיר: הוא קיבל את "רשת מורשת" כשמונה שעות ביום.

<משה זמיר: היום "רשת מורשת" עובדת כ-24 שעות ביממה, על אותה מצבת כוח אדם.

<משה זמיר: שזה אומר, לא קיבלו שום עובד חדש.

<משה זמיר: אנחנו עובדים סביב השעון, האנשים ב"רשת מורשת" לא יכולים לצאת לחופשות.

<משה זמיר: אם הבן-אדם חולה, הוא צריך לבקש ולהתחנן מעובד אחר שיחליף אותו כי אין כוח אדם, והאוצר לא נותן להכניס עובדים חדשים בכדי לאזן את המצב.

<משה זמיר: ומה ההבטחה שלנו לעבוד לתאגיד החדש?

<משה זמיר: אנחנו בסך-הכול עובדים חדשים, בחוזה שבע-שמונה שנים, השכר שלנו הוא הרבה מתחת למה שחושבים.

<משה זמיר: איפה ההבטחות?

<משה זמיר: היום אני עובד שתי משמרות ביום, שזה אומר, 12–13 שעות ביום, והשכר שלי זה 10,000 שקל בחודש.

<משה זמיר: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חיקה, בבקשה.

<אחיה גינוסר: אני אנסה טלגרפית.

<אחיה גינוסר: בוועדה המיוחדת שהוקמה בראשות צחי הנגבי, היה סיכום שמשרדי האוצר והתקשורת ינהלו משא ומתן על כמה נושאים, ביניהם הנושא של מספר המועבדים לרשות החדשה.

<אחיה גינוסר: משא ומתן כזה לא יתנהל.

<אחיה גינוסר: עד רגע זה לא התנהל משא ומתן.

<אחיה גינוסר: אני אומר את גם לך, שאמרת שמדברים עם העיתונאים.

רועי פולקמן: אבל אמר המנכ"ל שמתקיים משא - - -

<אחיה גינוסר: לא מדברים עם העיתונאים.

<אחיה גינוסר: לא התנהלה אפילו שיחה אחת.

<אחיה גינוסר: אני אומר, לא התנהלה שיחה אחת מאותו יום.

<אחיה גינוסר: זה דבר אחד חשוב לציין.

<שלמה פילבר: אני ישבתי, לא אגיד פה עם מי, והייתי בלב פתוח ובנפש חפצה לנהל משא ומתן.

<שלמה פילבר: ביקשו ממני להתחיל לדבר, קודם כל, על תנאי הפרישה של הפורשים ולשפר אותם, לפני שאנחנו מדברים על העוברים.

<שלמה פילבר: ושם זה עומד.

<שלמה פילבר: שם נתקענו.

איתן כבל: חיקה, אמרת, זה בסדר, וזה חשוב.

<אחיה גינוסר: אם אני מבין נכון את דבריו של מר קובלנץ, אז בכל הנושא של המעבר למודיעין, נאמר פה מספיק.

<אחיה גינוסר: אני רק רוצה להזכיר לכולנו, מר קובלנץ לא אמר בשום מקום ובשום זמן, ששידורי הרדיו יישארו בירושלים.

איתן כבל: יקירי, חיקה, למה אתה מבזבז את זמנך על שאלות אחרות.

איתן כבל: העניין ההוא כבר סיכמנו אותו, ואני על זה.

<אחיה גינוסר: ועוד דבר שקשור בעקיפין גם לעניין ההוא, סליחה - - -

איתן כבל: אני סובלני כלפיך כבר כמה שנים, גם עכשיו אני אהיה.

<אחיה גינוסר: גם אם נקבל את פרשנותו מרחיקת-הלכת של אבי ליכט – הבלתי מתקבלת על הדעת, אפשר לומר – אני מבין ממר קובלנץ שגם אז, גם אם הרשות תעבור למודיעין, גם אז הוא לא יוכל לצאת בשידורים מלאים של הרשות החדשה.

<אחיה גינוסר: זאת אומרת, זה לא פותר את הבעיה.

<אחיה גינוסר: זה לא פותר את הבעיה.

<אחיה גינוסר: אתה פתחת את דברים באמירה על הקושי, התייחסת לעובדים ברשות השידור, אז אני רוצה להגיד, אתה צודק.

<אחיה גינוסר: זה לא רק שאתה צודק, זה לא חלילה למנוע מצב כזה.

<אחיה גינוסר: המצב הזה הוא מצב קיים נכון לעכשיו.

<אחיה גינוסר: המצב קשה ביותר.

<אחיה גינוסר: אני לא יודע איך לתאר את זה, איך להביא להבנתכם שאנשים נמצאים במצבים נפשיים שאני כראש איגוד מקצועי, לא מכיר, לא יודע איך מטפלים, אבל רואה את זה, ובעיניים כלות.

<אחיה גינוסר: זה קשה לראות את האנשים במצבים האלה.

רועי פולקמן: חיקה, אז למה יצאה הוראה לא לגשת למכרזים?

רועי פולקמן: הרי כל הפואנטה היא שאנשים ייקלטו בתאגיד החדש.

רועי פולקמן: יצאו מכרזים - - -

<קריאות: - - -

איתן כבל: חברים, לא, לא.

איתן כבל: הוא לא שאל אותך.

איתן כבל: הוא שאל אותך.

איתן כבל: אני קובע אם תענה.

איתן כבל: אני לא שם.

איתן כבל: חברים אתם לא מבינים מה אתם עושים פה.

איתן כבל: אתם מבזבזים את הזמן.

איתן כבל: במחילה, אל תיקח אותי למקום – אני רוצה להיות מכאן והלאה.

איתן כבל: זה מחזיר אותי – השאלות האלה כבר נשאלו, תאמין לי, וכבר היה דיבור, וכבר שוחחתי עם המנכ"ל על הדברים האלה, ולמה ואיך, ונכתב לו אפילו מכתב שהופץ פה בין כל חברי הכנסת, והוא הגיב והשיב.

איתן כבל: אני רוצה לדעת, במקום שבו הוא נמצא, איך אנחנו עושים את הצעד קדימה.

איתן כבל: בבקשה, סיים.

<אחיה גינוסר: אני מסיים.

<אחיה גינוסר: אני רק רוצה לומר כך: שמעתי את דבריו של מנכ"ל משרד התקשורת, מר פילבר, אומר שה-25% מחויבים על-פי חוק, והשאר, כמובן, לפי בחירתו של מר קובלנץ.

<אחיה גינוסר: לדעתי, במשא ומתן שנקבע שיתנהל, אפשר לקבוע, כפי שנקבע בחוק שיהיו מינימום 25%.

<אחיה גינוסר: אפשר במשא ומתן לקבוע שיהיו 50% או 60% או 70% או 80%.

<אחיה גינוסר: הרי אף אחד לא מטיל ספק בעובדה שמתוך 1,200 עובדים ברשות השידור, שזה כולל את כל קשת העובדים, טכנאים, עיתונאים וכולי, לא יכול להיות שרק 25% הם טובים.

<אחיה גינוסר: הרי זה לא יתכן.

<אחיה גינוסר: בשום ארגון בשום גוף, בשום חברה פרטית, אין מצב כזה.

<אחיה גינוסר: אז מכיוון שזה דבר - - -

איתן כבל: חיקה, תודה.

<שלמה פילבר: חיקה, מכל האנשים פה בחדר, אני חושב שאיתך ישבתי הכי הרבה שעות, וזה עבר הרבה - - -

<אחיה גינוסר: ולא קרה כלום.

<אחיה גינוסר: לא קרה כלום.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, חברים יקרים, חיקה, תודה.

איתן כבל: הבנתי את העניין.

<משה שגב: שלום אדוני היושב-ראש, חברי הוועדה, שמי משה שגב, יושב-ראש ועד עובדי הנדסה בטלוויזיה.

<משה שגב: אני לא ארחיב פה בעניין המשא-ומתן, כפי שביקש אדוני היושב-ראש, ואני חושב שזה באמת לא המקום.

<משה שגב: אנחנו יודעים איפה לפתור אותו.

<משה שגב: אני רק יכול להגיד שיש לנו נכונות מאוד גבוהה להיכנס למשא-ומתן ולבוא לוויתורים מאוד-מאוד כואבים מבחינתנו, וכל זה רק בגלל דבר אחד, כי אנחנו חפצי חיים.

<משה שגב: ואני מציע פה לכולם רק לעשות את הבירור הקטן מה עברנו בשנה וארבעת החודשים האחרונים, שאם האשימו כל מיני הנהלות ותיקות, נכנסו הנהלות חדשות, אנחנו כבר פעמיים עם הנהלה, ואתם יכולים לקבל מהם את חווֹת הדעת על מה שהעובדים עשו בתנאים הבלתי-אפשריים במשך שנה וארבעה חודשים, ואפשר להבין מהעניין ה זה שכל האשמות שאי פעם טפלו על עובדי רשות השידור ירדו מהשולחן, והבינו שיש עובדים שאפשר לעבוד איתם.

<משה שגב: אם יש הנהלה שיודעת להוליך אותנו, אנחנו מוכנים ללכת קדימה, ואני לא מוכן שידביקו לנו את הסטיגמה של עובדי רשות השידור.

<משה שגב: יש עובדים מצוינים שמוכנים לרוץ קדימה ו"להתאבד" על מקום העבודה.

איתן כבל: אמירה שאני מכבד אותה מאוד, ועל זה אני רוצה להילחם.

