ועדת המשנה לתחבורה ציבורית, כנסת 20, פרוטוקול מספר 6, 2016-01-04 09:25

דב חנין: חברות וחברים, בוקר טוב.

דב חנין: אני מתנצל על האיחור.

דב חנין: כך נראית מדינה שתלויה ברכב פרטי – פקקים בכניסה לירושלים.

דב חנין: המצור על ירושלים בעצם לא הוסר ב-1948, רק שינה צורה, ואנחנו ניסינו לפרוץ אותו הבוקר, אבל לצאת מתל-אביב ב-7:00 בבוקר זה לא מספיק.

דב חנין: אז מי שרוצה להגיע לירושלים ב-9:00 צריך לצאת ב-21:00 בערב שלפני כנראה.

דב חנין: בוקר טוב לכולם.

דב חנין: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת המשנה של ועדת הכלכלה לענייני תחבורה ציבורית.

דב חנין: בוקר טוב לחברתי, חברת הכנסת יעל פארן, שהצליחה לפרוץ את הפקקים לירושלים.

דב חנין: גברתי מנהלת הוועדה.

יעל כהן-פארן: ככל שאתה גר יותר רחוק, אתה יוצא יותר מוקדם.

דב חנין: כן, ועדיף לצאת אתמול כדי להגיע לירושלים בבוקר.

דב חנין: כך נראית מדינה שתלויה ברכב פרטי, ואנחנו בוועדה הזו מנסים לייצר אלטרנטיבה של תחבורה ציבורית טובה במדינת ישראל.

דב חנין: הנושא שאנחנו דנים בו הבוקר קשור לחידה – מהו המתקן הציבורי שסגולתו היא שבקיץ איננו נותן צל ובחורף איננו נותן מחסה מהגשם?

דב חנין: זו לא חידה קשה כי כל אזרחי ישראל יודעים שהתשובה לה היא תחנות ההמתנה של התחבורה הציבורית.

דב חנין: זו אולי תשובה מאוד קלה וזמינה, אבל מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: אנשים בישראל ממתינים בתחנות המתנה, לאוטובוסים במיוחד, לעתים גם לרכבת, לרכבת הקלה, בשמש בקיץ, בגשם בחורף.

דב חנין: תחנות אוטובוס הן כל דבר חוץ מלהיות דבר שמתאים ונוח לבני אדם.

דב חנין: אז אנחנו מקיימים היום דיון שנועד להתחיל איזשהו שינוי בעניין הזה, ואחד האורחים שלנו בדיון הזה הוא ד"ר מרטין וייל, שיש לו הרבה זכויות.

דב חנין: הוא בעברו היה מנכ"ל קרן ברכה, אבל אנחנו הזמנו אותו מכיוון שהוא היה בעצם המוביל של תערוכה וכנס שעסקו בצל במרחב הציבורי, ולא מעט דוגמאות של חוסר צל נגעו בעצם לתחנות אוטובוסים.

דב חנין: אני מבקש מד"ר וייל לפתוח את הדיון ואולי להביא בפנינו כמה דוגמאות של איך נראות תחנות אוטובוס אצלנו ואיך נראית התנהגותם של האנשים עם תחנות האוטובוס האלה.

דב חנין: בבקשה, אדוני.

<מרטין וייל: זו קצת אנומליה ביום חורפי כזה לדבר על צל בקיץ, אבל בכל זאת יותר מאשר חצי שנה, הייתי אומר אפילו עד שמונה חודשים, אנחנו עדים לכך שאנשים מחפשים צל, בורחים לצל, ולצערי לא מוצאים מכיוון שאין מספיק מודעות לצל, לא רק בתחנות אוטובוס.

<מרטין וייל: אתם רואים כאן דוגמה טיפוסית של פרגולה שהיא פרגולה שבמקרה הזה מצולמת בדימונה, אבל בכל הארץ יש כאלה שבונים בכוונות טובות פרגולה ואחר כך שוכחים לכסות אותה ואין צל.

<מרטין וייל: בתחנות האוטובוס אנחנו משתמשים, היום מה שמאוד en vogue אלה תחנות שהן כנראה תוצרת צרפתית, מחברה בשם "דקו", והיא מתאימה מאוד לפריז אני מניח, אבל היא לא כל כך מתאימה לאקלים שלנו בארץ.

<מרטין וייל: והנה אנחנו רואים את הדוגמה הטיפוסית שאנשים עומדים מאחורי התחנה במקום בתוך התחנה ומחפשים מקלט.

