ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 119, 2016-01-05 11:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 5 בינואר, 2016, כ"ד בטבת תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום הוא תפקיד מערכת החינוך בטיפול בנשירתם של נוער הגבעות ממוסדות החינוך, של חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: אנחנו נחשפנו בשנים האחרונות לפעילות של נוער במסגרת שעות הלימודים, או בלי מסגרת חינוך בכלל, פעולות של אותן קבוצות נוער, לא מכיר אותם, יכול להיות שיש בקרבם הם אנשים טובים והגונים, אני לא רוצה לומר בהכללות, אבל הם שייכו לעצמם את התואר נוער הגבעות.

יעקב מרגי: לאחר מכן נקשרו בשמם כל פעולות תג מחיר ונקשר בשמם לכאורה, הכול לכאורה, גם הסיפור של דומא עד שיוכח לנו אחרת, והשאלה הנשאלת, שאלה אחת מהדהדת באוויר, למה נפקד מקומה של מערכת החינוך בטיפול באותם נערים.

יעקב מרגי: אם יש תשובות ודאי נשמע אותן כאן, נראה מה הממסד עשה, אבל תחילה לפי סדר - - - לכן אני אתן תחילה לחברת הכנסת המציעה, נשמע את משרד החינוך, נפתח את הדיון לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, רשמו את כולכם לפי סדר הגעתכם.

מירב בן ארי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

מירב בן ארי: אני כבר אומרת לך שאני מתנצלת על הדיון בשוברים שתיקה, אבל אתה יודע שהגנה על חיילי צה"ל זה בנפשי.

מירב בן ארי: האמת שאני שמחה שהגעתם, חברי הכנסת, כי כשאף אחד לא הצטרף קצת חששתי.

מירב בן ארי: אין לי כאן שום ויכוח, אין לי שום עניין, אני באמת רוצה לדעת מבחינה מקצועית איפה מערכת החינוך.

מירב בן ארי: אני רוצה לקרוא לכם משהו שקראתי בסוף השבוע האחרון על עמירם בן אוליאל, החשוד ברצח בכפר דומא.

מירב בן ארי: 'עמירם בן אוליאל גדל ביישוב כרמי צור שביישוב עציון, יישוב בורגני, מבוסס וממלכתי, עזב לישיבה התיכונית במעלה חבר בדרום הר חברון, אך לא התמיד בלימודיו ועזב את המקום בגיל 16.

מירב בן ארי: מאז נע ונד בין מאחזי הפרא שהוקמו בגבעות על ידי צעירים בני דמותו, מתנערים מהוריהם הבורגנים ואינם מכירים בממסד.

מירב בן ארי: האידיאולוגיה הקיצונית של אותה חבורה אינה מקבלת את מדינת ישראל כפי שהיא היום ושואפת לכינון במקומה מדינת הלכה יהודית שבראשה יעמוד מלך'.

מירב בן ארי: אני מתעלמת רגע מהאידיאולוגיה, הדיון לא כאן - - -

יעקב מרגי: מי הכותב?

מירב בן ארי: קראתי את זה באחד ממאמרי הדעה.

איתן ברושי: כתוב גם שאבא שלו רב והבית - - -

מירב בן ארי: היו עוד הרבה פרטים, שהאב גם חתם נגד האלימות במקרה מוחמד אבו חדיר, על המשפחה, על הבורגנות, אני לא שם, אני רק רוצה לדעת, ולכן ביקשתי את הדיון הזה, כחברה בוועדה הזאת ובכלל אחרי עשר שנים של עבודה שלי עם נוער בסיכון, שחלקו בחר מיוזמתו להתנתק ממסגרות, אני באמת רוצה לדעת איך יכול להיות שחבר'ה צעירים בני 15, 16, עוזבים את בית הספר, עוזבים את הישיבה, אין קידום נוער, אין תכניות היל"ה, אין - - - מבחינה פורמלית מה שאנחנו מציעים לנוער בסיכון.

מירב בן ארי: אל תבואו ותגידו לי 'יש נוער בסיכון בכל מקום', תאמינו לי, עשר שנים הייתי שם, אני יודעת שיש בבאר שבע, נתניה, דימונה, תל אביב, בכל מקום בארץ יש נוער בסיכון, בכל מקום יש נוער מנותק, אבל מה שאני תוהה, האם יכול להיות שכשעוזב תלמיד את הישיבה שלו, בעצם מי הם הגורמים שמלווים אותו, האם יש גורמים כאלה, מה האפשרויות שניתנות לו, יתרה מכך, כשאנחנו יודעים כמה נזק גורמים אותם נערי גבעות למדינת ישראל מתוך החתירה שלהם תחת קיומה בכלל של מדינת ישראל וכמובן איך אנחנו מונעים את ההידרדרות של הנוער הזה.

מירב בן ארי: ועוד שאלה אחרונה, האם יש מישהו מתוך מערכת החינוך או קידום נוער, אני יכולה להגיד לך שבנתניה, שבה עבדתי, היו חבורות רחוב, אז הייתה ניידת עלם שהסתובבה, אני מניחה שהיא לא מסתובבת בין הגבעות כאן, היה מדריך קבוצת רחוב שהיה מסתובב.

מירב בן ארי: אני תוהה אם יש מישהו בתוך משרד החינוך שהולך לנערים האלה.

מירב בן ארי: אני לא יודעת אם הוא מציע שוקו ותה כמו ניידת של עלם בדרום תל אביב, אבל האם הוא בא, האם הוא מדבר איתם, מה שיתוף הפעולה שלהם איתם, האם יש בכלל תקשורת ביניהם והאם האם אנחנו כמערכת הצלחנו להחזיר, אני אומרת 'להחזיר', בהשאלה, במרכאות, את אותם נערים למסגרת נורמטיבית, או לבתי הספר או לישיבות שבהם הם היו.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: ניסחתי את השאלות.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

מירב בן ארי: אם אתה יכול להציג את עצמך.

<סער הראל: בוקר טוב או צהריים טובים.

<סער הראל: ד"ר סער הראל, מנהל האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון במשרד החינוך, על כל ההיבטים של מה שאמרת עכשיו, כולל בתוך קידום נוער.

<סער הראל: שאלת הרבה שאלות, יש לי הרבה דברים להגיד בעניין הזה.

<סער הראל: משרד החינוך מפעיל הרבה מאוד פעולות, על כל הרצף.

<סער הראל: הקצה של זה בסוף הוא נוער הגבעות, אבל זה הקצה.

<סער הראל: לאורך כל הציר אנחנו מפעילים פעולות.

מאיר כהן: הציר לא מעניין אותנו, אדוני.

יעקב מרגי: תן לו, זה רקע.

יעקב מרגי: אתה מכיר.

יעקב מרגי: כבודו, חבר הכנסת מאיר כהן איש חינוך, לא כולם מכירים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<סער הראל: אני אגע גם בנוער הגבעות בסוף.

<סער הראל: למה חשוב ל - - -

מאיר כהן: לא בסוף.

מאיר כהן: סליחה, אדוני, אנחנו באנו לדבר לא בסוף - - -

יעקב מרגי: מאיר, תשאיר לי את הקרדיט.

יעקב מרגי: תן לו.

<סער הראל: נוער הגבעות, דרך אגב, הוא לא בהכרח נוער שנמצא בשומרון ו - - -

יעקב מרגי: תן רקע על הפעילות שלכם ותתייחס לנושא שאליו התכנסנו.

<סער הראל: זה נוער שהרבה פעמים הנשירה שלו מתחילה בצפת, או מתחילה בטבריה, או בפתח תקווה.

מאיר כהן: או באופקים.

<סער הראל: לכן אנחנו מנהלים גם תכניות מניעה בנקודות היציאה, גם מנסים לאתר בתוך הצינור של הנשירה וגם מפעילים פעולות בגבעות עצמן כדי לנסות ולהתמודד עם התופעה הזו.

<סער הראל: זו בהחלט תופעה שמתחברת להרבה מאוד דברים, חלקם קשור בסיכון, כמו שהוא מוגדר בבסיס, אבל חלקם הוא לאו דווקא סיכון מוכר, כמו שאנחנו מכירים אותו בהיבטים הרגילים שלו.

<סער הראל: הוא נוגע לתופעות סיכוניות אחרות של אי השתלבות במערכות של חמ"ד (חינוך ממלכתי דתי), נשירה משם, שהם לאו דווקא בהיבט הסיכוני הרגיל.

<סער הראל: אז כמו שאמרתי, אנחנו מפעילים מפעולות בתוך בתי הספר, אם נסתכל על החמ"ד עצמו, לייחס את זה נניח לנשירה מתוך החמ"ד, למרות שחלקם גם נשר מהמערכת של החינוך החרדי ומעט מאוד גם מהממלכתי הרגיל, אבל רובם מגיעים באמת מחמ"ד, מסמלי המוסד של חמ"ד, מהזהות של המוסדות של חמ"ד.

יעקב מרגי: חמ"ד זה ממלכתי דתי.

יעקב מרגי: לא כולם יודעים.

<סער הראל: כן.

<סער הראל: ממלכתי דתי, וחלקם מגיעים מהמסגרות החרדיות, בערך 20% מגיעים מהמסגרות החרדיות.

<סער הראל: למה חשוב לי להגיד בתהליך, כי התהליך מתחיל אי שם בביר היציאה, גם שם בדרך כלל נמצאת המשפחה ולכן אנחנו עובדים גם - - -

יעקב מרגי: המסה הקריטית מיו"ש?

<סער הראל: לא, לא, דווקא המסה הקריטית היא חיבור מהרבה מקומות אחרים בארץ.

<סער הראל: יש גם נערים שנולדו באיו"ש, בשומרות ובבנימין, אבל זה לאו דווקא המאפיין.

<סער הראל: לכן אנחנו מפעילים עבודה גם בתוך הישיבות התיכוניות, גם בתוך בתי הספר וגם ביחידות קידום נוער בקהילה, כמו שאת יודעת, כדי לנסות ולאתר כמה שיותר מוקדם ולעשות פעולות מניעה.

<סער הראל: מרגע שלא הצלחנו למנוע והילד נשר, יצא מהמערכת, השלב הבא שאנחנו רוצים להתנהל איתו זה כמובן הביקור הסדיר והקב"סים שאמורים להיות אלה שמאתרים בתוך הצינור את אותה נשירה.

<סער הראל: לפעמים היא סמויה, צריך להגיד, לפעמים זה ילד שנשאר רשום במערכת הבית ספרית - - -

מירב בן ארי: כן, זה נוכח נפקד.

<סער הראל: כן, נשאר רשום במערכת הבית ספרית, אבל מוצא את עצמו בתוך הצינור הזה מידרדר לנשירה גלויה ולכן הקב"ס הוא דרמטי בהקשר הזה.

מאיר כהן: איפה הקב"סים?

<סער הראל: אז גם פה אנחנו מחדדים את העבודה שלנו בהקשר הקב"סי.

<סער הראל: בהקשר הזה אני אתן דוגמה.

<סער הראל: אנחנו יודעים היום להגיד איזה קב"סים אמונים ישירות על בתי הספר של חמ"ד ואיזה קשר יש להם פנימה בית הספר, כולל מיקום והתמקמות של אחוזי נשירה.

יעקב מרגי: ד"ר הראל, יש לי שאלה.

<סער הראל: אז אני אגיד מה הפעולות בקצה.

יעקב מרגי: רגע, אני הולך איתך.

יעקב מרגי: אני רוצה להיות ממוקד.

יעקב מרגי: אני מכיר את הפעילות של הקב"סים, כשהורה נכנס לאיזה מצוקה בין שני בתי ספר שמכדררים בין הילדים שלו וראיתי אותם מוזמנים לוועדת שימוע עם יועץ משפטי.

יעקב מרגי: אני רוצה במקרים של נוער הגבעות, אם אתה יודע לומר לי ואני מקווה שאתה יודע לומר לי, כמה הורים הוזמנו, הותרעו, עם פרוטוקולים.

<סער הראל: יודע.

<סער הראל: אני גם יודע להגיד את זה ואני גם יודע להגיד - - -

יעקב מרגי: אז תתייחס לזה.

<סער הראל: אני תיכף אגע במספרים, אני רק אגיד בהקשר הזה שיש, בוא נגיע לקצה, התעניינתם בנוער הגבעות עצמו, הוא מאופיין בשני אפיונים מהותיים, האחד זה אותם ילדים שהם גרים בגבעות, הם הגיעו לגבעות, הם בדרך כלל כבר יהיו ילדים מנותקים, בלי סמלי מוסד, מחוץ לבתי הספר והם דרים בגבעות עצמן.