<לילך גבאי שזר: שמי לילך גבאי שזר, אני יושבת-ראש ועד הנדסאים בטלוויזיה "החינוכית", ואני אשתדל לצמצם - - -

איתן כבל: לא, את מצמצמת.

איתן כבל: אני כבר רואה איך את - - -

<לילך גבאי שזר: אני יודעת.

<לילך גבאי שזר: הכול בסדר.

<לילך גבאי שזר: גם אנחנו, עובדי "הטלוויזיה החינוכית" נמצאים בחוק הזה כבר מעל שנה וארבעה חודשים, ולנו אין שום מתווה.

<לילך גבאי שזר: זאת אומרת, אין תנאי פרישה, אין איזשהו מסלול של השתלבות בתאגיד או ניוד במקרה של עובדי מדינה כפי שידוע.

<לילך גבאי שזר: אתנו לא מתנהל שום משא ומתן ראוי ומכבד, למרות שגם אצלנו יש עובדים מצוינים שהם רוויי רפורמות, נאמר ככה.

<לילך גבאי שזר: כי אנחנו היינו 500 עובדים, ונכון להיום הצטמצמנו ליותר ממחצית.

<לילך גבאי שזר: אנחנו עושים עבודה מצוינת, משתכרים שכר מאוד צנוע.

<לילך גבאי שזר: ועדיין, משום מה, הסוגיה של עובדי "החינוכית" והמעבר של "החינוכית" אל התאגיד, עדיין לא נפתר.

<לילך גבאי שזר: כדי שזה יקרה צריך לא רק את ההסתדרות.

<לילך גבאי שזר: צריך שגם האוצר וגם המדינה ישתפו פעולה כדי שיחד נסגור את הסוגיה הזאת.

איתן כבל: תודה.

<ישעיהו קומורניק: שמי שייקה קומורניק.

<ישעיהו קומורניק: אני מוועד אגודת העיתונאים בירושלים.

<ישעיהו קומורניק: אני רוצה להציע דבר פשוט.

<ישעיהו קומורניק: בבג"ץ שהגישו העובדים שאל כבוד השופט, ניל הנדל, דומני, את נציג המדינה: תסביר לי, אם אתם צריכים קריין בתאגיד החדש, ויש לכם קריין שאין חולק על כישוריו בתאגיד הישן, למה שלא תפנו ותיקחו אותו?

<ישעיהו קומורניק: ענה נציג המדינה: אנחנו רוצים תרבות ארגונית אחרת.

<ישעיהו קומורניק: אני דוחה בשאט נפש את כל הסיפור של תרבות ארגונית קלוקלת.

<ישעיהו קומורניק: זה לא שייך לעובדים.

<קריאה: די.

<קריאה: אנ.

<קריאה: איי.

<ישעיהו קומורניק: והדי.

<ישעיהו קומורניק: אנ.איי.

<ישעיהו קומורניק: הזה.

<ישעיהו קומורניק: אני רוצה להציע הצעה פשוטה, שעל כל תפקיד, קודם כל, יפנו לאחד שממלא אותו בלי שום בעיה ברשות הקיימת, ויראו אם הוא מתאים, אם אפשר להעביר אותו.

<ישעיהו קומורניק: קודם כל, לדון איתו, ואחרי כן לחפש בחוץ.

איתן כבל: אני רוצה לומר דבר אחד, כמו שאמר גם המנכ"ל, יש דבר אחד שאנחנו לא נתערב בו: בעניינים המקצועיים.

איתן כבל: אנחנו לא הלכנו את כל הדרך הזו, כדי שבסוף - - -

<ישעיהו קומורניק: - - -

איתן כבל: תאמין לי, הבנתי אחד לאחד את אשר אמרת.

איתן כבל: זאת אומרת, על פניו זה הגיוני.

איתן כבל: גם המנכ"ל לא פסל את העניין הזה גם בשיחה ביני לבינו.

איתן כבל: זה לא עומד שם.

איתן כבל: דבר שני, יחד עם זאת, גם אמר המנכ"ל, ואני יודע שזה לא דבר פשוט.

איתן כבל: העניין של השכר, וגם אני דוחה בשאט נפש כשמדברים על די.

איתן כבל: אנ.

איתן כבל: איי.

איתן כבל: ותרבות ארגונית – אני אומר לך שהדברים האלה מונחים לפתחו של המנכ"ל, לפתחו של יושב-ראש ההסתדרות, ולפתחו של מנכ"ל משרד – אני יודע את זה.

איתן כבל: אני יודע כי אני התערבתי בעניין הזה, לא מהמקום המקצועי של תיקח את זה ואל תיקח את זה.

איתן כבל: אלא מהי המסגרת.

איתן כבל: והאמן לי שזה הכיוון שצרי שיהיה.

איילת נחמיאס ורבין: כן, אבל איתן, היה משהו לא ברור במנגנון שאלדד - - -

איתן כבל: אני אזכיר לך, איילת – אמר את זה ביושר המנכ"ל: הוא מייצר יש מאין בעצם.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן - - -

איתן כבל: בבקשה.

<יאיר טרצ'יצקי: אני יאיר טרצ'יצקי, יו"ר ארגון העיתונאים.

<יאיר טרצ'יצקי: יש לנו הרבה מאוד חברים עיתונאים מרשות השידור, למרות שאנחנו לא הארגון היציג ברשות השידור, אלא בערך בכל יתר כלי התקשורת.

<יאיר טרצ'יצקי: יש לי שתי נקודות עקרוניות שחשוב לי לומר: הנקודה הראשונה, דוּבר על שקיפות ועל האופן שבו דברים מתנהלים, אז אל"ף, ראיתי את האתר של התאגיד החדש, ואני חושב שזה מאוד מבורך וזה מייצר אווירה אחרת שלא היתה ברשות השידור.

<יאיר טרצ'יצקי: ואני מזכיר שבכל מה שקשור לעובדים מאורגנים, שקיפות צריכה להיות קודם כל מול האנשים שמייצגים אותם, שזה הארגונים שמייצגים את העיתונאים ואת יתר העובדים.

<יאיר טרצ'יצקי: זה משהו חשוב.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שככל שהתהליך ייעשה יותר במשא ומתן ובדיאלוג שוטף ויומיומי, כך יהיה טוב גם לתוצאה הסופית, וגם לעובדים שיושבים עכשיו ברשות השידור, ורואים פתאום שהתפרסם משהו באינטרנט, מכרז או סוג של מכרז, על תפקיד שהם ממלאים כביכול, והם לא יודעים, רגע, - - -

איתן כבל: על זה אני מסכים.

<יאיר טרצ'יצקי: אני אומר את זה כעניין עקרוני.

<יאיר טרצ'יצקי: אני ממליץ וחושב שזה צריך להיעשות, שהכול ייעשה בהשתתפות נציגים.

<יאיר טרצ'יצקי: הנקודה השנייה, וזה משהו שדיברו עליו על עניין השכר.

<יאיר טרצ'יצקי: אני לא מספיק בקי בשכר ברשות השידור, ואני לא יודע אם יש הרבה אנשים שמצליחים להבין מה קורה שם.

<יאיר טרצ'יצקי: אבל אני מאוד בקי בשכר בשער הענף.

<יאיר טרצ'יצקי: ויש לי חשש ששמעתי אותו גם בדברים שמנכ"ל משרד התקשורת אמר בעבר, וגם בדברים שהמנכ"ל הזמני של התאגיד אמר היום.

<יאיר טרצ'יצקי: הניסיון להשוות את התנאים – אני מדבר כרגע על העיתונאים – למה שקורה היום בשוק, הוא מאוד-מאוד בעייתי.

איתן כבל: מדאיג, אתה אומר.

<יאיר טרצ'יצקי: המצב היום של תנאי העסקה בענף בעיתונאות הוא קטסטרופלי.

<יאיר טרצ'יצקי: לא רע, קטסטרופלי, מעבר לכמה טאלנטים שאולי מקבלים שכר גבוה.

<יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שחלק מהבעיה היא ששוק העיתונות היום לא יודע לממן את עצמו, ובגלל זה לא מצליח לשלם משכורת - - -

איתן כבל: יאיר, בבקשה, סיים.

<יאיר טרצ'יצקי: משפט וחצי: הוא לא יודע לממן את עצמו, ובגלל זה עיתונאים נאלצים להתפשר על שכר מאוד-מאוד נמוך, שגם פוגם במקצועיות שלהם וגורם לאנשים לעזוב אחרי שנתיים-שלוש שהם מתמקצעים.

<יאיר טרצ'יצקי: תאגיד השידור הציבורי החדש צריך להיות, בהקשר הזה, אור לגויים.

<יאיר טרצ'יצקי: הוא לא ממומן מכספי פרסומות, הוא ממומן מכספים ציבוריים.

<יאיר טרצ'יצקי: והוא צריך לעשות לא רק עיתונות טובה, אלא גם לפרנס את האנשים בצורה מכובדת - - -

איתן כבל: תודה, יאיר.

איתן כבל: אמרת דברים חשובים.

איתן כבל: רק אתה יודע, אתה עיתונאי, אתה יודע גם לקצר.

איתן כבל: יש לו"ז.

<יאיר טרצ'יצקי: אומרים: לא היה לי זמן לקצר, אז הארכתי.

איתן כבל: תודה, יאיר.

<אליעזר וחנונו: שמי אליעזר וחנונו מיחידת הביקורת של רשות השידור.

<אליעזר וחנונו: אני רוצה לדבר על נושא עיקרון קליטת עובדים בתאגיד החדש.