<מרטין וייל: העניין נובע מכך שהתחנה, היא מעוצבת באופן קבוע והיא לא מתחשבת בכלל בכיוון שלה, כלומר אולי אם התחנה הזאת הייתה עומדת עם הגב שלה לדרום זה היה פותר קצת את הבעיה, אבל באותו זמן ששמים אותה איפה שנוח להעמיד אותה, היא הרבה פעמים לא מתאימה לצרכים של הקהל.

<מרטין וייל: ואתם רואים פה עוד ועוד דוגמאות של ערים שונות בארץ, של התחנות שבאמת הושקע בהן הרבה מאוד כסף אבל אי אפשר לשבת בהן, והקהל עומד מאחור.

<מרטין וייל: אם יש להם מזל, יש איזה עץ בסביבה ואז הם מחפשים מקלט מתחת לעץ.

<מרטין וייל: האם יש פתרון לעניין הזה?

<מרטין וייל: הפתרון היחידי הוא שייפנו למעצבים מתוך הנחיות ברורות שחייבים לעצב תחנות שמספקות צל, אולי לא בכל שעות היום אבל ברוב שעות היום, ובעיקר כמובן באמצע היום כשהכי חם.

<מרטין וייל: התחנות האלה הן ממש לא פונקציונליות, והדבר המוזר הוא שבארץ אין כמעט מודעות.

<מרטין וייל: לצערי, לא מלמדים צל באקדמיה, האדריכלים היום, אפילו אדריכלי נוף, יוצרים פארקים שהם מאוד יפים אבל אין בהם צל, והדבר הזה לא רק מתבטא כאן בתחנות אוטובוס, כמובן גם בחצרות בתי-ספר, מגרשי משחקים, מגרשי ספורט, בתי קברות, מדרגות ציבוריות.

<מרטין וייל: אנחנו כאן מדברים על תחנות אוטובוס, אז הבאתי את הדוגמה, אני חושב שהיא מדברת בפני עצמה ואין הרבה מה להוסיף.

<מרטין וייל: יש כאן עוד דוגמה בתל-אביב.

<מרטין וייל: כאן זו דוגמה שלתחנה היה מזל, אם אפשר להגיד ככה, כי מיקמו אותה מתחת לשני עצים, והשילוב של העצים והתחנה נותן מיקרו אקלים נעים שאנשים יכולים לשהות בו.

<מרטין וייל: זה כמובן מקרה שהקימו את התחנה אחרי שהעצים כבר גדלו, אבל אפשר גם לחשוב על תכנון שהוא כזה שמיקום התחנה יהיה בשילוב עם עצים או מה שלפי דעתי לא מנוצל מספיק זה הצל שמטילים בניינים גבוהים בהרבה מקומות מרכזיים אורבניים, שהצל קיים רוב שעות היום, והצל הזה של הבניינים הגבוהים הרבה פעמים לא מנוצל.

<מרטין וייל: אתם רואים שטיפוסי שהעיריות, מה שעושים היום, שותלים גם את העצים הלא מתאימים.

<מרטין וייל: בעיקר בערי הדרום שותלים את הדקלים האלה, וזאת מדרכה טיפוסית שאפשר לראות אותה גם באשדוד וגם בדימונה, בירוחם ובאשקלון, שבעצם מי שמטייל שם, אין לו מקלט מצל, והדבר מונע מכך שאנשים מסתובבים במרחב הציבורי ברוב שעות היום.

<מרטין וייל: דוגמה הכי טובה כמובן זה הכיכר בתל-אביב, כיכר "הבימה", מי שהיה שם באמצע היום יכול להבין שממש אי אפשר לשהות שם.

<מרטין וייל: עשיתי תערוכה בנושא ובא האמן שעיצב את הכיכר ואמר לי, אבל הזמינו ממני כיכר, לא הזמינו ממני צל.

<מרטין וייל: והוא כנראה צדק, כלומר כאן לא רק המעצב הוא אשם, גם המזמין הוא אשם.

<מרטין וייל: אם המזמינים לא מודעים והם לא מזמינים כיכרות או תחנות אוטובוס כמו שצריך, אז המרחב הציבורי נשאר במשך חצי שנה בלתי נסבל בחום.

<מרטין וייל: אני יכול להגיד לכם שהתגובות העיקריות שקיבלתי על התערוכה היו תגובות דווקא מהמגזר הרפואי.

<מרטין וייל: הרופאים טוענים שלדוגמה, בחצרות בתי-ספר או במגרשי משחקים מאוד מסוכן לילדים השמש מכיוון שיכולים להסתנוור וזה פוגע בעיניים מצד אחד, מצד שני כמובן הסכנה של המלנומה.

<מרטין וייל: מגזר אחר שמאוד קשה לו עם הנושא הוא המגזר של מדריכי תיירים, שטוענים שאין להם לאן לברוח עם התיירים שלהם.