<סער הראל: אני יכול גם להגיד פחות או יותר סדר גודל של מספרים, אם תרצו, ואני יכול גם להגיד שעל הקבוצה הזאת יש אותם ילדים שרוקדים טנגו עם הקבוצה הזאת, מגיעים ויוצאים, מגיעים והולכים, יכולים להגיע ללילה או שניים ולחזור, מגיעים על בסיס אירועים, זאת אומרת יש היום אירוע משמעותי, פינוי, הפגנה, משהו ופתאום רואים התגייסות גדולה של חבר'ה שהם לא בהכרח דרי גבעות, אבל הם כן נמצאים בקשר איתם.

יעקב מרגי: ד"ר הראל, תן לי טיפול קצה.

יעקב מרגי: אחרי כל זאת אני רוצה לדעת מה עשיתם.

<סער הראל: טיפול קצה בגבעות.

איציק שמולי: וגם המספרים, ד"ר.

זהבה גלאון: סדר גודל, כן.

<סער הראל: אז ככה.

<סער הראל: אז קודם כל בטיפול קצה בגבעות אנחנו עובדים בשלושה מובנים.

<סער הראל: האחד, אנחנו מפעילים ריצ'ינג אאוט לתוך המאחזים עצמם.

<סער הראל: יש לנו עמותה שנקראת 'הרועה העברי', שפועלת במאחזים עצמם, מנסה להגיע אל הילדים.

<סער הראל: נכון להיום אנחנו מדברים שם, במספרים עקרוניים, על סדר גודל של 80 ילדים.

<סער הראל: אלה מספרים מוערכים מאוד, קשה מאוד לגעת בפועל.

<סער הראל: 'הרועה העברי' עובד בעיקר בבנימין.

<סער הראל: 'הרועה העברי' מצליח להגיע לסדר גודל של 40 ילדים - - -

מירב בן ארי: איזה גילאים?

<סער הראל: רוב הגילאים יהיו 13, 14 וצפונה, רובם יהיו בגילאי 16, 16.5, ט' ומעלה, זה יהיה האפיון היותר בולט כמובן.

מירב בן ארי: יש להם הורים?

<סער הראל: אני אומר עוד פעם, 'הרועה העברי' עובד בעיקר בבנימין.

<סער הראל: באזור השומרון - - -

איציק שמולי: יש לי רק שאלה, סליחה, כשאתה אומר שיש 80, מצליחים לגעת ב-40.

איציק שמולי: כשאתה אומר לגעת למה אתה מתכוון?

<סער הראל: אני אגע במה 80 ומה 40, תנו לי, אני אכנס פנימה, כי אני מדבר כרגע על בנימין.

<סער הראל: 80 זה כולם, 'הרועה העברי' נוגע ב-35-40 ואני אגיד מה המשמעות של לגעת, בבנימין.

<סער הראל: בשומרון אנחנו מפעילים יחידות קידום נוער, שגם הן עושות ריצ'ינג אאוט, טיפה שונה מהאופן שבו אנחנו עובדים ב'רועה העברי', זו התנהלות טיפה אחרת שם.

<סער הראל: גם שם אנחנו מנסים להבנות תהליך הרבה יותר עמוק של ריצ'ינג אאוט אל המאחזים עצמם, כי קידום נוער עובד בעיקר ביישובים ויוצא רגלית אל המאחזים.

<סער הראל: כשאני אומר לגעת זה נוגע בשני מובנים.

<סער הראל: האחד זה שיש לנו תקשורת איתם, אנשים שאנחנו מצליחים לתקשר איתם, כי יש שם קבוצות שמאוד מאוד קשה לתקשר איתם בכלל.

<סער הראל: זאת אומרת שאנחנו מנסים לרכוש את אמונם.

<סער הראל: אנחנו אנשי חינוך, אנחנו לא אנשי חוק, אנחנו רוצים בסוף לייצר תהליך חינוכי שבונה איזה שהוא מהלך משייך, מהלך שדרכו נוכל לשים אותם חזרה למסגרות, נוכל לאתר, לנטר, לדווח להורים, לעבוד עם רווחה, לאגם משאבים.

זהבה גלאון: יש כאלה שחזרו למסגרות?

<סער הראל: זה נורא מורכב במובן הזה שאנחנו בעיקר מנסים לעבוד במניעה של אותם ילדים שהם עדיין בריקוד הטנגו, שיכולים מחר להגיע לשם.

<סער הראל: אנחנו מנסים לעבוד עם מסגרות הקצה שלהם, לערב את ההורים ולערב את הרשות שממנה הם יצאו.

<סער הראל: עם אלה שדרים שם כמובן הסוגיה היא הרבה יותר מורכבת.

<סער הראל: צריך גם להגיד, הם לא תמיד נותנים בנו אמון, הם מייחסים אותנו לאנשי ביטחון, לכל מיני דברים כאלה ואנחנו מנסים לפרוץ את זה דרך תהליך ארוך של יצירת קשר, של שהות איתם, של הגעה, מלאסוף אותם בטרמפיאדות עם רכבים שאנחנו עובדים איתם, דרך לנסות לבנות איתם שיח בונה אמון ועד לנסות לבדוק מה מעניין אותם, למה הם שם ואיך מחזירים אותם חזרה למערכת.

<סער הראל: זה לא פשוט, זה תהליך ארוך, יש קבוצות שממש לא משתפות פעולה.

<סער הראל: כמו שאמרתי, עם 40 אנחנו ממש בתקשורת יותר ברורה.

<סער הראל: בתוך יחידות קידום נוער והיל"ה אנחנו מלמדים 54 ילדים, גם בשומרון וגם בבנימין, אנחנו מטפלים ב-91.

מירב בן ארי: 54 לומדים בתכנית היל"ה, אמרת?

<סער הראל: בתכנית היל"ה באזור ותכנית היל"ה מכינה גם בכלל.

<סער הראל: יש לי לפי רשויות, אם תרצו.

<סער הראל: אלה מספרים די מסודרים.

<סער הראל: אנחנו יודעים פחות או יותר כמה ילדים יש לנו בנשירה מחמ"ד בכלל, אנחנו יותר מתקשים בחרדי אבל גם שם אנחנו מנסים לעשות טרקינג יותר ברור של הנשירה.

<סער הראל: מה שלנו חשוב זה לא רק לעבוד בקצה עם מי שכבר נמצא, אלא לעצור את המדרון החלקלק של ההידרדרות אל ולנסות למשוך משם כמה שיותר ילדים חזרה אל המסגרות.

<סער הראל: אנחנו מנסים לערב הורים ככל שאפשר, צריך לדעת שהסמכות ההורית הרבה פעמים מאוד מאוד בעייתית.

זהבה גלאון: אז מי משפיע עליהם?

יעקב מרגי: אתה מבין שאם בגיל 13 הוא עזב את הבית וחי בגבעה - - -

איציק שמולי: כן, מה הרציונל לפנות להורים?

יעקב מרגי: מסכנים ההורים האלה.

<סער הראל: נכון.

<סער הראל: רוב דרי הגבעות עצמם הם יותר גדולים מ-13, זה קודם כל.

<סער הראל: אנחנו נזהה כאלה שהתחילו או מתחילים לייצר עם הגבעה או עם הבלדי סביב הגיל הזה, אבל רוב הדרים הקשים עצמם - - -

זהבה גלאון: - - - את הבית.

זהבה גלאון: שילד ש - - -

יעקב מרגי: זהבה, הדיון פה הוא במקום אחר, אל תביאו אותי לדיון הקודם.

יעקב מרגי: זה דיון ידידותי, שמתי את הפטיש בצד ונותן קריאות ביניים.

יעקב מרגי: תנו לנו - - -

זהבה גלאון: לא שמעת מה אמרתי.

יעקב מרגי: שמעתי, תאמיני לי שמעתי מילה במילה.

יעקב מרגי: תאמינו לי שהילדים, הנשמות האלה, יותר חשובות, אלה שבדרך לשם, ויש הרבה בדרך לשם.

איתן ברושי: אנשים עוקפים ככה את זכות הדיבור בשיטה הזאת.

חיים ילין: ותנו לו, סוף סוף מישהו תכליתי שמביא את הנתונים כמו שצריך.

<סער הראל: אנחנו גם יודעים היום לסמן קב"סים באופן מובהק, שיודעים שזה הצינור שהם צריכים לפעול, כאלה שאנחנו יודעים לשייך אותם, זה תהליך שעשינו בשנה האחרונה, לבתי ספר של חמ"ד, זה בית הספר, אני רוצה שתעשה עליו מעקב, תראה מי נושר משם או בסכנת נשירה, כדי שנוכל לעשות עבודה.

<סער הראל: אנחנו מנהלים היום פרויקט חדש, מקימים פרויקט חדש שבו אנחנו ממקמים אנשים בתוך בתי הספר שההתמחות שלהם היא טיפול בעבודה עם נוער בסיכון ולקראת נשירה וממקמים אנשים מתוך יחידות קידום נוער שהזהות שלהם היא חמ"ד, שיודעים לדבר את השפה, את הניואנסים שלה, כדי לנסות לעטוף מכל המקומות.

<סער הראל: הם גם בקשר עם אותו צינור של נשירה ובקצה עצמו יחידות קידום נוער.

יעקב מרגי: אני אתן לך טיפ, אל תשים להם אנשים כמו החמ"ד, כי הם בעטו, הם בועטים במסגרת הזו.

יעקב מרגי: אנשי החמ"ד שמדברים כמותם לא הצליחו, הם נמצאים במקום אחר.

יעקב מרגי: שימו אנשי מקצוע, תעזבו את התיוגים האלה.

יעקב מרגי: אין תורה אחת - - - אני אומר לכם, תקשיבו, קח את זה בחשבון, קח את אלה שיודעים לדבר עם הילד הזה, עם הילד הספציפי הזה, שעובר לו משהו עכשיו בראש שלו.

<סער הראל: ההכשרה הבסיסית של כל האנשים שלנו היא הכשרה של חינוך טיפול, אבל אנחנו מבינים היטב שהניואנס צריך להיות כזה שמבין את הקודים ואת השפה, כי אחרת אנחנו נפספס אותם.

יעקב מרגי: היית מקדים את המקצוע לפני השפה.

<סער הראל: אני אומר, קודם כל ההכשרה היא - - -

יעקב מרגי: תודה על ההבהרה.

<סער הראל: חשוב לי להגיד כמובן שהפגישה בשטח עם הילדים האלה, הייתי בסיור בשטח לפני חודש, שלושה שבועות, היא מורכבת מאוד.

<סער הראל: חלקם ממש ממש חשים חוסר אמון מוחלט כלפי כל מי שבא, גם כלפינו כאנשי חינוך וטיפול, ואפילו מזהים אותנו או חושבים שאנחנו או מייחסים לנו תפיסות ביטחוניות ולא חינוכיות ולכן רכישת האמון היא מאוד מאוד מורכבת ועדינה.

<סער הראל: אנחנו מנסים לעשות אותה כמה שיותר מתחת לרדאר התקשורתי, כי הוא ישר מעורר דברים שמייצרים משברי אמון כאלה ואחרים.

<סער הראל: אנחנו חווים שם לא מעט התנגדויות, מצד אחד, מצד שני גם לא מעט הצלחות.

<סער הראל: ככל שאנחנו מצליחים אנחנו מערבים הורים.

<סער הראל: המורכבות של האוכלוסייה הזאת, שהיא לא כולה בסיכון, חלקה הניכר זה ילדים בסיכון שהאידיאולוגיה היא כיסוי.

<סער הראל: אלה ילדים נטושים, עם ניכור, שעזבו את הבית, שנטשו את הבית והאידיאולוגיה משמשת להם כיסוי או איזה טריגר להוציא כעסים וכן הלאה, אבל חלקם גם לא שם, חלקם הם גם ילדים שאם היינו צובעים אותם במקום אחר הם לא היו ילדים בסיכון, שכן ההיבט האידיאולוגי הוא מאוד חזק וזה מעורבב.

<סער הראל: צריך גם להגיד שהם פוגשים שם מרחב לא קטן של בוגרים.

מיכל רוזין: זה מה שרציתי לשאול, כמה הבוגרים משפיעים ומושכים, מגייסים את הצעירים?

<סער הראל: המעורבות הגילאית היא משמעותית, צריך לדבר על המעורבות הגילאית של גילאי הביניים, לאו דווקא הגילאים הבוגרים.

<סער הראל: גילאי הביניים, גילאי 20-30, בוגרים שנמצאים שם בגילאים האלה.