<אליעזר וחנונו: אנחנו צריכים שהעיקרון הזה יישמר.

<אליעזר וחנונו: הרי יש כללים מאוד ברורים, כיצד מקבלים עובדים לשירות הציבורי, והכללים האלה צריכים להישמר.

<אליעזר וחנונו: זה מה שאני אומר.

<אליעזר וחנונו: ויש פה את עיקרון השוויון, של השקיפות, וכל הנושא הזה צריך להישמר גם התאגיד החדש.

<אליעזר וחנונו: חבל שאנחנו נגיע למצבים שראינו אותם ברשות השידור.

<אליעזר וחנונו: אני ערכת דוח על קליטה ופרישת עובדים.

<אליעזר וחנונו: אנחנו יודעים מה קרה שם בעבר.

<אליעזר וחנונו: לנושא של כלל העובדים ועיקר העובדים והתאגיד, יש כן מה לתקן ברשות השידור, ואפילו הרבה.

<אליעזר וחנונו: אבל בעבודתי נתקלתי בהמון עובדים שעושים את עבודתם נאמנה, עובדים מקצועיים, ואנחנו צריכים לדעת איך לקחת את זה לגוף החדש.

איתן כבל: דברים חשובים, בוודאי כשהם נאמרים לפרוטוקול.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: איילת, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מודה, אלדד, אני באה מעולם הניהול.

איילת נחמיאס ורבין: ואל", האתגר שמונח לפתחך גדול, וצריך להגיד שגם האתגר של כונס הנכסים ושל ברי בר-ציון הוא אתגר לא מבוטל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתעסקים באיזשהו case ייחודי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל לא הצלחתי להבין באיזה מנגנון – אני מבינה, אם אתה צריך לקלוט עובד לתפקיד שלא היה קיים, לא ברשות השידור ולא פה, אני אומר,אוקי, אתה מפרסם מכרז ומנסה לקלוט את הבן-אדם.

איילת נחמיאס ורבין: לא הצלחתי להבין באיזה מנגנון ייקלטו אותם עובדים.

איילת נחמיאס ורבין: כרגע אני לא מקיימת דיון על מה מספרם ומה תפקידם.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אתה התייחסת לזה, רועי, במה שאמרת: העובדים דחוסים בין שתי אבני ריחיים, ברמות שהם פשוט נשחקים ונטחנים עד עפר, לא רק בגללכם, בגלל הסיטואציה המאוד-מורכבת שנוצרה, שהם לא יודעים למעשה מה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: הם רואים תפקיד שפורסם, והם לא יודעים: אבל ועד העובדים עוד לא סגר את הסכמי הפרישה, ועוד לא סגר כמה עובדים נקלטים, ורגע, האם זה לויאלי מצדי, כי בכל זאת אני מנסה להיות בערבות הדדית,

איילת נחמיאס ורבין: אז האם זה לויאלי מצדי לגשת לתפקיד או לא לגשת לפקיד.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת עם עובדים ולבי נכמר.

איילת נחמיאס ורבין: אל"ף, רבים מהם מצוינים, רבים מהם יוכלו לעשות עבודה מצוינת גם בתאגיד החדש.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הם חייבים להבין, ואני מקשיבה לך ואני לא מצליחה להבין באיזה תהליך נורמלי הם מצליחים להיקלט.

איילת נחמיאס ורבין: בין אם מדובר ב"החינוכית", שמה ששאל אותי אייכלר זה האם "החינוכית" זה דבר חשוב בציבור החילוני.

איילת נחמיאס ורבין: אז הסברתי לו למה חשוב לייצר תכנים איכותיים עבור ילדים, ולמה גם "החינוכית" מאוד חשובה בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: אתה התייחסת לנושא – אני לא יודעת אם אפשר לעשות את זה במנגנון שאתה מציע.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא ש-800 עובדים הולכים להיות מרשות השידור וזה חלק מהבעיה, כי אז אולי הוא יכול היה לעשות את מה שאתה אומר.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא יכול לעשות את זה בגלל שכמות העובדים היא מוגדרת.

<ישעיהו קומורניק: סליחה, אין לו חיוב בחוק לקלוט רק 25%.

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: ברור, ברור.

איתן כבל: איילת, היית מדויקת מאוד-מאוד.

איתן כבל: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת להבין את התהליך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

איתן כבל: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.

ישראל אייכלר: קודם כל, אני חושב שחשוב מאוד וזו מטרת החוק וזה כולנו, ואני מאוד שמח שהעובדים רוצים לשתף פעולה, שיש צורך לגוון את אופי התכנים של רשות השידור, ומכאן נגזר העניין של העובדים, וזו לא שאלה ארגונית.

ישראל אייכלר: ולכן, אם יביאו עוד 400 עובדים שיהיו בדמותם או בצלמם ההשקפתית של העובדים הקודמים, אז מבחינה מקצועית אפשר לקחת את כל העובדים הקודמים ולהכניס אותם לתאגיד החדש ולא צריך להביא מבחוץ.

ישראל אייכלר: אם מדברים על להביא מבחוץ, אז הכוונה היא שהעובדים המקצועיים והטובים שקיימים ייקלטו, ויוסיפו עוד עובדים עם עוד גוונים ועם עוד דעות ועם עוד השקפות ועם עוד גישות שונות.

ישראל אייכלר: אחרת, אין טעם בזה.

ישראל אייכלר: ולכן אני שואל את אדוני, מר קובלנץ: מי קובע למי פונים בשוק העיתונאי והמקצועי לגשת למכרז?

ישראל אייכלר: האם זה פתוח?

ישראל אייכלר: - - -

<אלדד קובלנץ: מה זאת אומרת?

<אלדד קובלנץ: זה פתוח.

ישראל אייכלר: אמרת שיש לכם אפשרות לפנות מעצמכם, לא רק מי שפונה אליכם.

<אלדד קובלנץ: אה, לעיתונאים, כן.

איתן כבל: עיתונאים מהרשות.

<אלדד קובלנץ: לא, בכלל לעיתונאים.

ישראל אייכלר: מהרשות זה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: אנשים בתוך הרשות, שהם עיתונאים מקצועיים, ואתה רוצה שהם ימשיכו, זה בסדר גמור.

ישראל אייכלר: אבל כשאת היוצא החוצה להביא את האנשים, אני רוצה לדעת מה הקריטריונים של אדם שאתה רוצה להכניס שם, שהוא יהיה יותר מגוון, שייתן איזושהי אווירה נוספת לתכנים הקיימים.

ישראל אייכלר: ואני חוזר, אדוני היושב-ראש, זה חשוב גם לך, על השאלה ששאלתי את המנכ"ל, כי הגיעה שמועה, ואתה יודע שרוחש הרבה שמועות, שבקליטה החדשה יש איזושהי התניה שצריך לעבוד שבתות וחגים וזה חוסם את האנשים שהם שומרי שבת.

ישראל אייכלר: אני רוצה להבטיח, כמו שהיה עד היום ברשות השידור – אני רוצה לציין שעובד שלא רצה לעבוד בשבת - - -

איתן כבל: לא, יהיה כתוב: צולם ביום חול.

ישראל אייכלר: אז צריך להבטיח את זה כדי שלא תהיה שום חשיבה שאדם, בגלל שהוא שומר שבת, הוא לא יכול להתקדם שם.

ישראל אייכלר: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אנחנו עוסקים פה בסאגה שהיא מתמשכת, ולכן אני לא רוצה להאמין שהדברים נעשים שלא בתום לב.

יוסי יונה: אבל מהעדויות שאנחנו מקבלים ומשיחות שאנחנו מקיימים עם עיתונאים ועיתונאיות, לעתים נוצר אצלי הרושם שבמקום לדבר כאן על התייעלות השידור הציבורי , מדובר על מסכת מתמשכת של התעללות בעובדים של השידור הציבורי.

יוסי יונה: הלכתם עם הביורוקרטיה ושכחתם את המימד האנושי, שלא לדבר על כך שאפשר ששכחתם גם את המימד המקצועי.

יוסי יונה: וההערה של הרב אייכלר לפני כן, היא פתח לבעיה שאני רואה אותה מתחוורת למול עינינו.

יוסי יונה: הנה, עודד, יש לך את הפררוגטיבה, כפי שאמרת, לפנות לעיתונאים חדשים.

יוסי יונה: יש כאן עיתונאים נהדרים.

יוסי יונה: רציתם רפורמה – כולנו בעד הרפורמה הזאת אבל למה, והעלינו את זה כבר במפגש הקודם, למה לא ליצור את התהליך של סינכרוניזציה בין שני המהלכים הללו?

יוסי יונה: לומר: בראש ובראשונה אנחנו נפנה לעיתונאים הטובים, שלדעתנו, הם טובים, לעיתונאיות, למהנדסים, לטכנאים, שאנחנו רוצים ביקרם, ואנחנו חושבים שהם עושים עבודה נהדרת, נקלוט אותם, ואז נלך לשלב הבא.

יוסי יונה: כי מה יקרה?

יוסי יונה: כי הרי אתם לא יצרתם התניה.

יוסי יונה: גם כשנאמר 25%, 25% זה הרי שיעור מאוד נמוך.

יוסי יונה: זה גוזר פיטורים נרחבים.

יוסי יונה: ואם אנחנו לוקחים בתום לב את הטענה ש-25% זה לא מקסימום, זה מינימום – אם זה מינימום, אז רבותי, בואו נפתח בתהליך שהוא מכיל, שהוא מכבד.