<סער הראל: הם יכולים להיות כאלה שעוסקים שם בחקלאות ובחוות ויש להם תפיסה אידיאולוגית סביב היישובים או סביב המאחזים, הם כוח משפיע, הם כוח כריזמטי.

<סער הראל: גם איתו אנחנו צריכים לעבוד בשביל למתן.

איתן ברושי: במה משפיעים עליהם הרבנים?

<סער הראל: אני לא יכול כרגע - - - אני לא נמצא במקום שאני יכול להגיד מה עוצמת ההשפעה הרבנית או מה עוצמת ההשפעה הישירה של אידיאולוגיה רבנית כזו או אחרת.

<סער הראל: בשטח החוויה היא שזה לא כזאת השפעה של נסיבות וסיבתיות, יותר השפעה מקומית מאוד, אנשים בגירים בגילאי 20-30 שמשפיעים על גילאי ההתבגרות, שמשפיעים על ילדים שנמצאים בכאב גדול של נטישה ואובדן.

זהבה גלאון: ומי משפיע עליהם?

<סער הראל: זה הצינור שאני יכול להתייחס.

יעקב מרגי: תודה, סער.

יעקב מרגי: בשלב הזה אני אעצור אותך, לאחר מכן אני אפתח לדיון.

יעקב מרגי: רבותיי, ראשי רשויות ספציפיות, בנימין, שומרון, הוזמנו?

<יהודית גידלי: בהחלט.

יעקב מרגי: הם נמצאים כאן, נציגי הרשויות האלה?

<יהודית גידלי: לא.

יעקב מרגי: זה חמור בפני עצמו.

זהבה גלאון: זה מבזה את הכנסת, אדוני.

יעקב מרגי: - - - אמרת שזה מבזה את הכנסת.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, ראש מועצה לשעבר - - -

יעקב מרגי: זהבה גלאון, חיים ילין, תקשיבו.

יעקב מרגי: לא, מוטי, זה לא עובר.

יעקב מרגי: אתם רוצים שאני אחזור לזה?

יעקב מרגי: אני אחזור לזה.

<קריאות: לא, לא.

יעקב מרגי: זהבה, אני מודה לך על ההערה שלך, אני אתן לך את אותה עצה שנתתי לחברתך תמר זנדברג, תחכי לסוף ותשפטי אותי, בסדר?

זהבה גלאון: לא, אני שופטת אותך עכשיו.

יעקב מרגי: לא, הפסקת אותי באמצע עכשיו.

<סער הראל: חשוב אולי להגיד עוד מילה אחת.

<סער הראל: כבוד היושב ראש, עוד מילה.

יעקב מרגי: לא, סער, אתה עוצר.

<סער הראל: רק שמדובר בבנים.

<סער הראל: רובם בנים.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: רבותיי, אני רואה בחומרה את היעדרם של ראשי הרשויות בנימין ושומרון, זה יבוא לידי ביטוי בדברי הסיכום.

יעקב מרגי: אני חושב שלא ייתכן שראש רשות שבתחום אחריותו, שמעתי אותם מגיבים אחרי פרשיית דומא, איך הם מתנערים ומגנים וזה, הם לא יכולים להתנער מסוגיה כזו שמתפתחת בתחום המוניציפאלי שלהם, הם לא יכולים להשאיר את הבקטריות האלה, סליחה על הביטוי המושאל, ולתת להם להתפתח בתוך השטחים שלהם.

יעקב מרגי: זה יבוא לידי ביטוי ואני אומר לכם שזה יבוא לידי ביטוי.

זהבה גלאון: הם מתוקצבים על ידי המדינה.

יעקב מרגי: אה - - -

זהבה גלאון: אני עוזרת לך.

יעקב מרגי: אל תעזרי לי.

יעקב מרגי: משטרת ישראל, אני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: אני חושב שגם יש פה השלכות פליליות ואני רוצה לדעת אם קב"סים או מחלקה משפטית של רשות מקומית, כלשהי, מבנימין או שומרון, כרגע הגבעות הן שם, עשו פעולות יזומות למשטרה סביב סיפורים של נוער הגבעות, או מה שנחשפתם אתם, תאמר לי מה ההתמודדות שלכם.

מירב בן ארי: תדייק אבל שהקב"סים זה של החינוך, קידום נוער, ואצלך זה קציני המשטרה שעובדים.

מרדכי יוגב: קציני נוער.

יעקב מרגי: בסוף בקצה.

<אודי לוי: אני מימ"ר ש"י, אני ראש מפלג פשיעה לאומנית, המפלג שהוקם לפני שלוש שנים לצורך הטיפול באותה תופעה.

<אודי לוי: אני יכול להגיד שקודם כל הסקירה פה הייתה מצוינת ומקיפה ונכונה גם בנתונים.

<אודי לוי: אנחנו, כמחוז ש"י, מודעים לפרויקטים החינוכיים וגם נוטלים בהם חלק, בעיקר קצינת הנוער המחוזית, וגם עוזרים ובקשר תמידי.

<אודי לוי: המפלג עצמו עוסק בסוף בטיפול הראייתי באותם אירועים שאותם חבר'ה מייצרים.

זהבה גלאון: כמה כאלה יש?

<אודי לוי: כמה עשרות.

זהבה גלאון: בשנה האחרונה?

<אודי לוי: כמה עשרות.

<אודי לוי: אני יכול להגיד, כפי שחברי אמר, שעיקר המסה זה בגזרת בנימין וגם משם בעיקר יצרו לנו את אותם אירועים משמעותיים שחווינו במהלך השנה האחרונה, אם זה הלחם והדגים ואם זה האירוע האחרון המשמעותי.

<אודי לוי: אני יכול להגיד שאותם ילדים, כשאנחנו מגיעים איתם לפן הראייתי, אנחנו כן משתפים את ההורים, מתוקף חוק הנוער.

<אודי לוי: אנחנו מזמינים אותם לבתי המשפט, מבקשים את הערבויות, לא תמיד אנחנו זוכים לשיתוף פעולה.

ענת ברקו: ההורים מגבים אותם?

מירב בן ארי: לא שמגבים, חלק, גם ככה זה נוער - - -

<אודי לוי: לא מגבים.

<אודי לוי: אם יש דיון אז הם לא מגיעים לעיתים לדיונים, אם אתה רוצה ערבות מסוימת, היא לא תמיד מתקבלת.

<אודי לוי: בסך הכול, כפי שחברי אמר, קשה מאוד להשפיע על אותם נערים.

מאיר כהן: קל מאוד - - -

יעקב מרגי: אין ערבות, מה אתם עושים?

מאיר כהן: למשרד החינוך ולמשטרה קשה להשפיע, אבל לאחרים קל מאוד להשפיע עליהם.

מאיר כהן: אתם קצת טועים ב - - -

יעקב מרגי: מאיר, אתה הדובר הבא.

מירב בן ארי: ברור, הם לא מאמינים במדינה.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת, כשאתה אומר שלפעמים לא ניתן להשיג ערבות, מה אתם עושים איתו, נער שאין מי שיחתום עליו ערבות?

<אודי לוי: אם אין ערבויות מתאימות הוא עדיין נשאר במעצר, עד שבית המשפט מחליט לשחרר אותו אם אין ערבויות מתאימות.

<אודי לוי: לעיתים זה מאריך - - -

יעקב מרגי: היו מקרים שבית המשפט שחרר למרות?

<אודי לוי: אתה שואל אם היום קרה מקרה?

יעקב מרגי: לא, אם היו מקרים שבית המשפט - - -

<אודי לוי: היו מקרים שלמרות שלא היו ערבויות מתאימות בית המשפט שחרר בסופו של דבר בסיום תהליך.

זהבה גלאון: מה אופי המקרים?

זהבה גלאון: על מה מדובר?

זהבה גלאון: שנבין.

<אודי לוי: אני יכול להגיד שזה יכול להתחיל מגרפיטי וסיסמאות וזה יכול להסתיים בהצתה וצפונה.

<אודי לוי: אנחנו ראינו דינמיקה של נערים, כמו שאמר חברי, הם מגיעים מכל הארץ, בני ברק, צפת, ירושלים, מעט מאוד יש מתוך היישובים שלנו באיו"ש, הרוב מגיעים מבחוץ, ולעיתים אתה רואה כאלה שבאים, הולכים, ריקוד הטנגו שהוזכר פה.

יעקב מרגי: סגן ניצב אודי לוי, אתה רואה, שערות שיבה יצאו גם בזקן, אני גדלתי בשכונות כאלה בשנות ה-70 וה-80, שקמנו בבוקר שאלנו איפה פלוני, קיבל צו הרחקה.

יעקב מרגי: בוודאי, אני שומע את הסקירה, אין פה ואקום, הוואקום היחיד שיש פה, שלא טופלו כראוי, כפי שראוי להם.

יעקב מרגי: אם בפעולת תג המחיר הראשונה היינו מזדעזעים לא היינו מגיעים לדומא, אם המערכות היו מזדעזעות לא היינו מגיעים לדומא.

יעקב מרגי: הרי נוער הגבעות זה לא הפתעת חיינו, היא ליוותה אותנו, התופעה הזו.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים לצפות בחושך, אנחנו יודעים להיות שקופים כשאנחנו רוצים, יודעים לשמוע ויודעים לראות ויודעים למשש דופק.

יעקב מרגי: אז לומר את הסיסמה הזו, הכתובת הייתה רשומה על הקיר, רבותיי, את אלה איבדנו, אני דואג לאלה שנמצאים במעלה ההר עכשיו, מעלה ההר, מצפון, מדרום, ממרכז.

<אודי לוי: בהתייחס לדברים שלך אני יכול להגיד לך שמושקעים פה לא מעט משאבים לנושא.

יעקב מרגי: לא מההתחלה.

<אודי לוי: לפחות מהקמת היחידה, לא מעט משאבים.

<אודי לוי: היחידה הוקמה ב-2013 - - -

יעקב מרגי: למה היום לא נותנים צווי הרחקה?

<אודי לוי: יש צווי הרחקה, יש - - -

מירב בן ארי: יש צווים מנהליים גם, הוא גר בירושלים - - -

<אודי לוי: קרוב ל-100 איש שגם קיבלו צווי הרחקה ומעצרי בית, שבעצם הוצאנו אותם ממעגל - - -

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: גם הוא גר עכשיו בירושלים, עם אשתו ו - - -

יעקב מרגי: בסדר, אני שומע.

<אודי לוי: יש לא מעט צווים שניתנו.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: חבר כנסת מאיר כהן, בבקשה.

זהבה גלאון: רגע, מה עם המעטפת ה - - -

איתן ברושי: רגע, אחר כך.

זהבה גלאון: שאלה.

יעקב מרגי: זהבה.

יעקב מרגי: לא.

זהבה גלאון: אבל השאלות אליו.

יעקב מרגי: לא, תשאלי אליו בזמנך והוא יענה לך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן היה פה כשאנחנו היינו בקרקס, הוא המתין פה - - -

מאיר כהן: אני בכלל ישנתי פה.

יעקב מרגי: בסבלנות.

יעקב מרגי: בבקשה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו חשוב, אדוני היושב ראש, אחרי שגמרנו להתנצח וכל אחד להשיג את הכותרת שלו מהסיפור הזה של נוער הגבעות והרצח המזעזע, אז אני מציע לכולם, ולא משנה איפה אנחנו גרים ומה אנחנו, לקחנו אחריות.

מאיר כהן: זה לא בחצר של אף אחד, זה בחצר שלנו, זה לא אנחנו והם, יש ביקורת קשה מאוד, אדוני ממשרד החינוך, אתם לא תוכלו לטפל אם לא תתעמתו ותעשו מיפוי מלא של הנוער הזה.

מאיר כהן: כשאנחנו מגיעים למי משפיע עליהם ואתה קצת סוכר את פיך, חבל, כי צריך להגיד את זה באומץ, מי שעסק בחקלאות, ואמר את זה אחד הפרשנים בטלוויזיה, ואנחנו כולנו יודעים, כל מי שעסק בחקלאות, היבלית ועשבים שוטים צומחים ליד השטוצר, הברז הראשי, ליד הממטרות.

מאיר כהן: יבלית לא צומחת סתם.

מאיר כהן: מעבר לכל השיח עם המשפחות שלהם ומעבר להיותם נוער מנותק כזה ואחר זה נוער שהושפע מהטפה של רבנים הזויים לגמרי.

מאיר כהן: יתרה מכך, אני טיילתי אצל הנוער הזה, אדוני היושב ראש, והקציתי דרך משרד הרווחה 2 מיליון שקלים עם 2 מיליון שלים של משרד החינוך.