יוסי יונה: אנשים כאן עשו את העבודה שלהם שנים ארוכות, בנאמנות.

יוסי יונה: אני אומר בהערת אגב, אין תקציבים עדיין לתוכניות מקור היום.

יוסי יונה: אני רואה שלשום, סתם, פותח את הטלוויזיה, הערוץ הראשון, אני מן אלה שעדיין צופה בערוץ הראשון ואוהב לצפות בערוץ הראשון, ורואה את הסרט של זלצר על ערד, ואני אומר: וואו, תראה איזה תוכניות נהדרות.

יוסי יונה: נו, באמת, איזה תוכניות נהדרות - - -

איתן כבל: זה יפה.

איתן כבל: צעירים רואים הערות הראשון וחושבים שזה שידורים מחו"ל, קול מפעם.

יוסי יונה: אז אני אומר לכם: תוכניות נהדרות.

יוסי יונה: יש אנשים מוכשרים, יש יוצרים מוכשרים, למה אתם לא עושים את התהליך הזה של לבוא לעובדים - - -

<לירן עצמור: רק חשוב לציין: זו הפקת מקור חיצונית ששנתיים לא קורית - - -

איתן כבל: סליחה, תודה.

איתן כבל: די, די.

יוסי יונה: אנחנו נגיע לזה.

יוסי יונה: היושב-ראש אמר לך שזה הנושא - - -

איתן כבל: - - - מה, אתה עושה זינוק בעלייה?

איתן כבל: בחייך.

יוסי יונה: זה נושא שעוד מעט נדון בו בכבוד.

איתן כבל: תודה, יוסי.

יוסי יונה: משפט אחרון: אני דורש, אני מפציר בכם, לקיים את התהליך הזה שכבר דיברנו עליו רבות, של לפנות אל העיתונאים והעיתונאיות הטובים, המוכשרים, המקצועיים, הטכנאים, המהנדסים, ולומר ברוח טובה ובאמון:

יוסי יונה: אנחנו רוצים לקלוט אתכם, ואנחנו ננסה לקלוט מעל 25% - - -

איתן כבל: תודה, יוסי.

איתן כבל: חברים, אני חייב להתכנס.

איתן כבל: רועי, בבקשה.

רועי פולקמן: אדוני היושב-ראש, אני אשמח שנגיד את האמיתות הידועות, כיון שחברי יוסי יונה, אחד הדברים לא להתעלל בעובדים זה להמשיך לנהל את אותם דיונים שוב ושוב.

רועי פולקמן: ואני רוצה להגיד את מה שאני מבין: 1.

רועי פולקמן: ה-25% הוא לא קדוש, אפשר לקלוט יותר.

רועי פולקמן: 2.

רועי פולקמן: התנאים שייקלטו בהם לא יהיו אותם תנאים, אפשר לסובב את זה, להגיד את זה, להגיד, אנחנו דורשים את זה.

רועי פולקמן: זה ברור שזה לא יהיה.

רועי פולקמן: אם תגידו שזה יהיה, ימלאו את המשבצות שם עם עובדים שהם לא יהיו עובדי רשות השידור.

רועי פולקמן: אני רוצה לראות מקסימום עובדי רשות השידור.

רועי פולקמן: זה לא יקרה.

רועי פולקמן: 3.

רועי פולקמן: הסכמי הפרישה סוגרים, אם לא במאה אחוז, אז ב-94%.

רועי פולקמן: אם עכשיו יפתחו את הסכמי הפרישה, גם כן לא יקלטו עובדים של הרשות.

רועי פולקמן: זה מאחורינו.

רועי פולקמן: ב-1 באפריל, נכון לרגע זה, כל עובדי רשות השידור מפוטרים.

רועי פולקמן: לא אולי וכולי, אלא מפוטרים.

רועי פולקמן: ואנחנו צריכים שהם ייקלטו בתאגיד החדש.

רועי פולקמן: והתאגיד הזה ישדר מירושלים.

רועי פולקמן: אלה הנתונים.

רועי פולקמן: אני אומר את זה עם הרבה כאב לב: נציגי העובדים ברשות השידור, חברים יקרים, נעשה מה שאפשר כדי שתיקלטו, אבל אם אנחנו כל הזמן נחזור על הדיונים האלה, אני אומר לכפם, ב-1 באפריל כולם הולכים הביתה.

איתן כבל: שמעון, ממש בקצרה, בבקשה.

<שמעון אלקבץ: פט אחד, רק כדי שיירשם בפרוטוקול שבערוץ 1 לא משודרים רק חומרים ישנים, אלא גם חומרים חדשים, שמוכחים גם ברמת הרייטינג וגם ברמת - - -

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

איתן כבל: זה נושא ליבה שני, ובשונה מהנושא הראשון שהוא אולי מעורר רגשות, פה זה הרבה יותר.

איתן כבל: זה בני-אדם, זה על כל המשתמע מכך.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, בהמשך לדברים שדיברתי עם יושב-ראש ההסתדרות, וגם החלפתי איתך כאן בצד – בכל הכבוד, אני לא חוזר לאחור בדיונים.

איתן כבל: אנחנו לא פותחים פה דברים.

איתן כבל: אני לא ממשלה, אני גם לא קואליציה.

איתן כבל: אנחנו ושים את המיטב כדי להוציא את התוצאה הטובה ביותר מתחת ידינו.

איתן כבל: ואני באמת רוצה להוציא את ה תוצאה הטובה ביותר מתחת ידינו, בכל אחד מהחיתוכים.

איתן כבל: אבל אני אמרתי לך, אלדד, בשיחתנו, שכבודם של האנשים, ואני סומך עליך – כמו שאמר יאיר, לפעמים זה לא העניין אם אני ניגש למכרז או לא.

איתן כבל: לפעמים, כשאתה חלק ממערכת ואתה פותח עיתון או מתקשרים אליך, בדרך-כלל אתה לא רואה את זה, מתקשרים אליך ואמרים לך: ראית?

איתן כבל: עכשיו, אנשים כבר לא יודעים אם זה באמת מכרז, אם זה ככה או לא ככה.

איתן כבל: מה שאני מנסה לומר: סוף מעשה במחשבה תחילה, כיוון שזו פעם ראשונה, אתה אמרת ואני משתמש בדברים שלך, שזו פעם ראשונה שתהליך כזה מתקיים.

איתן כבל: אז כל פעם לפני שאתה מאשר אותו, תחשוב על זה במושגים האלה.

איתן כבל: גם אמרתי לך, הסיפור אל מול העיתונאים, והדרך, ומה, ואיך, ואיך העובדים, הפתיחות הזו, במובן לא אם זה יהיה יותר מ-25% או פחות מ-25%, אלא אם נעבור את המחסום הזה עם עצמנו ביחס שלנו אלינו, אז כבר השאלות של אם זה יהיה יותר מ-25% או פחות מ-25%, זה ייתן לזה דחיפה גדולה.

איתן כבל: אני מסכם בזה שביקשתי גם מיושב-ראש ההסתדרות, גם ממנכ"ל משרד התקשורת, ויחד איתך, לקבוע פגישה דחופה מרובעת כדי שנעשה את הסיכומים סביב כל העניינים האלה.

<שלמה פילבר: אני רוצה לבקש רוח גבית מהוועדה בעניין הזה.

<שלמה פילבר: ואני בא בידיים נקיות כי ישבתי עם ניסנקורן לפני יומיים על העניין הזה כמה שעות ואולי ניפגש שוב היום, ואפילו עשינו איזושהי פאוזה מסוימת בתהליך שהוא מאוד אתגרי, וכל יום בו חשוב.

<שלמה פילבר: כפוף לשתי הסכמות שהגיע הזמן ברגע הזה, ואני מדבר על נציגי העובדים של רשות השידור שירדו מהן, אפשר יהיה לעשות פריצת דרך ולרוץ: האחת היא, כמו שאמרנו, בוחרים את האנשים על בסיס המקצועיות שלהם, והשנייה, שהעובדים שנקלטים מעבר ל-25% נקלטים בתעריפי התאגיד.

<שלמה פילבר: זאת אומרת, יקבלו את המשכורת של התאגיד, ואמרו פה לגבי מחירים - - -

<אלדד קובלנץ: - - -

<קריאות: - - -

<שלמה פילבר: אני לא מנהל פה משא ומתן כי אנחנו נמצאים בנקודה הזאת כבר ארבעה חודשים.

<שלמה פילבר: אם לא תהיה פריצת דרך, אז אלדד מתקדם, ובאמת העובדים יפסידו.

<שלמה פילבר: נקודה אחרונה: אני קורא פה לעובדים של רשות השידור, לא לנציגי הוועדים, לא להחרים את המכרזים.

<שלמה פילבר: כל אחד שחושב שהוא מתאים, שייכנס לאתר, שישלח קורות חיים, לא יפגע בכבודו, ואולי הוא ידאג לפרנסה ולשכר שלו.

<קריאה: אבל אין מתווה קליטה.

<קריאות: - - -

איתן כבל: סליחה, אדוני המנכ"ל.

איתן כבל: סליחה, אני מסכם.

<קריאה: אבל אני מבקשת - - -

איתן כבל: גברתי, אני אסכם איך שאני רוצה, לא איך שאת מכתיבה לי.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני מדבר את הדבר הבא ואני אומר את זה כך: אנחנו נקיים את הפגישה, אדוני.

איתן כבל: אני לא הולך להחליף את ההסתדרות בדין ודברים הפנימי.