מאיר כהן: אני חייב להגיד שמי שפנה אליי זה היה אורי אריאל.

מאיר כהן: הוא תפס אותי באחד הימים בישיבת ממשלה, אמרתי לו 'כאן ועכשיו', והלכתי ופגשתי את החבר'ה האלה.

מאיר כהן: כבר אז נדהמתי מזה שזה לא נוער מנותק קלאסי, זה לא יושבי ברזלים, אלה אנשים שינקו אידיאולוגיה מהרבנים שלהם.

מאיר כהן: הגדיל לעשות אחד הרבנים, אדוני, שאמר לי 'הם מקדשי שם שמים.

מאיר כהן: צריך לסלוח להם על זה שהם לא לומדים מתמטיקה ופיזיקה כי הם מקדשי שם שמים'.

מאיר כהן: הסתכלתי עליו ואמרתי לו 'אתה מהבול?

מאיר כהן: '

יעקב מרגי: הוא התבלבל בין מחלל לבין מקדש.

מאיר כהן: אמרתי לו 'תגיד לי, השתגעת?

מאיר כהן: ' אז כל גלגול העיניים הזה ממש לא במקום.

מאיר כהן: מצד שני גם כל הניסיון של החברה הישראלית על כל המיעוטים שבה, שכל מיעוט חושב שהמיעוט האחר צודק או לא צודק, תוביל אותנו לאבדון.

מאיר כהן: אנחנו צריכים להתמודד, כולם, השמאל, הימין, המרכז, כולם צריכים להתמודד עם הדבר הזה ולהוריד פרופיל ולחפש איך אנחנו מתמודדים איתם, אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: בראש ובראשונה אלה שקרובים לערוגות האלה צריכים לעשות חשבון נפש ואני שמח לפחות שחלקם חזרו בהם.

מירב בן ארי: כי הוא לא רוצה להגיע ל - - -

מאיר כהן: כי אחד מאלה שאמר לי, 'כמו שהיו פלמ"חניקים', חברת הכנסת זהבה גלאון, אמר לי, הוא יושב בכנסת הזאת, 'כמו שהיו פלמ"חניקים', סיפרתי לו במקרה שחמי עליו השלום התגייס לפלמ"ח בן 16, אז הוא אומר לי, 'אלה הפלמ"חניקים החדשים' ולא הבנתי.

מאיר כהן: יושבי הכנסת הזאת.

מאיר כהן: אז אחרי שאמרתי את קצפי אני אומר למשרד החינוך, לא תוכלו לטפל אם זה לא יהיה טיפול הוליסטי אמיתי, ללכת לרבנים שלהם וששר החינוך יזמין את הרבנים האלה.

זהבה גלאון: הם לא סופרים אותו.

מאיר כהן: אין דבר כזה.

מאיר כהן: אם צריך, שהמשטרה תיכנס לשם לרבנים, לא רק לילדים.

מאיר כהן: הרבנים הסיתו, הילדים האלה מאופקים, שאתה מכיר אותם, לא צמחו בתוך ערוגות של ימין קיצוני, אבל ברגע שכף רגלם דרכה והם עשו להם את הרב שלהם והרב שלהם זיהה את המצוקות שלהם, הוא אמר 'זה לחם קל'.

מאיר כהן: אז לכן, אדוני היושב ראש, אני באמת מציע שאנחנו נצא, אם אפשר, אבל תעשה את זה ברוב חוכמתך, נצא לא כמסכמים את הדיון אלא כפותחים, טיפול, שיח מיוחד, שמשרד החינוך יבוא לכאן וכל הזמן ידווח לך.

מאיר כהן: ותאמין לי, אתה, כיושב ראש הוועדה הזאת, תוכל להועיל הרבה יותר מוועדות אחרות או בטח ממשרד החינוך שהוא מטפל ככה נקודתית והמשטרה נקודתית.

מאיר כהן: פה אפשר לשים - - -

מירב בן ארי: דווקא הוא נתן לך - - - לא נכון.

מאיר כהן: אני מסיים.

מירב בן ארי: זה לא נכון, הוא נתן פעולות מניעה - - -

מאיר כהן: סליחה, מירב, אני מבקש ממך.

יעקב מרגי: זה בדימונה ואופקים.

מאיר כהן: אני מבקש ממך, אני 30 שנה טיפלתי בנוער מנותק וביום שלא ממפים אותו וביום שלא מצליחים למצוא את שורשיו או מתעלמים בשורשיו נכשלים בטיפול.

יעקב מרגי: תודה, חבר הכנסת כהן.

מירב בן ארי: אבל זה לא נכון.

מירב בן ארי: תאמין לי - - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש - - -

מירב בן ארי: - - - יש - - - מגלגלים לך עיניים - - -

יעקב מרגי: תודה, מירב.

מירב בן ארי: גם רישום, הוא מדבר על טיפול הוליסטי.

יעקב מרגי: מירב.

מיכל רוזין: למירב יש זכות דיבור גם - - -

איתן ברושי: חבריי חברי הכנסת - - -

מירב בן ארי: אל"ף, זו הצעה שאני יזמתי אותה, את יודעת לבד, אוקיי?

מירב בן ארי: אז מותר לי להעיר הערות.

מירב בן ארי: ואני אומרת לך - - -

מיכל רוזין: גם לנו מותר להעיר הערות, זה בדיוק העניין - - -

מירב בן ארי: בניגוד אלייך אני נמצאת בכל ועדות החינוך ויושב כאן מישהו ממשרד החינוך - - -

מיכל רוזין: מזה זה בניגוד אליי?

מיכל רוזין: מספיק כבר עם ההערות הנלוזות האלה.

מיכל רוזין: כל דיון שאני אשתתף בו את תגידי שאת משתתפת בו יותר?

מיכל רוזין: תירגעי - - -

יעקב מרגי: מיכל.

מיכל רוזין: אתה לא תצעק עליי אם אתה לא תצעק עליה - - -

מירב בן ארי: הוא לא צעק עלייך, מיכל.

מירב בן ארי: מה יש לה?

מיכל רוזין: אני לא - - -

יעקב מרגי: אני לא קורא, אני לא צועק.

יעקב מרגי: מיכל, תקשיבי לי.

מיכל רוזין: אני מנסה לשאול אותו שאלות, אתה אומר 'חכי לתורך', היא מותר לה לשאול שאלות שלא בתורה.

יעקב מרגי: סליחה, מירב הפריעה.

יעקב מרגי: לית מאן דפליג הפריעה - - -

מירב בן ארי: אני בסך הכול - - -

מיכל רוזין: - - - לא שאלתי אותך ואני לא מדברת אלייך.

מיכל רוזין: אני מדברת אל יושב ראש הוועדה.

מירב בן ארי: תפסיקי לצרוח.

מירב בן ארי: מה זה ההתנהגות הזאת?

מירב בן ארי: תגיד לי.

מירב בן ארי: סליחה, זו הצעה שלי - - -

מיכל רוזין: - - - את חצופה, את - - -

מירב בן ארי: אני נתתי כאן הערה - - -

איתן ברושי: מיכל, עכשיו זה הזמן שלי.

מיכל רוזין: זה קשור לזה - - -

מירב בן ארי: תפסיקי לצרוח עליי.

מירב בן ארי: אני לא אצעק עלייך, זה לא יעזור לך.

מירב בן ארי: את יכולה להמשיך לצרוח עליי, אני אדבר אלייך יפה ואני לא אצרח עלייך, כי זה לא הסגנון שלי.

יעקב מרגי: טוב, גמרתם?

מיכל רוזין: מירב, אל תדברי אליי בכלל, כי זה לא - - -

<קריאה: יאללה, צ'ילבה וזהו.

<קריאה: בואו נמשיך בדיון, שיהיו צ'ילבה וגמרנו.

יעקב מרגי: טוב, שחררתם?

זהבה גלאון: לא, זה לא ככה.

זהבה גלאון: למירב אתה לא מעיר ולנו אתה מעיר.

זהבה גלאון: באמת.

יעקב מרגי: זהבה גלאון, אולי את התפרצת עכשיו בדיון הזה ארבע פעמים ולא הערתי לך?

זהבה גלאון: לא התפרצתי.

יעקב מרגי: התפרצת בלי רשות דיבור ארבע פעמים כשחבר הכנסת - - -

מיכל רוזין: - - - ולא נתת לנו לשאול שאלות.

יעקב מרגי: אז אל תטיפי לי.

איתן ברושי: מירב, די.

מירב בן ארי: מאיר, אני הייתי בשקט והייתי - - -

יעקב מרגי: תודה רבה, נגמר.

יעקב מרגי: מרגע זה אני אחזור לניהול הרגיל שלי.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אני בכל זאת חושב שזו ועדת חינוך והדיון הזה הוא חשוב.

איתן ברושי: נדמה לי שאין ויכוח על הביקורת ועל הטענות כנגד התופעה של נוער הגבעות אבל במבחן התוצאה נכשלנו משום שזה נסחב הרבה מאוד שנים וגם אם זה רק 180, 100 בני נוער, לא משנה המספר המדויק, אנחנו עדים פה לרצף של בעיה וכישלון ולפי דעתי המספר הזה הוא גדול מאוד בשביל לעשות נזק.

איתן ברושי: אתה יכול להגיד, אתמול היה לי נאום של אי אמון, אני שמח שזה לא דבר שנוגע לכל האוכלוסייה, אני בטוח ואני יודע שגם מרבית האוכלוסייה ביהודה ושומרון, ודאי בבית הנבחרים, מגנה וככל שניתן תעשה את הכול למנוע את התופעה, אבל בכל זאת, כשמגיעים למציאות הזאת ואין טעם לחזור על כל הדברים ואנחנו בעיצומה של הגשת כתבי אישום נגד אנשים שצמחו בנוער הגבעות, אין ספק שיש חיבור בין אחריות וסמכות, לא רק של הורים, גם של מנהיגים.

איתן ברושי: כל מי שיצא לפעולה של תג מחיר יצא מאיזה מקום, חזר לאותו מקום, יש באותו מקום מנהיגות, יש לאותו אזור ראשי רשויות, יש באותו מקום רבנים, כן משפחה, לא משפחה, זה כבר שונה.

איתן ברושי: אני חושב שבמידה מסוימת, אדוני היושב ראש, יהודה ושומרון הפכה להיות עיר מקלט, לא בגלל שהיא בחרה להיות ככה אלא נוצרו בה התנאים ויש בהחלט מציאות של קשר בין - - - אם למחוז ש"י יש כוחות יותר גדולים מאלה שהוא מביא לידי ביטוי בפתרון של מקומות לא חוקיים, עצם היותם של אנשים במקום לא חוקי ועצם היותם מתעלמים ולפעמים מתחמנים את כוחות הביטחון היא יכולה ומאפשרת שם צמיחה, ואני לא קורא לזה עשבים שוטים.

איתן ברושי: יש פה חיבור בין נוער מצוקה, שחלקו מגיע מאזורים אחרים, ובין תנאים שמשרד החינוך תיאר אותם, ד"ר סער, של יצירת תנאי חממה לבוגרי נוער הגבעות ולתג מחיר ואנחנו לא מטפלים נכון בעניין.

איתן ברושי: אני לא חושב שאני צריך לתת עצות חינוכיות אבל כמי שהיה ראש רשות, אתה משום מה לא הזכרת אותם, בתוך תחום השיפוט של הרשות, שם אסור לתת שירותים כי המקום לא חוקי, דיברתי על זה אתמול בהרחבה, אבל הילד הזה רשום באיזה מקום ויש לו כתובת, גם של בית וגם של מוסד וגם של רשות.

איתן ברושי: אני חושב, אדוני היושב ראש, שאי אפשר לקבל את ההסברים שהיו פה, אם באמת כולנו, ואני בטוח שכולנו, חושבים שהתופעה הזו היא לא מוצדקת, לא נכונה וצריך לטפל בה אחרת ממה שטופל, מבחן התוצאה לא מרשה לכם יותר לדווח דיווחים שחלקם מעידים על חוסר תוצאה וחוסר אונים.

איתן ברושי: אני אגיד משפט אחרון, ואינני מאלה שעוכרי ההתיישבות, בוודאי החוקית, אני התבטאתי אתמול בהרחבה, אבל לעיתים נדמה שהמדינה היא המחתרת ביהודה ושומרון, לעיתים נדמה שכוחות הביטחון הם פועלים כאילו אנחנו המחתרת.

איתן ברושי: וצמחה מחתרת ביהודה ושומרון, כבר היו מחתרות, טופלו ויש חדשות, אבל לא יכול להיות שכוחות הביטחון יפעלו כאילו הם המחתרת, שיחששו מהעימות הזה.

איתן ברושי: צריך להיכנס חזק בעניין וחוסך שבטו שונא בנו.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו.

ענת ברקו: כן, אדוני.

ענת ברקו: קודם כל הייתי רוצה לומר שכמובן אסור לנו להכליל וכל המתיישבים ביהודה ושומרון אינם עבריינים.

ענת ברקו: יחד עם זה מדובר בתופעה מאוד מאוד מסוכנת ובעיניי התופעה הזו בהחלט מקבילה לתת תרבות עבריינית, נוער מנותק, שבא מכל מיני סיבות, חוסר יכולת גם לממש את המטרות המוצבות בפני הנוער הנורמטיבי, בעיות בבית, לפעמים הצורך בתת תרבות של כיף, מתארגנים ביחד, עושים דברים ביחד, התחושה של הריגוש.

ענת ברקו: אני מסכימה עם מאיר, צריך ללכת אחר המנהיגים, אחר המסיתים, בדיוק כמו שהולכים אחר טרוריסטים, למצוא מה מקורות ההסתה הזאת, כי הם לא פועלים בחלל ריק.

יעקב מרגי: תאמיני לי, אם היה דיון על הטבות ליישובים הם היו פה מבוקר עד ערב.

יעקב מרגי: הם ונשיהם ובניהם, תלמידיהם וכל אשר להם.

ענת ברקו: אני מאוד מצטערת שאין כאן נוכחות, כי בשוברים שתיקה ראינו נוכחות מוגברת.

יעקב מרגי: אני אגמול להם בדיונים שקשורים אליהם.

ענת ברקו: בעיניי נוער הגבעות הוא יותר מסוכן משוברים שתיקה, במובן הזה של חתיר תחת שלטון המדינה, הלגיטימיות שלה.

ענת ברקו: זה הצד השני של הסקאלה ובראייה שלי זו תופעה מאוד מאוד מסוכנת ואנחנו חייבים להילחם בזה, ולהילחם בזה זה רק עם אנשים מבפנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה שתבינו, גם משרד החינוך וגם משטרת ישראל, כל מה שאתם עושים מבורך ונותן את אותותיו, אבל זה גידול ממאיר, בגידול ממאיר לא מטפלים בקרמים.

יעקב מרגי: במבחן התוצאה הטיפול היה בקרם.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: כמי שהתבטא בפעולה הראשונה של תג מחיר נגדם, אני יכול לומר לך, אני לא מופתע.

יעקב מרגי: מזלנו שזה רק מקרה אחד שנגמר ברצח שמעורר חלחלה.

יעקב מרגי: הכתובת הייתה רשומה על הקיר.

יעקב מרגי: שלחו אותם, ראו בהם, שמעתם?

יעקב מרגי: פלמ"חניקים, דמויות הרואיות באזורים שהם התמקמו.

יעקב מרגי: ארחץ בניקיון כפיי אין כאן.

יעקב מרגי: הגופים, אנחנו מצפים – כשאני אומר שאנחנו יודעים לראות, יודעים לשמוע, כל הכבוד, פה צריך את הדי-9, לפרק אותם, לפרק את הגבעות האלה.

יעקב מרגי: צריך לפרק את הגבעות האלה, לא לתת אפשרות קיום של יום, ואתם יודעים לעשות את זה.

יעקב מרגי: אני יכול לבוא לדרוש את משרד החינוך והכול, הם לא שם.

יעקב מרגי: הם לא שם, רבותיי.

יעקב מרגי: הם לא אצל ההורים בכלל, מה אני יכול לדרוש מההורים בכלל?

ענת ברקו: אין להם שליטה עליהם.

יעקב מרגי: אין, בן 13, אתם מבינים?

יעקב מרגי: פה צריך טיפול אגרסיבי.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, זו פשיעה, והמערכות המשפטיות יודעות לתת – משטר צבאי.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים להשתמש במשטר הצבאי כשאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: אני כמובן מצטרף לתיאור שלך שהוא תיאור מדויק, אני חושב שעל אף שכפי שתיאר נציג המשטרה משנת 2013 יש תהליך של הפנמה והבנה של גודל האיום של הטרור היהודי ושל, כמו שברושי קרא לזה, המחתרות החדשות, עדיין אי אפשר להתחמק מן העובדה, והתיאור שלך הוא מדויק, שמול הגידול הממאיר הזה הטיפול המערכתי עד כה, לא רק של רשות כזו או אחרת, היה באמצעות קרם גוף.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד עוד משהו על אמירה שנאמרה פה מצד ענת ברקו, שקודם כל האמירה הסופית שלך היא אמירה חשובה ואמיצה ונכונה, היא אמנם הייתה אמורה להיות טריוויאלית, אבל יש קולות אחרים במחנה, ואגב, אני יוצא גם נגד אלה שמנסים להפיל את התיק הזה על כל המתנחלים ביהודה ושומרון.

איציק שמולי: יש לנו ויכוח פוליטי נוקב עם האנשים שנמצאים שם, אבל אי אפשר להתחמק מן העובדה שבסוף גם בבית הזה יכולת לראות במוצאי שבת חברי כנסת שבלי להתבלבל נמנעים פעם אחר פעם לקרוא לטרור היהודי בשמו - - -

ענת ברקו: זה מאוד חמור בעיניי.

זהבה גלאון: זה אותו אחד.

איציק שמולי: מכאן זה מגיע.

איציק שמולי: לעצם העניין, אדוני היושב ראש.

איציק שמולי: כפי שאני אומר, יש התעוררות של הרשויות והפנמה של גודל האיום.

איציק שמולי: מי שעוד היה צריך איזה שהם הסברים, כמה גדולה וחמורה התופעה יכול היה לראות בחתונת הדמים בעצמו כמה בני נוער היו שם.

איציק שמולי: לפי מה שאני ראיתי חלק ניכר מרכזי מהמשתתפים באירוע המזעזע הזה היו קטינים.

איציק שמולי: כאן נשאלת השאלה, ד"ר סער, אני הייתי בקידום נוער בחיפה, שלוש שנים עשיתי את זה, ואני חושב שהניסיון לפעול בכלים הקונבנציונליים של ריצ'ינג אאוט של קידום נוער מול החבר'ה האלה הוא לא מספק.

איציק שמולי: הוא לא מספק כי, כפי שגם העיר היושב ראש פעם אחת, הסמכות ההורית, אני לא חושב שהיא בכלל קיימת שם, ופעם שנייה, כי מהר מאוד, זה נכון שמה שגורם לעזיבתם את אופקים, חיפה, באר שבע ומקומות אחרים, יכול להיות שזה סיבות כאלה ואחרות, אבל מהר מאוד מתלבשת על זה אותה כסות אידיאולוגית שאתה מדבר עליה.

איציק שמולי: כאן אני מגיע לפואנטה, אם אין התמודדות אמיתית, מול אחד המקורות המשמעותיים שמשקים את העשבים השוטים וזו הסמכות הרבנות, אם אין תהליכים, לא של יחידה לקידום נוער, של מערכת החינוך בכללותה ושל מערכות אכיפת החוק בכללותן, אז אנחנו כאן מפספסים בענק.

איציק שמולי: כל שנה אנחנו נמשיך לספור את אותם 80-100 בני נוער, כשאנחנו לא מצליחים למגר את התופעה.

איציק שמולי: כל עוד לא תהיה התמודדות קשה מול המקורות שמשקים את אותה הביצה אז חבל לנו על הזמן.

איציק שמולי: ועכשיו בואו נבין, האיום הוא על החברה הישראלית כולה, גם על השמאלנים וגם על הימניים, כי האנשים האלה אומרים בפה מלא 'אנחנו קוראים תיגר על הממלכה'.

יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין.

מרדכי יוגב: כבוד היושב ראש, סדר - - -

יעקב מרגי: מירב בן ארי, מוטי יוגב, זהבה גלאון, מיכל רוזין.

יעקב מרגי: זה הרישום שקיבלתי.

חיים ילין: מוטי, אין לי שום בעיה, פתחת - - -

יעקב מרגי: חבל על הזמן הזה, חיים ילין, בבקשה.

חיים ילין: כבוד היושב ראש, תודה.

<קריאה: מוטי, אתה קטן, לא ראו - - -

יעקב מרגי: לא משנה.

יעקב מרגי: מוטי, יש כמה חברי כנסת, הם תמיד בתחושה שהם - - - זה עקבי, כמעט - - -

מרדכי יוגב: פשוט יש לי מגבלה, אני צריך ללכת.

חיים ילין: אני רוצה לחלק את הדיון לכמה גורמים.

חיים ילין: הדמות של הרב במקום שהוא בעצם ממליך את המלכים והנוער הזה הולך אחריו.

חיים ילין: זאת סוגיה שאני אומר שאני לא מבין אותה, אבל אני מבין שיש שם בעיה ואת זה צריך לפתור, אבל זה לא שייך למשרד החינוך.

חיים ילין: זה שייך לדיון הרחב, זה לא משהו שאנחנו יכולים דרך משרד החינוך לבוא ולעשות.

חיים ילין: מה שמעניין אותי זה הנוער.

חיים ילין: לפני בערך שבע שנים, כראש רשות קלטתי מפוני גוש קטיף, חלק מנצרים וחלק מעצמונה.

חיים ילין: גם את הרב פרץ, עם כל ככה, כמו שהיה, לתוך המבנים שהם לא היו מבנים אפילו, אבל היום הם כבר ביישובי הקבע, מדצמבר 2010 הם ביישובי הקבע.

חיים ילין: אחת האמירות ששמעתי מהרבנים שם, 'חיים, אנחנו חייבים לעזור לנוער, כי ההתנתקות מבחינתם הפך להיות עוד גורם של - - - ', אני לא הבנתי אותו אז, באמת אני אומר, אני לא הבנתי אותו, 'של חוסר אמון'.

חיים ילין: זאת אומרת הסמכות ההורית, הסמכות מול הממלכה, הסמכות מול - - - אין, זה נגמר.

חיים ילין: דרך אגב, אם אתם רוצים לדעת לרוחב, גם כשתלכו עכשיו למגזר הבדואי בדרום, שאני מכיר אותו מצוין, אותה תופעה.

חיים ילין: תופעה של נוער שהולך לאבדון והמופתי לא יכול להגיד כלום, ההורים לא כלום, כמעט זה - - - זה קודם כל גיל, צריך להבין את זה.

חיים ילין: אני מנסה להתנתק מהאידיאולוגיה כי אם לא, לא נפתור את הבעיה של הנוער, אני יודע מה יקרה, כל אחד צודק יותר מהשני.

חיים ילין: הם באו וביקשו לפתוח פנימייה חקלאית על גבול מצרים.

חיים ילין: בהצלחה לדעתי בלתי רגילה, אתה בטח מכיר את זה.

חיים ילין: אני לא סתם אומר את זה, כי אני מציע, כחלק מהסיכום, לבוא ולדבר עם ראש המועצה שם, גדי ירקוני, ועם הרבנים שם, ללכת לביקור, להבין מה הם הצליחו בארבע-חמש שנים לעשות.

חיים ילין: אם הם היו מקבלים היום עוד 100 דונם, להרחיב את המעגל, זה היה מדהים.

חיים ילין: למה הם מצליחים?

חיים ילין: בוא נשים את הדברים.

חיים ילין: אל"ף, זה חול אמיתי.

חיים ילין: אין, כשאתה יוצא החוצה אתה רואה ציונות, אתה רואה את גבול מצרים, על גבול מצרים.

חיים ילין: זה יושב בדיוק במקומות שמרגישים שמבחינה אידיאולוגית הם יכולים להוציא את הפורקן, חקלאות, זה מצווה ביהדות, לא יעזור כלום, אז הם גם נכנסים דרך החקלאות - - -

יעקב מרגי: לא מעניין אותם מצוות.

יעקב מרגי: אם היה מעניין אותם מצוות הם לא היו עושים מה שהם עושים.

חיים ילין: חבר'ה, אני מסביר לך.

חיים ילין: אתה - - -

זהבה גלאון: זה בעיקר להתיש אותם.

זהבה גלאון: בוא נגיד את האמת, זה להתיש אותם.

חיים ילין: אתה צריך לתת פעילות.

חיים ילין: הנוער הזה קם בחמש וחצי-שש בבוקר.

חיים ילין: הם הולכים לישון מאוד מאוחר.