איתן כבל: אני יודע מה יושב-ראש ההסתדרות אמר לי, מה הם הקווים האדומים שהוא רואה לעצמו בתוך התהליך הזה.

איתן כבל: אני לא חושב שצריך לבוא ולומר אותם, כי כל אחד פה עם הדקויות שלו, וזה לא ייקח אותי למקום הטוב שאני רוצה אותו.

איתן כבל: אני מבקש, אדוני – אנחנו נקיים פגישה לאלתר.

איתן כבל: אני אומר את זה ככה: לקבוע אחת ולתמיד את מסגרות הפעולה ואת סיפור הדרך כפי שהחוק גם הכתיב לנו.

איתן כבל: וננסה לתת גם בעזרת הרוח הגבית של ההסתדרות – היתרון של ההסתדרות בעניין הזה, שיש לה את היכולת לעבוד מול כל הגורמים, היא מייצגת פה את כל הגורמים בחיתוך כזה או אחר.

איתן כבל: מומו, אני רוצה להעיר הערה קטנה לגבי שכל אחד ייגש – אל"ף, זאת קריאה לגיטימית.

איתן כבל: אבלה אמירה הזו צריכה לצאת מצד התאגיד.

איתן כבל: היא צריכה לצאת במובן הזה, של איך היא נאמרת.

איתן כבל: גם לאיך אתה אומר.

איתן כבל: יש רגע שהחיים הם סביב איך אתה אומר ומה אתה אומר.

איתן כבל: ואני חוזר ואומר, אנחנו נקיים אתה פגישה ממש בדחיפות הנדרשת.

איתן כבל: ופה אנחנו סופרים בהתאם לחוק את הסגירה של כל הדברים.

איתן כבל: הז נושא שני.

איתן כבל: נושא שלישי שאני מבקש אותו, וגם ביקשתי את ההתייחסות גם של הכנ"ר וגם של אלדד לגבי העניין הנוגע לכם.

איתן כבל: מי מכם פותח ומציג את הדברים?

<אמיר פיינגולד: שמי אמיר פיינגולד, מפיק עצמאי, אני וחברי היוצרים פה.

<אמיר פיינגולד: הייתי בדיון בשבוע שעבר.

<אמיר פיינגולד: סיפרתי לכם שהיה קול קורא ברשות השידור, של 30 פרויקטים שרובם בעצם עוד לא קיבלו את הכסף.

<אמיר פיינגולד: חלקם גם פשוט לא חזרו אלינו.

<אמיר פיינגולד: אמרו - - - החליט שמה שלא חתום לא קורה, ל מרות שכולנו חתמנו על חוזים מול הרשות.

<אמיר פיינגולד: ובדיון הקודם איתן אמר שהוא מבקש מנציג האוצר שמנכ"ל האוצר יהיה וייתן לנו תשובות, כי יש פה הפקות ב-90 מיליון שקל שלא קיבלו את הכספים שלהם.

<אמיר פיינגולד: והיינו רוצים לדעת איפה הדבר הזה עומד.

<אמיר פיינגולד: אנחנו היוצרים מבקשים לדעת מה קורה עם הכספים שהובטחו לנו לפי חוק, ובעצם זה כמו מכרז מדינה, שקיבלנו - - -, וביקשו גם את הסרטים מ-2015, והכסף עד היום לא הגיע.

איתן כבל: תסתכל שמאלה.

<אמיר פיינגולד: אני מסתכל שמאלה, אני גם דיברתי עם אלדד ועם ברי, ולהם אין תשובות.

<אמיר פיינגולד: בוא נשמע.

<לירן עצמור: אל תפנה אותנו שמאלה, איתן, כי עד עכשיו דובר מאוד גבוה על ערכים, וכשאתם מדברים על היצירה ועל התוכן, אתם מדברים עליהם גם כדברים מופשטים.

<לירן עצמור: אבל צריך לזכור שעשרה אנשים שיושבים כאן מייצגים אלפי אנשים שמיוצגים כאן והם לא מקבלים, לא הבטחת משכורת, לא פנסיה, אלא כולכם נסמכים על היצירות מקור שלהם, שאתם מאוד נהנים לראות אותן ב-12 בלילה, בשמונה בערב, ברייטינג כזה או ברייטינג אחר.

<לירן עצמור: אבל צריך לזכור שהמדינה התחייבה על היצירה המקורית באופן ציבורי, להשקיע 90 מיליון שקל בשנת 2015.

<לירן עצמור: אפס שקלים.

<לירן עצמור: המשמעות של זה היא גם אפס מסך שחור, מסך שחור על היצירה בעברית, והמשמעות של זה היא אפס שקלים לאנשים האלה בבנק, שהיו אמורים להתפרנס מ-90 מיליון השקלים האלה.

<לירן עצמור: פה אנשים מדברים על תנאים כאלה, על תנאים אחרים.

<לירן עצמור: אבל אתם לא מתייחסים לאלה שבאו לכאן ברכב הפרטי שלהם ושילמו את הדלק, ומשלמים עכשיו את ה"סלופארק" כדי לחנות, כדי לעמוד פה לפניכם, ולהגיד: איפה 90 מיליון השקלים שהבטחתם לנו בחוק?

<לירן עצמור: אתם מדברים על קיום החוק?

<לירן עצמור: איפה 90 מיליון השקלים האלה?

<לירן עצמור: אז אל תפנה אותנו שמאלה.

<לירן עצמור: אנחנו יודעים שאתה פועל יפה מאוד לקראת שנת 2016 ולקראת שנת 2017, עם הטלוויזיה הרב-ערוצית, ואתה אומר לכולם: אנחנו נדאג ליצירה העברית ברשות השידור.

<לירן עצמור: שבענו הבטחות מכם, רבותי, הלכנו עם הממשלה הקודמת, הלכנו אתכם, תמכנו בכם.

<לירן עצמור: איפה שר המשטרה עכשיו שיבוא לפה ויגיד מה הוא הבטיח לנו, איך כולנו נתפרנס, איך תהפכו פה את מפת התעשייה בישראל, איזה יופי של נופת צופים אתם תפיקו ב-90 מיליון שקל בשנה.

<לירן עצמור: איפה ה-90 מיליון שקל האלה?

<לירן עצמור: לאן הם ברחו?

<לירן עצמור: אתם מעבירים 400 מיליון שקל ככה, ברבע שעה, להתנחלויות, לכל מיני דברים שאתם צריכים.

<לירן עצמור: 90 מיליון שקל – לא העברתם שקל השנה לאלפי עובדים שמחכים לעבודה הזאת.

<לירן עצמור: המסך יוחשך בעוד ארבעה חודשים.

<לירן עצמור: על מה אתם מדברים?

<לירן עצמור: המסך יוחשך.

<לירן עצמור: עם מה אתם תשדרו?

<לירן עצמור: אתם תשדרו את מוטי קירשנבאום, זכרונו לברכה.

<לירן עצמור: תיקחו כתבות משנות ה-70, שגם הן נקברות בארכיון שאין לו תקציב להחיות את עצמו כדי לשדר את עצמו בשנה הבאה.

<לירן עצמור: גם הוא רקוב, גם הוא עומד בסכנת השמדה בגלל העבריינות הזאת של אי העברת הכספים האלה.

איתן כבל: תודה.

<קריאה: סעיף 113, אדוני, בחוק שנקבע, חוק התאגיד החדש, והיועצת המשפטית פה תפרש את הסעיף, שאסף מאגף תקציבים מפרש אותו אחרת.

<קריאה: זאת אומרת, הסעיף הזה אומר שרשות השידור תחת הכנ"ר ממשיכה להוציא מה שבג"ץ חייב אותה ב-2012 ו-2013, ויש פה את הנתונים.

<קריאה: ב-2014 יצאו 12 מיליון, ב-2015 יצא אפס מיליון.

<קריאה: כלום.

<קריאה: למה?

<קריאה: כי הפרשנות במשרד האוצר לסעיף 113, שהגברת יודעת להסביר אותו, אומר שהאוצר לא מעביר כסף להפקות מקור בזמן הפירוק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אסף, אני רוצה תשובה מאוד חדה וברורה בעניין.

איתן כבל: גם אם היא רעה, אני רוצה בדיוק את התשובה.

<אסף וסרצוג: בסדר גמור.

<אסף וסרצוג: דבר ראשון, שמעתי לאורך הדיון הרבה פעמים "אוצר", גם בהקשרים אחרים, וחשוב לי להבהיר - - -

איתן כבל: בדיון הזה "האוצר" נאמר הכי פחות מכל הדיונים שהיו עד היום.

<אסף וסרצוג: אבל עדיין נאמר, והרגשתי צורך להגיד את זה: אין גוף שיותר מחויב מאתנו לתהליך הזה, ואנחנו מאוד רוצים בהצלחתו.

<קריאות: - - -

איתן כבל: חברים, אני מבקש שאף אחד לא יוסיף מילה.

איתן כבל: נאמרים כאן דברים לא קלים.

איתן כבל: אז אנא, בואו נכבד.

איתן כבל: בבקשה.

<אסף וסרצוג: אין גוף שמחויב יותר מאתנו לדבר הזה.

<אסף וסרצוג: אנחנו נמצאים בקשר יומיומי, בכל מה שקשור להקמת התאגיד, גם עם המשרד, גם עם הרשות, ובעיקר-בעיקר עם אלדד, עם האנשים שלו, אפילו יותר מפעם אחת ביום.

<אסף וסרצוג: אנחנו מסייעים בכל מה שרק אפשר, וכל אבן שאפשר וצריך להפוך, אנחנו עוזרים בשבילתת את היכולת להתקדם ולעשות את מה שצריך לעשות.

<אסף וסרצוג: לגבי ההפקות – מהרגע שתוקן החוק, התחלנו לדבר עם אלדד על איך אנחנו מכניסים את הסיפור של ההפקות שכרגע נמצא תחת אחריותו לתוך ההסכם.

<אסף וסרצוג: דיווחנו לך על זה בשבוע שעבר, ואמרתי לך שאנחנו משתדלים לסיים את זה כמה שיותר מהר.

<אתי בנדלר: את מה אתם משתדלים לסיים מה שיותר מהר?

<קריאה: - - -

איתן כבל: תנו לי, תנו לי.

איתן כבל: סליחה, לא נבין.

<אסף וסרצוג: אני אסיים להגיד את דברי ואז תגידו את דבריכם.

איתן כבל: אנחנו לא נצא מכאן עד שאני אדע תשובה טובה או רעה, אבל אני אדע במה דברים אמורים.

<אסף וסרצוג: גם אנחנו רוצים שכסף יגיע להפקות.

<אסף וסרצוג: אנחנו רוצים שהתאגיד כבר יקום כדי שלאלדד יהיה את ה-260 מיליון שקל שלו.

<אסף וסרצוג: אנחנו מאוד רוצים שזה יגיע לזה כדי שזה יהיה שקט, כדי שאלדד יוכל לבצע את משימתו, כי בסופו של דבר, בשביל זה קם התאגיד.

<אסף וסרצוג: אבל בסופו של דבר, אנחנו חיים מכספי ציבור.

<אסף וסרצוג: זה לא שיושב לנו כסף, ואני אומר: מחר בבוקר להעביר למפיקים, יאללה, קחו למפיקים, מחר בבוקר להעביר לאלה, תעבירו לאלה.

<אסף וסרצוג: אנחנו צריכים לחתום על הסכמים מסודרים, אנחנו צריכים להסביר לאן הכסף הולך, ואנחנו צריכים לבדוק את הדברים.

<אסף וסרצוג: וכמו שאמרתי, יש עוד מכלול של דברים מעבר להפקות שאלדד צריך לעשות כדי שהתאגיד יקום, וגם עלינו יש אחריות לבדוק שהדברים האלה קורים.

<אסף וסרצוג: ולכן אנחנו צריכים לוודא שזה קיים ועומד.

<אסף וסרצוג: ולפעמים קורה שצריך לדעת לנסח עוד טיפה הסכמים.

<אסף וסרצוג: בתחילת השבוע הבא, יש לנו גם רצף ישיבות פנימיות, גם רצף עם החבר'ה של אלדד, אני מקווה שאנחנו נצליח להגיע להסכמים שבסופם אלדד יוכל להתקשר עם מפיקים, להתחיל להיכנס איתם למשאים ומתנים בנוגע - - -

איתן כבל: אני רוצה לחדד.

איתן כבל: יום חמישי הבא אני מקבל הודעה מכם, אני אומר את זה בצורה הכי ברורה, הנה, אני אומר פה, אדוני המנכ"ל, אני אומר את זה פה לכולם: אני רוצה לקבל הודעה ממך או מכל גורם בכיר אחר, שמודיע לי: יצאנו לדרך.

איתן כבל: אני שומע את השיח הזה.

איתן כבל: אינני מאשים אותך.

איתן כבל: אבל אני כבר מקבל פריחה מזה.

איתן כבל: אל תפריע לי.

איתן כבל: אני רוצה לדעת בדיוק, כי תשמע, זה גם פתטי.

איתן כבל: אי אפשר להגיד: אין מקום, אין זה ואין זה.

איתן כבל: ומה נעשה?

איתן כבל: עשה סקאצ'ים ואחר-כך נשדר אותם, כי צריך להעלות משהו למסך?

איתן כבל: בוא לא נהפוך גם את עצמנו לפתטיים.

איילת נחמיאס ורבין: איתן, יורידו את השאלטר - - -

איתן כבל: איילת, איילת, אני לא רוצה להיות פתטי.

איתן כבל: דבר שני, יש את ה-90 מיליון.

<אמיר פיינגולד: על 2015 אפשר לקבל תשובה?

איתן כבל: חברים, אני לא יכול – אתה יודע, אני נלחם מצד אחד עבור העובדים.

איתן כבל: גם אלה סוג של ע ובדים.

איתן כבל: אתה יודע מה?

איתן כבל: אני לוקח את האחריות.

<קריאה: - - -

איתן כבל: חברים, אני לא מבקש את העזרה שלכם.

איתן כבל: אני לא רוצה להגיד שאני מצטער שהכנסתי את הסעיף הזה.

איתן כבל: אבל יש לי אחריות אישית.

איתן כבל: היא קצת יותר גדולה, במובן הזה שראיתי שתהיה פה יצירה ישראלית, והם נכנסו.

איתן כבל: הם צריכים לריב עוד על העבר?

איתן כבל: בשביל זה לא צריך לחתום על חוזים רטרואקטיביים.

<אמיר פיינגולד: כבר חתמנו.

איתן כבל: יש פה החלטה, יש פה סיכומים.

איתן כבל: ברשותך, אסף, תגיד לי: חבר הכנסת איתן כבל, יושב-ראש הוועדה, אני לא מסוגל, לך דבר עם שר.

איתן כבל: אני לא רוצה, אסף, לצאת מפה – תגיד לי: לך תדבר עם השר, לך תעשה כך.

איתן כבל: שאני אדע איפה אני נמצא.

איתן כבל: אני לא יכול למצוא את עצמי שאתם מבלבלים ומכדררים אותי.

איתן כבל: ואתה יודע שלאורך כל הדרך קיבלתם ממני רוח גבית.

איתן כבל: לאורך כל הדרך האוצר קיבל ממני רוח גבית כדי להתקדם בתהליך.

איתן כבל: הגיע הרגע שאתם תתנו כתף לדברים האחרים.

איתן כבל: אז אני מבקש ממך, אני רוצה לדעת מתי ה-90 מיליון האלה יועברו.

<לירן עצמור: הם לא בתוכנית, איתן - - -

איתן כבל: עשה לי טובה, אתה רוצה לתת את התשובה?

<אסף וסרצוג: תקציב הפקות של 2015 היה אמור להיות כשהתאגיד קם.

<אסף וסרצוג: מאחר שהקמת התאגיד נדחתה, ב-2015 היתה אמורה להיגבות אגרה, והתקצוב היה אמור להיות על בסיס האגרה.

<אסף וסרצוג: בעצם שנה רגילה.

<קריאה: לא, יש פרשנות אחרת.

איתן כבל: חברים - - - להעלות את העניין, אני אתייחס אליו ברצינות.

איתן כבל: הבנתי את הכול.

איתן כבל: - - - אני יודע לתת לא פחות טוב מכם.

איתן כבל: אני מכיר את העניין, מכיר את הנושא לפני ולפנים.

איתן כבל: אני רוצה תשובות.

איתן כבל: אני לא רוצה - - - לתוך המיקרופון.

<אסף וסרצוג: ב-2015 הוקצה כסף על הסכום של 33 מליון שקל שיצא לטובת הפקות מקור.

<אסף וסרצוג: זה היה על חשבון חלק מהפקות מקור, מהקול הקורא שהיה בסוף 2014 תחילת 2015 שפורסם, שכן נחתמו איתו.

<אסף וסרצוג: חשוב לי כן להגיד: מי שנחתמה איתו עִסקה בינו לבין הרשות, ויש לו התחייבויות, חשבוניות שצריך לקבל עליהם סף, הוא יקבל עליהם כסף.

<אסף וסרצוג: זה ברור, חד וחלק.

<אסף וסרצוג: זה בכלל לא במשחק.

<אסף וסרצוג: בנוגע לשאר התקציבים, זה בעצם התקציבים שאנחנו מדברים עליהם עם אלדד - - -

איתן כבל: אסף, צופה פני עתיד מול אלדד, זה בסדר גמור והכול בסדר.

איתן כבל: אני רוצה שתיתן לי כאן את התשובה.

<אסף וסרצוג: אני אסביר, אני אסביר.

איתן כבל: לא, תשמע, אני מודה, שלוש יחידות מתמטיקה, קצת בעייתי בקליטה.

איתן כבל: אתה הולך למקומות – זה פשוט מאוד.

איתן כבל: דבר בעברית מדוברת, בזה היה לי ציון לא רע.

איתן כבל: מתי ה-90 מיליון שקל יועברו לאלה שחוזים איתם נחתמו והם כבר יצאו לדרך?

<אסף וסרצוג: מי שנחתמו איתם חוזים וכבר יצאו לדרך, מה שהועבר לנו על-ידי הרשות התקבל, ומה שלא הועבר - - -

<קריאות: הועבר לכם על שנת 2014 - - -

איתן כבל: חברים - - -

<קריאה: גם היוצרים האלה נאבקים על תזרים תשלומים שאתם - - -

איתן כבל: די, די.

<אסף וסרצוג: מה-1 באפריל התקציב של אלדד חדש, זה לא רלוונטי.

<אסף וסרצוג: עד אליו אנחנו מדברים על - - -

<קריאה: - - -

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: די, די.

איתן כבל: לא ייפתר פה.

איתן כבל: כבר הבנתי.

איתן כבל: זה לא מעניין אותי לשמוע אתכם עוד יותר ממה שאמרתם, ויותר ממה שהוא אמר.