חיים ילין: הם עכשיו כל הזמן מקבלים נורמות אחרות לגמרי מאשר היו.

חיים ילין: מה זה נורמות אחרות?

חיים ילין: מסגרת עם גבולות מאוד מאוד - - -

יעקב מרגי: אבל זה מדובר בחולה שרוצה לקבל טיפול.

חיים ילין: לא, לא.

מיכל רוזין: לא, גם מה, אנחנו - - -

חיים ילין: חבר'ה, תקשיבו.

יעקב מרגי: אם הייתי יכול להגלות אותם, לא אתבייש ולא אבוש, הייתי מגלה אותם.

מיכל רוזין: בסדר, אבל יגיעו חדשים.

מיכל רוזין: הבעיה היא לא - - -

חיים ילין: לא, רגע.

חיים ילין: בגלל זה אני אומר.

חיים ילין: יש את הרבנים - - -

ענת ברקו: צריך לעזור להם גם.

חיים ילין: יש את הרבנים שהם כל הזמן נמצאים שם במקום, אנחנו שומעים את זה מכולם.

חיים ילין: את זה צריך להפסיק, אני לא יודע להפסיק את זה.

חיים ילין: אני לא יודע, אני בא מתחום שאני קצת מבין, לא בכול אני מבין.

חיים ילין: בתוך הליין הזה יש נוער שהוא, נגיד היום בכל מחזור מכיתה ט' ומעלה, אנחנו חייבים ליישר אותם, למה?

חיים ילין: כי אני יודע ממחקרים, וגם אומרים לי בצה"ל, ברגע שהם נכנסים לצה"ל, די, הם מתיישרים, הם כבר יוצאים אחרים, לחלוטין, מאותו נוער שאנחנו מכירים.

חיים ילין: יש להם מסגרת מאוד ברורה, יש משמעת, הם לא יכולים לשחק בתוך הצבא במסגרת הזאת.

חיים ילין: מה שאני מציע זה לבוא יחד עם נציגי משרד החינוך לשם, לראות את העבודה שלהם, להבין איפה נמצאים גם הרבנים וגם המורים שם, שנמצאים בתוך ההתיישבות.

חיים ילין: מה שהצלחנו לעשות, וזו הביקורת שלי, מוטי, ותקשיב טוב טוב, שאנחנו מבחינתנו, שם במקום הזה, שהם קוראים לזה גם חולות חלוצה לצורך העניין, מדברים במושגים של התיישבות.

חיים ילין: היא לא חייבת להיות אך ורק מעבר לקו הירוק.

חיים ילין: כשהם באים למשימה שהיא משימה לאומית, ליישב את הנגב מול גבול מצרים, הם מרגישים גם משהו אחר לחלוטין.

חיים ילין: הם לא צריכים לשרוף בתים, הם לא צריכים להגיע לקיצוניות בשביל לעשות את המעשה הזה.

חיים ילין: הם יכולים לעשות את זה אחרת, לגדל פלפלים, עגבניות ומלפפונים ולהיות חלק מחברה ולהבין ששם הם נמצאים.

חיים ילין: ואנחנו רואים את זה.

חיים ילין: ותדעו לכם דבר אחד - - -

<קריאה: כמה ילדים יש שם?

חיים ילין: כשעזבתי, בשנה הראשונה היו 14, אני מקווה שעכשיו יש קרוב ל-40.

יעקב מרגי: חיים, זהו, הבנו את הרעיון.

חיים ילין: לא, אבל נבין בדיוק מה התפקיד של המחנכים שם.

חיים ילין: כשהם רדפו אחרי בדואים - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא שם, חיים.

חיים ילין: כשהם רדפו אחרי בדואי עם מקל, הם עצרו את הדבר הזה.

יעקב מרגי: תודה.

חיים ילין: הם שמו גבולות מאוד ברורים.

חיים ילין: כשאין גבולות זה בדיוק מה שיש.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני נותנת למוטי.

מירב בן ארי: ,

מרדכי יוגב: הדיון מאוד חשוב לי וגם סימסתי לראשי המועצות, אני מסכים עם הערתך, אדוני היושב ראש, הדיון חשוב ביותר, אני חושב, למדינת ישראל.

מרדכי יוגב: אני ממלא מקומו של צחי ואני חייב לעזוב לחוץ וביטחון, אז אני מתנצל.

מרדכי יוגב: כל הבוקר היינו אצלך בוועדת חינוך וזה חשוב ביותר.

מרדכי יוגב: אני גם חושב שצריך לקחת אחריות, ואני אומר את זה גם בהיבט האישי, הייתי סגן ראש מועצה במקום הזה, בבנימין חמש שנים, ומכיר את המאמצים, וגם אני אז סברתי שאנחנו אולי לא עושים מספיק, למרות שיכול להיות בזה גם הלקאה עצמית.

מרדכי יוגב: אני שמח בכל מי שדיבר פה לפניי ואני מרשה לעצמי לומר ששמחתי בדברים של כל מי שדיבר פה לפניי, בין אנשי המקצוע, משרד החינוך ומשטרה, בין כל חברי הכנסת שדיברו פה לפניי.

מרדכי יוגב: שלא יתפלא חיים, ואני אומר את זה גם לדברי איתן, אני מסכים עם כל מה שהם אמרו - - -

חיים ילין: אני לא מתפלא.

מרדכי יוגב: ואני אומר כך, ואני אנסה, ברשותך, בתמצית.

מרדכי יוגב: תרשה לי גם שני סיפורים שייקחו לא יותר משניות.

מרדכי יוגב: נוער הגבעות בהארד קור של הסיפור הוא כפי הנראה כסדרי גודל של 30 עד 40 הארד קור פעילים, שהיו גם בגדר מסַכְּנים, כולל נקרא לזה מסכני חיים, באידיאולוגיה המופרעת - - -

זהבה גלאון: זה נכון?

יעקב מרגי: הוא אמר את זה, בבנימין לבד.

מרדכי יוגב: ועוד כ-40-50 שברצֹה ושוב מנסים לבוא אליהם ומילא הם, גם אני לקחתי אותם הרבה בטרמפים, כדי לעמוד על טיבם וכל האפיונים שנאמרו פה, מאוד מאוד פגשתי אותם.

מרדכי יוגב: אז, עוד בהתחלה, לפני שזה הפך למשהו עוד יותר אקטיביסטי, עוד היו שם בנות והן נותרו מעט מאחור, אחרי שזה הפך להיות משהו יותר אקטיביסטי ואני שמח שכך.

מרדכי יוגב: הסיפור הזה הוא סיפור שיש לו ברקע גם את הסיפור של הפגיעה הכול כך עמוקה מההתנתקות, אני לא בא כרגע לשום דבר פוליטי, אני בא לומר לכם, שכשם שאני הבחנתי בחברה הישראלית, אמרתי את זה, בכל אחד מסוגיה, בחרדים, הפגיעה בעולם התורה הייתה פגיעה, בעולם החילוני רצח רבין היה פגיעה בעצם, אנחנו כאבנו אותה, אבל כאבו אותה עד כדי חורבן, ובציבור הזה ההתנתקות היוותה גורם שיצר חורבן.

מרדכי יוגב: אני אומר את זה לא כדבר פוליטי, אני אומר את זה כדבר מאבחן.

יעקב מרגי: מוטי, אומרים לך אופקים, אומרים לך קרית מלאכי, אומרים לך - - -

מרדכי יוגב: העזיבה של כל סמכות בבודדים הללו היא לא באחוזים יותר ניכרים מאשר באוכלוסייה אחרת, שהעזיבה של - - -

יעקב מרגי: תודה, מוטי.

יעקב מרגי: יש עוד ממהרים.

מרדכי יוגב: עזיבה של סמכות והליכה לזנות או בהליכה לסמים או בהליכה לחוסר שליטה - - -

זהבה גלאון: לא, ממש אל תעשה את ההבחנה הזאת.

יעקב מרגי: זהבה, קצת סובלנות.

מרדכי יוגב: זהבה, ברשותך, אנחנו מדברים לגופו של עניין.

מרדכי יוגב: לקחתי אחריות ולא אמרתי - - -

יעקב מרגי: זהבה, קצת סובלנות, תשמעי גם את - - -

מרדכי יוגב: ודיברו פה גם אנשי שמאל ואמרתי שאני מסכים איתם.

יעקב מרגי: מוטי, תסכם.

מרדכי יוגב: גם סמכות הורית וגם סמכות רבנית וגם סמכות חוקית של מדינת ישראל, אני חושב, אם אני הולך לשורות התחתונות, אני סבור שאם צריך להמשיך ולפעול - - - והיו גם מאמצים, גם זה ראוי לציין, צר לי ש'הרועה העברי' לא פה, אני בקי ויודע את כל המאמצים להגיע הכי קרוב שאפשר.

מרדכי יוגב: אז אתה מייצג הכי קרוב שאפשר וחשדו בהם שהם אנשי שב"כ ובשביל להגיע הכי קרוב שאפשר אתה צריך ללכת לאותם מקומות חקלאיים ואני שמח במאמצים שפה חיים הזכיר, ואני מסכים עם היוזמות ויש עוד יוזמות כאלה שמתקיימות ליד יריחו - - -

יעקב מרגי: תודה.

מרדכי יוגב: אני רוצה להגיע לשורות התחתונות, מה לדעתי צריך עוד להתקדם.

מרדכי יוגב: צריך, כפי שאמר פה חברי חבר הכנסת איציק שמולי, לייצר את המערכת המערכתית, לתת לה את הקייס מנג'ר, אפילו במשרד ראש הממשלה, וזה שם, כדי שהטיפול המערכתי, שמתחיל בטיפול של הרווחה, וסיפר שר הרווחה לשעבר, ואני מעריך את מה שהוא עשה, והטיפול החינוכי, ואני מעריך את מה שהם עשו, והטיפול עם רשויות, שזה לא תמיד מתוכם, אבל אני ראיתי בטבריה וראיתי באילת, השנה, איך רשות שזה לא הנוער שלה, טבריה, ליד הכנרת, הם לא נמצאים - - -

יעקב מרגי: מוטי, מוטי, חברת הכנסת מירב נתנה לך - - -

מרדכי יוגב: מיד.

מרדכי יוגב: מיד.

יעקב מרגי: אבל אתה מאריך.

מרדכי יוגב: אני אומר שהטיפול יהיה מערכתי.

מרדכי יוגב: שורה תחתונה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה הפלא?

יעקב מרגי: שכולנו יודעים מה הטיפול ולא הצלחנו.

מרדכי יוגב: שהטיפול יהיה עוד יותר מערכתי, שיהיה לו קייס מנג'ר, ושבבינה רשתית יהיה אפילו שמית, בסוף זה 40 ו-50 ולא יותר, הגזמתי, ובסופו של דבר, אני אומר גם לכם, בשעה שבוצעו המעצרים המנהליים ובשעה שבוצעו צווי ההרחקה, או מעצרי הבית, ההורים בירכו ואמרו 'סוף סוף הילד חזר אליי הביתה'.

מרדכי יוגב: זה בשביל להבין איפה הסיפור.

מרדכי יוגב: ראשי המועצות בירכו, בגלל שמדובר היה בפירוק מאחזים, בלדי וגאולת ציון, שבחלקם גם היו מעין מגרשי משחקים שעל ידי זה אתה יכול, הידע המודיעיני שלך גדל, כי יש לך צבר של ידע מודיעיני לאן הם הולכים, אחרת הם יתפזרו עוד יותר.

יעקב מרגי: טוב, תודה.

מרדכי יוגב: היה בזה גם צורך, כדי לדעת ולהגיע אליהם, הפעולות נעשו כדי לחסל את הסיפור.

יעקב מרגי: תודה, מוטי.

יעקב מרגי: הארכת די והותר.

מרדכי יוגב: - - - מעצרים.

מרדכי יוגב: אומר, מערכה, לתת לקייס מנג'ר במשרד החינוך, אבל טיפול הוליסטי, עם משטרה, עם רווחה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אמרת, חזרת על זה פעמיים שלוש.

מרדכי יוגב: על מנת לצמצם את מספרם של הנערים ולביטחונה של כל מדינת ישראל.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: לא, תן להם, חבל על הזמן.

יעקב מרגי: זהבה גלאון.

זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר שתי הערות.

זהבה גלאון: ראשית להצטרף לדברים הנכוחים, הוא לא כאן עכשיו, שאמר חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר.

זהבה גלאון: אני חושבת שמה שאנחנו רואים כאן זה איך הגולם קם על יוצרו.