<ליאור עמית: אני לא דיברתי.

<ליאור עמית: אני כבר שבוע שני מגיע לפה ואני לא מדבר, ואני מבקש לדבר.

איתן כבל: טוב, אוקי.

איתן כבל: שלא ייכנס לסדרה הבאה, יכניס אותי, את הקטע הזה.

איתן כבל: בבקשה.

<ליאור עמית: אני רוצה לדבר איתכם בכל זאת על התהליך של האוצר.

<ליאור עמית: מהיום ששר האוצר כחלון נכנס לתפקיד, אנחנו מבקשים פגישה איתו.

<קריאה: למה אתה יוצא עכשיו?

איתן כבל: - - - מה אתה צועק על חבר כנסת?

<ליאור עמית: מהיום שהוא נכנס לתפקיד ביקשנו להיפגש איתו.

<ליאור עמית: אחרי שראינו את הפרשנות שהם מביאים, שהם אומרים שיש להם פרשנות משלהם על 113, ביקשנו עוד פעם לדבר.

<ליאור עמית: ועד שלא עשינו לו הפגזת אס.

<ליאור עמית: אם.

<ליאור עמית: אסים.

<ליאור עמית: של יום שלם, שלא נתנו לבן-אדם לעבוד, הוא לא טרח לראות אותנו.

<ליאור עמית: ואז, איתן, התחילה המסכת של המשחק בין שבעה מנכ"לים.

<ליאור עמית: שלחו אותנו למנכ"ל X, הוא אמר לנו ללכת למנכ"ל Y, הלכנו לשלושה ארבעה מנכ"לים, אחרי שהיינו בפגישה עם מנכ"ל חמישי, יחד עם שלמה פילבר בחדר, עם שי באב"ד, והוא הבטיח לנו שברגע שתתחיל ההפרשה של האנשים ו/או מכירת - - -, הוא יעביר כסף ליצירה.

<ליאור עמית: פתאום, מבחינתי, בן-אדם שלא כל-כך מכיר, זה נפל לרגליו של החשכ"ל.

<ליאור עמית: אחרי ארבעה מנכ"לים, אחרי שאתם צוחקים פה כשהם אומרים שהם הביאו פרשנות אחרת, עכשיו זה בידיו של החשכ"ל.

<ליאור עמית: ובשבוע שעבר מה התבשרנו?

<ליאור עמית: שהחשכ"ל מעביר 350 מיליון שקל ל - - -, להקמה, למשדרים, לברזלים, ומה שייפול מהשולחן, אולי אנחנו נאכל ממנו.

<ליאור עמית: אולי זה יגיע ל-50, אולי ל-55, נדע בעוד חודש.

<ליאור עמית: סליחה, בבג"ץ הבטיחו לנו 140 מיליון שקל.

<ליאור עמית: אני מכריז כאן ועכשיו: אם אנחנו לא נבין שאתם מתכוונים לעמוד בהתחייבות שלכם ליצירה וליוצרים, של כל 140 מיליון השקל האלה, אנחנו נעשה את מה שאנחנו יודעים לעשות ועשינו לא פעם.

<ליאור עמית: אנחנו נבעיר צמיגים, אנחנו נחסום את ירושלים ותל-אביב, אנחנו נגיע לבית של האוצר - - -

איתן כבל: תודה.

<ליאור עמית: לא, לא תודה.

<ליאור עמית: אני מכרזי היום: אתם מצאתם 15 מיליארד שקל.

<ליאור עמית: זה כל מה שאתם צריכים לעשות – כשאתם מחליטים להעביר כסף, אתם מעבירים.

<ליאור עמית: אתם מנהלים את המדינה.

<ליאור עמית: עכשיו החשכ"ל מנהל את המדינה.

<ליאור עמית: לא אתם.

<ליאור עמית: לא אכפת לכם שאין לנו שום זכויות יוצרים.

<ליאור עמית: לא אכפת לכם שיש פה אנשים שלא עובדים, וכשהם לא עובדים הם מקבלים משכורת.

<ליאור עמית: - - - אנחנו לא מקבלים כלום.

<ליאור עמית: אתם מנהלים את זה במספרים.

<ליאור עמית: אתם לא מסתכלים על בני-אדם.

<ליאור עמית: נמאס מכם, ואנחנו הולכים לעלות על בריקדות, ואנחנו לא נוותר על גרוש מתוך ה-140.

איתן כבל: תודה.

<ליאור עמית: לא על 90.

<ליאור עמית: על 140 מיליון שקל.

<ליאור עמית: על 50 מ-2014 ו-90 על 2015.

איתן כבל: תודה.

<ליאור עמית: אנחנו נעלה פה על בריקדות, ואנחנו נחסום את הכבישים פה, ואנחנו נלך לבתים שלכם.

<ליאור עמית: כיכבת בסרט אחד, היום יוצא הסרט השני לדרך.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: די, די.

איתן כבל: הדברים ברורים.

<ליאור עמית: איפה כחלון?

איתן כבל: אני אומר לך אסף, אני אדבר עם השר היום, אני גם אדבר על המנכ"ל, ועם ראש אגף תקציבים.

איתן כבל: אני יודע איך יצאתי לדרך אל מול כולם.

איתן כבל: אני לא מוכן לשאת על כתפיי השחות גם ככה את כל התהליכים ואת כל הדברים.

איתן כבל: אין שום סיבה בעולם.

איתן כבל: אני מרגיש מבוזה.

איתן כבל: את האמת אומר לך, אסף, אני מרגיש מבוזה.

איתן כבל: אני כבר לא מדבר על מה הם מרגישים.

איתן כבל: אני חושב שהדברים שנאמרו פה וכפי שהם נאמרו, כבר הרבה זמן לא נאמר.

איתן כבל: אנשים א דיברו בדם לבם, כפי שזה.

איתן כבל: ואני מלווה את התהליך הזה הרבה שנים.

<ליאור עמית: ועדת הכלכלה הזאת מגנה על הממשלה הזאת.

<ליאור עמית: ועדת הכלכלה הזאת מגנה על הממשלה הזאת, ומפרקת אותנו.

איתן כבל: אתה מוכן, בבקשה?

איתן כבל: תדאג שמיליון סינים שיבואו לפה ויצביעו עבורנו, אולי הדברים יהיו שונים.

איתן כבל: בינתיים - - - אז אל - - - אותי מה לעשות.

איתן כבל: אני מנסה לדבר על הצד המקצועי.

איתן כבל: אני לא הולך פוליטיקה עכשיו.

איתן כבל: אסף, אני אומר לך וכדאי שתודיע את זה גם לעופר, שאני יודע שהוא לא יכול היה להגיע מסיבות משפחתיות.

איתן כבל: אני אומר את זה כאן: העניין הזה, אני נותן לו עשרה ימים.

איתן כבל: אם לא, במה שתלוי בי, כל מה שנמצא מהאוצר אצלי במשרד, בזה אני עוצר.

איתן כבל: אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.

איתן כבל: פעם ראשונה שאני אומר דבר כזה.

איתן כבל: כי הנושא הזה של חובות העבר חוזר על עצמו עם אחר פעם.

איתן כבל: אנחנו נקיים דיון על הפרשנות של 113 כבר בתחילת שבוע אני אומר את זה לך ליום שני.

איתן כבל: אני מבקש בכל זמן שנידרש, אני רוצה לדעת לאן כל אחד לוקח את הפרשנות הזו.

איתן כבל: גברתי, היועצת המשפטית, אתם תצטרכו לבוא, אני אזמין אתכם לעניין הזה.

איתן כבל: אני נותן עשרה ימים לסאגה הזו להסתיים.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: נושא אחרון, שאני מבקש אותו, ואין לנו הרבה זמן: תאריך פתיחת התאגיד, התחלת השידורים, ה-31 במרץ.

<אלדד קובלנץ: זאת שאלה פתוחה.

איתן כבל: בבקשה, אדוני המנכ"ל.

<שלמה פילבר: מבחינתנו, אנחנו מבינים את הבעייתיות, את האתגר שבמשימה הזאת, הבנו אותה מהרגע הראשון.

<שלמה פילבר: כדי לעצור את מה שאמרו פה כל החברים האחרים, את ההתמשכות האינסופית הזאת, קבענו לעצמנו יעד שלא הותרנו לעצמנו מצב בחוק.

<שלמה פילבר: בנקודת הזמן הזאת, היום, כשיש לנו שלושה חודשים, אנחנו עוד לא מבקשים להאריך ואנחנו מאמינים ויש תוכנית שתאפשר, אני לא אומר את כל השידורים במלואם - - -

איילת נחמיאס ורבין: שידורי ניסיון - - -

איתן כבל: די, די, די, איילת.

איתן כבל: ת ני לו להגיד את הדברים שלו.

<שלמה פילבר: יש שלושה ערוצי טלוויזיה ושמונה תחנות רדיו.

<שלמה פילבר: חלק משמעותי מהרדיו די בוודאות, אם לא ניתקל בכל מיני מכשולים שאנחנו מנסים לפרק אותם כל יום וכל שעה.

<שלמה פילבר: אבל כרגע, בנקודת הזמן הזאת, ובצורה סבירה, יכולים להגיד שאפשר לעלות לשידורי רדיו ושידורי הטלוויזיה.

<שלמה פילבר: שוב, "ערוץ 33" הרי גם היום משרד עם שקופית.

<שלמה פילבר: כל מה שיש שם יותר מזה, זה כבר רווח.