זהבה גלאון: דור המייסדים של המאחזים הבלתי חוקיים וההתנחלויות הקים את המאחזים הבלתי חוקיים, נתן להם לגיטימציה, המדינה שמרה עליהם, שלחה חיילים לשמור עליהם וקם נוער, שבחלקו מנותק, בחלקו מאופקים, דימונה, אני לא יודעת - - -

מרדכי יוגב: עד כאן דיברנו לעניין.

מרדכי יוגב: מכאן, לצערי, חברת הכנסת זהבה גלאון מסיתה ומדיחה.

מרדכי יוגב: חבל.

יעקב מרגי: סליחה, בסדר.

יעקב מרגי: נקודה.

זהבה גלאון: אל תיתן לי ציונים.

מרדכי יוגב: חבל.

מרדכי יוגב: אני אוהב אותה ומאחל לה מזל טוב, אבל - - -

יעקב מרגי: סליחה, מוטי, אתה מפריע לי.

מיכל רוזין: כמו שאתה אומר לנו - - -

זהבה גלאון: אני חושבת שהחטא הקדמון זה שהמדינה מאפשרת קיומם של מאחזים בלתי חוקיים שהצמיחו את אותם גידולי פרא.

זהבה גלאון: אל תנסו להקל ראש, לא מדובר רק בנוער מנותק, חלקו הגיע לשם כנוער מנותק ועם כל הכבוד למערכת החינוך ואני לא מנסה להקל ראש במאמצים שאתם עושים, אני לא חושבת שזו בעיה של מערכת החינוך כרגע.

זהבה גלאון: גם, זה עוד פן, הבעיה היא בעיה מערכתית, פוליטית, הבעיה היא שיש מעטפת שנותנת להם גיבוי ואני לא רוצה להכליל כמובן את כל הרבנים, בכלל לא עולה בדעתי, אבל יש חבורה של רבנים מסיתים שנותנים גיבוי לקבוצת הבוגרים יותר שמשפיעה על הצעירים יותר והמדינה לא מתייצבת להתמודד עם רבנים מסיתים.

זהבה גלאון: צריך להגיד את זה בצורה ברורה.

זהבה גלאון: עד שהמאחזים הבלתי חוקיים לא יפורקו ולא יאפשרו לנערים האלה לפעול שם - - - ברגע ששומרים על המאחזים, שולחים חיילים, את הגדודים של הבן שלי שלחו לשמור על מאחזים בלתי חוקיים.

זהבה גלאון: כשהם יושבים שם והמדינה נותנת לזה גיבוי ואחר כך אנחנו באים ושואלים 'אז כמה יש?

זהבה גלאון: ומה עושה מערכת החינוך?

זהבה גלאון: ' מערכת החינוך יכולה להתמודד עם זה בכלל?

זהבה גלאון: - - -

מירב בן ארי: האמת שכן, זה התפקיד שלה.

זהבה גלאון: לא, זה לא התפקיד שלה, היא לא יכולה להתמודד עם מערך שהוא גדול יותר והמערך הגדול יותר נותן לזה לגיטימציה של המדינה.

זהבה גלאון: אז עכשיו מגלגלים עיניים, מסכנים ההורים האלה, איך הם יכולים - - -

מרדכי יוגב: אדוני היושב ראש, אני נאלץ לצאת - - -

זהבה גלאון: אל תפריע לי בדברים, אני לא הפרעתי לך.

מרדכי יוגב: עד כאן דנו לגופו של עניין.

יעקב מרגי: תודה, שמענו אותך.

זהבה גלאון: אני מדברת לגופו של עניין.

יעקב מרגי: לסכם, יש לך משפט אחרון.

מרדכי יוגב: לא, את מדברת לגופה של פוליטיקה זולה.

יעקב מרגי: מוטי, אמרת את דבריך, אל תפריע.

זהבה גלאון: אתם יצרתם את הגולם הזה - - -

מרדכי יוגב: בשמאל הישראלי יש הרבה יותר התראות מכל כיוון, התמכרות לסמים - - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב

זהבה גלאון: אני רוצה לראות ש - - -

מרדכי יוגב: בציבור הציוני דתי יש הכי פחות, הכי - - -

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכל רוזין: יש אלימות וטרור.

מיכל רוזין: באמת, בצד השמאלי כל - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אל תפריעי לראשת המפלגה.

מרדכי יוגב: יש שקרים והכפשות - - -

יעקב מרגי: מוטי יוגב, פעם שלישית.

יעקב מרגי: בלי סדרן, הוא ייצא לבד.

יעקב מרגי: הוא רצה את זה, הוא הזמין את זה.

חיים ילין: אי אפשר ככה.

זהבה גלאון: אדוני, עד שלא יפנו את ה - - -

יעקב מרגי: יש לך תהיות או תמיהות?

<קריאה: כן, ודאי.

יעקב מרגי: אני מבטיח לך שאני לא איישב לך אותם.

זהבה גלאון: עד שלא יפנו את המאחזים הבלתי חוקיים, אדוני - - -

יעקב מרגי: אני לא אצליח ליישב לך אותם.

זהבה גלאון: אדוני, עד שלא יפנו אותם - - - אתמול ראש הממשלה התנה העברת תקציב לאוכלוסייה הערבית בישראל ועמידה בכמה קריטריונים, לא ראיתי שהוא מתנה התניה דומה, העברת כספים, בשמירה על מאחזים.

יעקב מרגי: קריאתך נרשמה ונשמעה, תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת רוזין.

זהבה גלאון: אדוני, תרשה לי משפט אחרון, ברשותך.

זהבה גלאון: אני חושבת שהדרישה - - - אמנם אנחנו בוועדת החינוך, הדרישה היא הרבה מעבר למערכת החינוך שצריכה לפעול.

זהבה גלאון: הדרישה היא הרבה יותר רחבה, הדרישה היא למדינה כמדינה, לצבא כצבא, למשטרה כמשטרה ולשב"כ, לפעול ביד תקיפה, לא רק נגד אותם נערים, אלא נגד מי שנותן להם את המעטפת החינוכית.

מיכל רוזין: אני לא ארחיב, אני כמובן מסכימה עם הדברים.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד כמה נקודות קצרות ולשאול שאלות.

מיכל רוזין: אמרת שבדבריי אני אוכל לשאול וגם לקבל מענה.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: הם ירשמו ולאחר מכן ניתן להם את זכות התגובה בסוף, משטרה, משרד החינוך.

מיכל רוזין: אני רוצה לומר שכשאנחנו מדברים, כל האמירות שנוער הגבעות, כאילו איזה ילדי פרחים שנמצאים על גבעות ובואו נשלח אותם לחולות, או עשבים שוטים וכדומה, אני חושבת שזה מצמצם לחלוטין את התופעה.

מיכל רוזין: ולא שאני לא חושבת שמערכת החינוך או מערכת הרווחה וכמובן משטרה צריכה לטפל בעניין הזה, אבל כמובן צריך להסתכל על זה כתמונה הרבה יותר רחבה וכשזה התחיל בלעקור עצי זית לפלסטינים או סתם להרביץ לילדים פלסטינים ולפגוע בבסיסי צה"ל וברכוש צה"ל ובחיילי צה"ל, אז העלימו עין ואמרו 'טוב, בסדר, נו, הם מוציאים את הרגשות הקשים שלהם' - - -

יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע, אני מסכים איתך ואמרתי את זה.

מיכל רוזין: לאט לאט זה כמובן הלך והסלים ובאותה פעם, לצערנו, הרצח המתועב בדומא, הצליח להם, במרכאות, לפני זה הם שרפו כמה וכמה בתים, פשוט לא היו שם אנשים.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול כמה שאלות ואני חושבת שהנקודות האלה חשובות, אני רוצה לשאול את המשרד לבטחון פנים.

מיכל רוזין: אני טענתי בשנה האחרונה שיש קשר הדוק בין בנצי גופשטיין וארגון להב"ה למה שקוראים נוער הגבעות.

מיכל רוזין: טענתי את זה ואמרו לי 'את עושה בלבול בין הדברים'.

יעקב מרגי: תשאלי, אל תנאמי על כל שאלה, כי אין לנו זמן.

מיכל רוזין: אבל תן לי.

יעקב מרגי: תשאלי את השאלות.

מיכל רוזין: אנשים פה נתנו פה נאומים - - -

יעקב מרגי: הרי יש לך כמה שאלות ואני כבר רואה את הנולד ואת כבר אמרת את הנאום הזה, אז תשאלי שאלות למה את מתקוממת?

מיכל רוזין: אז זה השאלות.

יעקב מרגי: לא, כל שאלה זה נאום.

מיכל רוזין: למה רק לי אתה מפריע?

יעקב מרגי: מה אני אעשה, כנראה - - -

מיכל רוזין: זה חשוב, זה חלק מהשאלה.

מיכל רוזין: כשאני הבאתי נתונים לגבי דירות בירושלים, בפתח תקווה, במקומות כאלה, שבהם בנצי גופשטיין אוסף את אותו נוער שוליים, אותם אלה שנושרים ממערכות החינוך ומפעיל אותם נגד זוגות מעורבים, מפעיל אותם ברחובות ירושלים באלימות נגד ערבים, בפתח תקווה בפארק הגדול, בכל המקומות האלה, אמרו לי 'אין קשר, את עושה בלבול'.

מיכל רוזין: פתאום אנחנו רואים שבנצי גופשטיין הוא עמוק עם החבר'ה האלה, גם הבת שלו נשואה לאחד מהם, גם בתוך הפעילות עצמה והם מקבלים גיבוי.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול האם אכן נבדק הקשר הזה, האם רואים את הקשר הזה?

מיכל רוזין: ראינו את זה בשתי החתונות, שבנצי גופשטיין היה, אותה חתונת דמים עם הריקודים וכדומה.

מיכל רוזין: אף אחד לא מדבר על זה שיש שם מבוגרים, שישבו, אפרופו סמכות הורים, וראו את כל זה מתקיים ואף אחד לא דיבר שום דבר.

מיכל רוזין: אז אני רוצה לשאול דבר אחד, על בנצי גופשטיין וארגון להב"ה, האם מטופל העניין הזה, כי הוא ממשיך לגייס את בני הנוער האלה ולהושיב אותם בכל מיני דירות ריקות במרכז הארץ, בירושלים וכדומה ומפעיל אותם.

מיכל רוזין: ואני רוצה לשאול עוד דבר, אני מבינה - - -

יעקב מרגי: לקח לך שתי דקות לשאול את השאלה הראשונה, ואת מעירה לי על ההערה שלי.

מיכל רוזין: נכון, השאלה השנייה יותר קצרה.

מיכל רוזין: אבל לא נאמתי תיאום, אני שואלת שאלה.

יעקב מרגי: נאמת נאום, זו לא שאלה.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול, אני מבינה גם שיש תופעה, והיא גם תופעה שנובעת מאופן החיים שלהם, של נישואים מוקדמים, גם בעניין הזה של נישואים מוקדמים, שנרשמים כמובן באיחור של שנה-שנתיים, אנחנו מכירים את זה בעוד קהילות, גם שם זה נעשה, זה נעשה על ידי רבנים, גם זה לא נעשה בידי רק בני הנוער, גם פה מעורבים רבנים.

מיכל רוזין: האם ידוע על זה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נרשמו השאלות, יתקבלו תשובות.

מיכל רוזין: תודה.

יעקב מרגי: ישראל רצון, ראש מרכז מה"ו, תסביר להו מהו באמת.

<ישראל רצון: מרכז מה"ו הוקם לפני תשע שנים בירושלים - - -

יעקב מרגי: רק דבר בקצב, כי אין לנו בניחותא שלך - - -

<ישראל רצון: אם אני אדבר מהר לא יבינו מה אני אומר.

<ישראל רצון: אני יכול לומר שאני די מתבייש בדיון הזה - - -

יעקב מרגי: מותר לך.

<ישראל רצון: כי הרבה הולך לכיוונים פוליטיים ואני לא חושב שזה הדיון.

<ישראל רצון: אתם, הפוליטיקאים הם לךא הכתובת לדיון הזה מפני שהם תופסים את זה מהכיוון הפוליטי - - -

מיכל רוזין: בוודאי שכן.

יעקב מרגי: אדוני, אל - - -

<ישראל רצון: אנחנו עוסקים - - -

יעקב מרגי: בוא, סליחה, דבר איתי.

<ישראל רצון: אנחנו עוסקים - - -

יעקב מרגי: הלו, זה לא תפקידך להעביר ביקורת על הפוליטיקאים או חברי כנסת.