<שלמה פילבר: "החינוכית" – אני סומך בעיניים עצומות על אלדד, עם כל הניסיון שלו שאת הערוץ של נוער וזה הוא יֵדע למלא בתוכן.

<שלמה פילבר: לגבי "ערוץ 1", אנחנו נמצאים בבעייתיות מסוימת, שראיתם, סיפור האולפנים וכל הדברים האלה יוצרים.

<שלמה פילבר: גם אם כן, אני מאמין שאפשר יהיה להעלות שידורים, לא במתכונת הכוללת, לא עם חברת חדשות מלאה, אבל היא תיבנה תוך כדי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל שלמה, גם אל מול העובדים, גם אל מול היוצרים.

איילת נחמיאס ורבין: איתן, סליחה שהתערבתי, אבל תקשיב שנייה.

איילת נחמיאס ורבין: אם רשות השידור, אם הם צריכים עוד זמן בגלל שב"ערוץ 1" עוד אי אפשר להעלות שידורים ב-1 באפריל, הם, אין להם שום יכולת לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת הם, אבל רשות השידור הקיימת, אין לה שום דרך לעשות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אם הוא אמור לצורך העניין, ביום העצמאות, לעשות שידור, אין לו שום יכולת לעשות את זה - - -

איתן כבל: טוב, איילת, אני רוצה לסכם.

איתן כבל: סליחה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת.

<ענת אסולין: אולי לפחות רשות דיבור תתנו לנו.

איתן כבל: סליחה, את לא יכולה שלא נתתי פה רשות דיבור.

<ענת אסולין: לא.

איתן כבל: לך לא.

איתן כבל: תודה רבה.

איתן כבל: גם לכל אלה לא נתתי.

איתן כבל: גם רצו עוד אנשים לבוא.

איתן כבל: באמת, לא צריך להגזים.

<ענת אסולין: - - -

איתן כבל: גברתי, - - - אל תתני לי לעשות את זה.

<ענת אסולין: תוציא.

איתן כבל: את יכולה לצאת.

<ענת אסולין: - - -

איתן כבל: אני מבקש ממך, די.

איתן כבל: זאת הצגה שלא מתאימה לשום פרק.

איתן כבל: די, הבנתי.

<ענת אסולין: זה לא הצגה - - -

איתן כבל: די, הבנתי - - - תפסיקי.

<ענת אסולין: אל תצעק עלי.

איתן כבל: אני צועק, כן.

<ענת אסולין: אל תצעק עלי.

<ענת אסולין: אל תצעק עלי, כי אני לא צועקת עליך.

איתן כבל: לא, את מפריעה לי.

איתן כבל: אני מבין את מה שאת אומרת,אבל את לא יכולה להפריע לי.

איתן כבל: אלדד ואדוני המנכ"ל, אני אומר לכם את הדבר הבא – קודם כל, איילת, ב-1 באפריל השידורים יתחילו.

איתן כבל: אם זה לא יתחיל – זה לא מעניין אותי איך.

איתן כבל: זה לא ייקרא: שידורים ניסיוניים ולא ייקרא כלום.

איתן כבל: אם זה לא יתחיל, זה לא יהיה.

איתן כבל: אני אומר את זה לכם בצורה הכי ברורה.

איתן כבל: אני אומר, אדוני המנכ"ל ואדוני המנכ"ל, לו היה מצב שבו אנחנו מוצאים את עצמנו בבקשה לשנות את החוק או לקבוע עוד ארכה – לא יהיה.

איתן כבל: פשוט, כל תהליך כזה מכניס את כל המערכת לתוך סחרחרה מיותרת לחלוטין.

<קריאה: - - -

איתן כבל: לא, לא.

איתן כבל: סליחה, אל תתקן.

איתן כבל: לכן אנ מבק ואומר: ה-1 באפריל זה היעד.

איתן כבל: ועוד דבר, אני לא מחפש שתכתוב לי: שידורי ניסיון וזה, זה מכניס את האנשים פה לסרטים, כל הדברים האלה.

איתן כבל: זה צריך להיות שידורים.

איתן כבל: כשאתה יודע כמיטב יכולתך המקצועית להגיע לתוצאה הטובה ביותר, כשכולנו מבינים איפה אנחנו נמצאים.

איתן כבל: קיימנו פה דיון שלם ומבינים את הבעייתיות ואת הבעיות סביב ארבע הנקודות המרכזיות.

איתן כבל: אני נותן לך, ואני רוצה לסכם במשפט את מה שאמרנו היום.

<אלדד קובלנץ: אני מאוד שמח על התאריך הזה.

<אלדד קובלנץ: אני רק חייב לציין שני דברים: אם לא כל המערכות יתגייסו לנוכח האירוע הזה – ואני מדבר לא רק על משרד האוצר, אני מדבר על כל המערכות ההיקפיות – לא רק ששלושת החודשים האלה לא יספיקו, גם שלוש שנים יכולות לא להספיק.

<אלדד קובלנץ: מדינה שייצרה את "כיפת ברזל" ברגע שהיא מתכנסת למשהו ומגדירה את זה כמשימה לאומית, אז היא יכולה לייצר נסים.

<אלדד קובלנץ: וזה לא מוגדר כמשימה לאומית בשלב הזה.

<אלדד קובלנץ: ההתכווננות היא נכונה, אבל צריך הבין את המחיר שלה.

<אלדד קובלנץ: זה לא יהיה שידורים מלאים.

<אלדד קובלנץ: זה יהיה שידורים הדרגתיים.

<אלדד קובלנץ: ואם אני אראה שבאיזור פברואר המצב הוא חמור מאוד-מאוד, אני אתן כן המלצה לדחות את זה.

<אלדד קובלנץ: אני לא אעלה לאוויר משהו - - -

<קריאות: - - -

איתן כבל: חברים, סליחה.

איתן כבל: הגברת טרבלסי, אני קודם כל מתנצל בפנייך.

איתן כבל: לא התכוונתי לגרום לך – ענת אסולין, סליחה.

איתן כבל: שמות אף פעם לא היו הצד החזק שלי.

איתן כבל: אני מתנצל בפנייך, לא התכוונתי.

איתן כבל: אני מהצד שלך.

איתן כבל: אני מתנצל בפנייך.

איתן כבל: הדבר האחרון שאני רוצה לגרום לך זה עוגמת נפש יותר ממה שאת כבר ממילא בתוך התהליך הזה.

איתן כבל: אבל אני גם פה.

איתן כבל: אני גם צריך לנהל, ואין מה לעשות, אני נמצא בתוך סד של זמנים, וכבר דיון נוסף מחכה לי בחוץ, ואני חושב שנתתי ליוצרים, כפי שלא ניתן פה לומר את הדברים, בלי לעצור אתכם, כבר הרבה זמן.

איתן כבל: ואתם לא יכולים להגיד שאני לא מלווה אתכם לאורך כל הדרך.

<ליאור עמית: הכוכב בסרט.

איתן כבל: אני אומר ברצינות עכשיו: לא כוכב, כן כוכב, אני אולי היחיד פה מתוך כולם שמתחילת הדרך הולך איתכם יד ביד.

איתן כבל: אז תתנו לי גם להרגיש, בבקשה – ואני לקחתי על עצמי את המשימה הזו, אז תנו לי גם את הקרדיט בעניין הזה.

איתן כבל: ולא קרדיט אני צריך לקבל אותו בחוצות, אלא פה בתוך הזה.

איתן כבל: אדוני המנכ"ל, אני אומר את זה כאן כדי שיהיה ברור.

איתן כבל: אינני חולק על יכולותיך המקצועיות, אבל אני מזהיר אותנו:

איתן כבל: את הזה מקרוב הגעת לתהליך הזה.

איתן כבל: אני, חלק מהאנשים פה, ובוודאי העובדים, חיים את התהליך הזה כבר הרבה מאוד.

איתן כבל: אני למדתי לאורך השנים, בוודאי במה שנוגע למערכות הציבוריות, אם אתה לא שם את הרגל ויוצא, אתה תמצא את עצמך בדחייה נוספת.

<קריאה: נכון.

<קריאה: אמת.

איתן כבל: זה לא ייגמר.

איתן כבל: לכן אני חושב שגם הצורך הדחוף שהמועצה תוקם, כדי שהיא גם תיתן לך את הגיבוי לכל המעשים הוא חשוב מאוד-מאוד.

איתן כבל: אני לא מרגיש טוב שאתה בודד בתוך המערכה, לא במובן של סומך עליך או לא.

איתן כבל: אבל כל אדם באשר הוא מנהל זקוק גם כן לאיזושהי משענת של התייעצות והדרכה על כל מה שמשתמע מכך.

איתן כבל: לכן אנחנו נקיים עוד דיון.

איתן כבל: אני כבר אומר לכם, דיון המעקב הבא יהיה בסוף חודש ינואר.

איתן כבל: אני רוצה לדעת איפה אנחנו נמצאים.

איתן כבל: ולסיכום, דיברנו על הסעיף הראשון – רועי פולקמן, חובתו בכל הנוגע לירושלים.

איתן כבל: אישית, אני מחויב לסיפור של המפגש המרובע, ואני גם מחויב אל המפגש כבר בתחילת השבוע בעניין היוצרים.

איתן כבל: אנחנו נהיה איתכם בקשר, גברתי המנהלת, כדי לצאת לדרך.

איתן כבל: וגם אנחנו נוציא את דעתנו בשאלה הנוגעת ל-1 באפריל.

איתן כבל: תודה, הישיבה נעולה.