יעקב מרגי: תגיד לי מה אתה עושה, שאלתי אותך מה זה מה"ו.

<ישראל רצון: אנחנו נותנים מענה לנערים ונערות בגילאי 17-18, נערים שבדרך כלל נושרים מהמערכת, הם פונים אלינו.

<ישראל רצון: כי מי שנמצא לא צריך אותנו.

<ישראל רצון: אנחנו נותנים להם מידע, הכוונה וייעוץ בגילאים האלה, לאן להמשיך אחרי שהמסגרת נגמרת.

<ישראל רצון: זה היה בנתיב מאיר בירושלים תשע שנים, לפני כן הקמנו את זה כדבר עצמאי שלנו, לתת מענה לא רק לנתיב מאיר בירושלים אלא לכל הנערים, זה נערים חרדים, מגזר כללי, מגזר דתי לאומי - - -

יעקב מרגי: נוער הגבעות קיבלו מ - - -

<ישראל רצון: כן, היו אצלי נוער גבעות.

<ישראל רצון: גם כאלה היו אצלי.

<ישראל רצון: אני רוצה לומר שאני, אל"ף, מסתייג באופן מוחלט מהביטוי שהצמדת להם, סליחה על הביטוי, בקטריות, גידול ממאיר, אני מסתייג מזה בכל צורה.

יעקב מרגי: תמליץ לי על ביטויים אחרים אחרי הדיון, אני אשתמש בהם.

<ישראל רצון: אני מצטער מאוד, אין להם פה פֹּה, אני לא הפה שלהם, כי אני לא בא מהם - - -

יעקב מרגי: אין להם זכות דיבור גם.

<ישראל רצון: לא, לא, יש להם זכות דיבור.

<ישראל רצון: אלה הנערים - - -

יעקב מרגי: זו דעתך ודעתי.

<ישראל רצון: משרד החינוך משקיע בהם המון, אתם באתם בהאשמות פה גם למשרד החינוך וגם למשטרה, באים בהאשמות, הפוליטיקאים באים בהאשמות, מאשימים אותם, מה עשיתם, מה לא עשיתם, לדעתי הוא עושה המון, חמ"ד עושה המון, אין לך מושג כמה שהמכינות והמסגרות החינוכיות שייצרנו, מגיע צל"ש לחמ"ד.

<ישראל רצון: יש לך ישיבה כמו בסוסיא שמצמיחה - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא שם, אתה לא מבין?

יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים על ההצלחות.

<ישראל רצון: יש המון שנותנים מענה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מדברים על הצלחות.

<ישראל רצון: לא, צריך לראות את זה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הכישלון.

<ישראל רצון: נותנים מענה לאלפי בחורים, לאלפי בנים ובנות.

<ישראל רצון: נכון שיש כאלה שנשרו מהמערכת, אנחנו צריכים לדעת להתחבר אליהם.

<ישראל רצון: אני נמצא איתם כי הם מגיעים אלינו, אני נמצא בירושלים, גבעת שאול, קרית משה - - -

יעקב מרגי: מי שמגיע אליך, סלח לי, אדוני, תקשיב, אני ארגיע אותך קצת.

יעקב מרגי: אני מעורב בהרבה יוזמות ומצדיע ליוזמות ומעריך יוזמות וכל נשמה תועה צריך לעשות הכול להציל אותה, בסדר?

יעקב מרגי: עם כל זה אותן בקטריות ואני עומד על זה - - -

<ישראל רצון: אני מסתייג - - -

יעקב מרגי: בסדר, תסתייג.

יעקב מרגי: מותר לך.

יעקב מרגי: אמרת, אל תפריע לי.

<ישראל רצון: לא, אלה הבנים שלנו.

יעקב מרגי: בסדר, זה הבנים שלי, גם אחים שלי.

<ישראל רצון: בסדר, זה הבנים שלי ושלך ושלה ו - - -

יעקב מרגי: בסדר, אני מתבייש גם ב - - - הם בנים ואני מתבייש בהם.

<ישראל רצון: מכל המגזרים.

יעקב מרגי: ואני מתבייש בהם, סליחה.

יעקב מרגי: תן לי רגע, אל תפריע לי.

מיכל רוזין: - - - הבנים שלי לא - - -

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

יעקב מרגי: אתה אומר לי מה אתה עושה פה בירושלים, סלח לי אדוני, ההצלחות שלך, בסדר.

יעקב מרגי: מי שבא אליך לירושלים או מי שבא למכינה או לחווה חקלאית או לכפרי הנוער, אני מכיר, תאמין לי, אנשים שהיו בכיכר החתולות היו בהגדרה של תחתית האדם, לא היית רוצה לראות חיה או בהמה במצב שלהם וכפרי הנוער הצילו אותם.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על העשייה הזאת, אתה כנראה טעית בדיון.

יעקב מרגי: זה שאתה מטיף לחברי הכנסת, בוא תקשיב, אתה טעית בדיון - - -

<ישראל רצון: אני לא מטיף - - -

יעקב מרגי: אני לוקח אותך, רוצה לעשות סטרט אפ ממה שאתה עושה, צריך לעשות את זה אצלם שם.

יעקב מרגי: מי שבא אליך יודע שהוא חולה, אני מדבר על אלה שמתכחשים למחלה שלהם, שלא באים לטיפול וייעוץ.

<ישראל רצון: אז אני מגיע אליהם.

<ישראל רצון: אני הייתי בקרית מלאכי ובקרית גת שלוש שנים, הנוער הזה - - -

יעקב מרגי: טוב, אני רוצה לסכם את הדיון.

<ישראל רצון: ולכן אני חושב שהדיון הנכון, המשטרה עושה המון וגם הצבא - - -

יעקב מרגי: תודה, בסדר.

<ישראל רצון: מה שאתם צריכים לעשות זה באמת להגיע אליהם, לבחורים האלה, לבנים האלה, ולתת להם את המענה הנכון כדי לעשות את זה.

יעקב מרגי: תבורך על מה שאתה עושה, אבל אני רוצה שתבין איפה אנחנו נמצאים.

יעקב מרגי: הגברת רצתה לדבר?

יעקב מרגי: דרורה קלמנט.

יעקב מרגי: בבקשה, יש לך שתי דקות.

<דרורה קלמנט: תודה רבה.

<דרורה קלמנט: אני חלק מהארגונים החברתיים, אבל אני פה לא במסגרת הזו, אני גם לשעבר - - -

יעקב מרגי: יש לך נוער גבעות?

<דרורה קלמנט: כן.

יעקב מרגי: תתמקדי.

<דרורה קלמנט: אני אתמקד.

<דרורה קלמנט: כתושבת יו"ש ולשעבר מצפון תל אביב יש לי פה קצת נתק בין העניין הזה של אתם ואנחנו.

<דרורה קלמנט: אנחנו כולנו עם אחד, יש פה בעיה - - -

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך, אחרי שנתרפא מהמחלות שלנו נטפל בסמנטיקה.

יעקב מרגי: תקשיבי, זו הבעיה שלי.

יעקב מרגי: הרי בסיכום שלי - - - סליחה - - -

<דרורה קלמנט: לא, לא, אין - - -

יעקב מרגי: תעצרי.

יעקב מרגי: אין אנחנו והם, תעצרי, אל תשחילי לי מילים, יש עם אחד, בסדר?

<דרורה קלמנט: נכון, זה מה שאני אומרת.

יעקב מרגי: לא, אני לא שם.

יעקב מרגי: עם כל זאת אני אשתמש בטרמינולוגיה הקיצונית, את יודעת למה?

יעקב מרגי: כי גם השב"כ, גם המשטרה, גם הכירורג הכי מוצלח, כשיש גידול ממאיר הוא עוקר אותו, חותך בבשר החי.

יעקב מרגי: חותך, אחד הטיפול - - -

<דרורה קלמנט: אני אומרת ש - - -

יעקב מרגי: סליחה, תני לי לדבר.

יעקב מרגי: את לא מפריעה לי.

<דרורה קלמנט: אבל אמרת שיש לי שתי דקות.

יעקב מרגי: אחת הדרכים לטפל במערכת העוטפת והמחבקת שלהם זה להשתמש בביטויים האלה.

<דרורה קלמנט: הבנתי, אני יכולה להגיד מילה?

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: אל תטיפו לי, תעשו טובה.

יעקב מרגי: אל תטיפו.

יעקב מרגי: אמרת, נקודה.

<דרורה קלמנט: אני לא מטיפה, אף אחד לא מטיף פה, אני רוצה להגיד דבר אחד, רצח זה רצח.

<דרורה קלמנט: נתחיל מזה.

<דרורה קלמנט: אחרי זה יש אנשים שגרים שם, אנשים שהם כמו כל אחד פה, אנשים נורמליים ויש פה גישה פה לצאת ולהגיד שכולם - - -

יעקב מרגי: בסדר, תודה.

יעקב מרגי: הבנתי את המסר.

<דרורה קלמנט: וזו בעיה.

<דרורה קלמנט: צריך ל - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אתייחס למה שאמרת.

<דרורה קלמנט: רגע, שנייה.

יעקב מרגי: לא, אין לי זמן.

<קריאה: תן לה לדבר.

יעקב מרגי: נתתי לך, חשבתי נוער גבעות.

<דרורה קלמנט: אמרת שתי דקות.

יעקב מרגי: לא, זהו, נגמרו לך.

<קריאה: היא לא דיברה.

יעקב מרגי: שתי הדקות שלי זה לא שלך.

<דרורה קלמנט: בבקשה, תנו למישהו ש - - -

יעקב מרגי: לא, תקשיבו.

יעקב מרגי: מישהו התבלבל פה, תקשיבו טוב טוב.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר, אף אחד לא עושה הכללה ואמרתי את זה בפתיח, כי ידעתי שיש כאלה שיילכו לשם.

יעקב מרגי: אף אחד לא עושה הכללה, לא כל יהודה ושומרון - - - את יודעת מה, אני לא עושה הכללה על כל נוער הגבעות, בסדר?

יעקב מרגי: לא כולם - - -

<דרורה קלמנט: אני לא הצלחתי - - -

יעקב מרגי: תני לי לדבר.

יעקב מרגי: לא אלייך, לדבר.

יעקב מרגי: אף אחד לא רוצה לעשות הכללה, כלום.

יעקב מרגי: במבחן התוצאה אנחנו יודעים היום שמהקבוצה הזו יצאו כל המרעין בישין שאנחנו היום מלקקים את הפצעים שלנו כחברה.

יעקב מרגי: לכן אני קורא את הסיכום של הדיון הזה –

מיכל רוזין: אבל לא נתנו לי תשובות.

יעקב מרגי: אתה רוצה להתייחס לשאלות שלה?

יעקב מרגי: בבקשה, תתייחס.

<אודי לוי: בקצרה, קודם כל לגבי החתונה, היא מטופלת, הן בהיבט של טיפול בבגירים והן קטינים, קיבלנו אישורים לפתיחה בחקירה גם בעבירות של הסתה לאלימות ועוד עבירות נוספות.

<אודי לוי: בינתיים יש כ-10 עצורים בנושא הזה.

<אודי לוי: הסיפור של להב"ה טופל על ידי היחידה, נעצרו לא מעט אנשים, התיקים חונים בפרקליטות ושם זה הכתובת.

יעקב מרגי: תודה, אני חושב שענית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לפעול בפעולה יזומה במערכת החינוך, בשעת חינוך או כל מסגרת שהוא ימצא לנכון, לדבר על התופעה המסוכנת הזאת שנקראת נוער הגבעות, פעולות תג מחיר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ישראל, שהיא גורם האכיפה במועצות האזוריות בנימין ושומרון, לשנות את הגישה ולפעול כפי שמטפלים בהגדרה של פצצה מתקתקת בכל הסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את היעדרותם של ראשי המועצות האזוריות, בנימין, שומרון, שלא מצאו לנכון לשלוח, אפילו לא נציגיהם ולא גם נציגי השלטון המקומי.

יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שהטיפול בנוער הגבעות, שברובו נוער נושר של מערכת החינוך, כשל, כשל בכל המערכות – כשל מבחינת משרד החינוך, הן מבחינת המשרד לבטחון פנים והן מבחינת מערכות הרווחה.

יעקב מרגי: אני קורא למשרד ראש הממשלה למנות ממונה ישיר שייקח אחריות בלעדית לטיפול רב מערכתי, לפירוק ולטיפול המשך באותם נערים ובגרעין הקשיח של נוער הגבעות ולאכוף אף במסגרות של המערכת התומכת.

יעקב מרגי: עד כאן הדיון והפרוטוקול.