<מרטין וייל: הם עומדים למעלה במצדה, עומדים בכל מיני מרחבים ציבוריים, והם חייבים להסביר לקהל בשמש הקופחת, וזה לא מצדיק הצלחה גדולה.

<מרטין וייל: כאן אתם רואים מדרכה אחרת טיפוסית.

<מרטין וייל: שתלו את העצים אבל כאשר שותלים עצים ולא חושבים על הצל, אין הרבה משמעות וחשיבות לעצם העובדה ששתלו את העצים.

<מרטין וייל: יש כאן עוד דבר אחד שנוגע אולי בנושא תחבורה.

<מרטין וייל: אתם רואים את המצב הטיפוסי שיש מגרשי חנייה עצומים של קילומטרים שבקלות אפשר היה להטיל עליהם צל.

<מרטין וייל: יש היום טכנולוגיות חדשות – ראיתי את זה ביוטבתה למשל – כיסו את מגרשי החנייה עם פאנלים סולאריים, אז יש כאן יתרון כפול, גם יש צל וגם מרחבים גדולים כאלה יכולים להפיק אנרגיה.

דב חנין: תודה רבה, ד"ר וייל.

דב חנין: אני ארצה להעביר את רשות הדיבור לארגוני המשתמשים בתחבורה הציבורית.

דב חנין: מר גיל יעקב, אתה מנכ"ל ארגון 15 דקות, שהוא ארגון צרכני התחבורה הציבורית בישראל.

דב חנין: הזדמנות לשוב ולהודות לך על הפעילות שלכם וגם על שיתוף הפעולה שלכם אתנו, הוועדה למען התחבורה הציבורית.

דב חנין: בבקשה, אדוני.

יעקב גיל: תודה, וזה באמת חשוב שיש את הוועדה לתחבורה ציבורית לראשונה בכנסת, ובהחלט פלטפורמה טובה לקדם דברים.

יעקב גיל: אני רוצה להמשיך אולי את דבריו של מרטין בהיבט של תחנות האוטובוס החדשות שנבנות היום, כשבעצם אנחנו רואים איזושהי תנופה סך הכול של בניית תחנות חדשות אבל התופעה שרואים אותה בשטח היא חוסר עקביות וחוסר אחידות בעצם לגבי הביצוע של התחנות האלה.

יעקב גיל: אנחנו רואים יותר מדי תחנות שהן שקופות, יותר מדי תחנות שהגגות שלהן פתוחים והם לא מגנים מפני השמש ולא מפני הגשם, ובעצם יש שורש אחד לעניין הזה וזה הסטנדרטים.

יעקב גיל: אין היום איזשהו תקן מחייב שמחייב באופן ברור ומוחלט את כל הגופים וכל השחקנים באיזשהם סטנדרטים מהי תחנה שמשרתת את צורכי הנוסע.

יעקב גיל: ישנן הנחיות של משרד התחבורה, שבעצם ניתן לקבל תקצוב ממשרד התחבורה לבניית תחנות במידה ועושים אותן בהתאם להנחיות, אבל ההנחיות האלה לא חלות, לא על השחקנים החדשים בשוק כמו "ג'יסידקו", שמרטין הזכיר, או החברות הפרטיות שמתחילות לבנות תחנות עבור העיריות, ולמרבה ההפתעה הן גם לא חלות על גופים שמקבלים מימון ממשרד התחבורה.

יעקב גיל: למשל, "יפה נוף" הקימה תחנות חדשות בחיפה, עם שני מקומות ישיבה במקום ארבעה כמו שמופיע בהנחיות, עם תחנות שקופות וכולי, והדבר הזה פשוט לא יכול להימשך.

יעקב גיל: אני חושב ששורש הבעיה הוא לא רק בהיעדר הסטנדרטים והתקנים, אלא שתחנה, אין לה בעצם אבא ואימא אמיתיים.

יעקב גיל: תחנת אוטובוס בישראל תלויה בשלושה גורמים, שכולם צריכים לתאם ביניהם ולפעול כדי שמשהו יזוז בתחנה.

יעקב גיל: המיקום של התחנה מאושר על-ידי משרד התחבורה.

יעקב גיל: העיריות יכולות לבקש את המיקום, להציע את המיקום, בסוף מי שמאשר זה משרד התחבורה.

יעקב גיל: העיריות עצמן אחראיות על התחזוקה של התחנות ועל ההקמה שלהן, והמידע בתחנות הוטל על המפעילים של התחבורה הציבורית.

יעקב גיל: זאת אומרת, תחנה אחת, אחראים עליה הרבה מאוד גורמים ולאחרונה גם נוספו הגופים הפרטיים שמקימים תחנות, כמו "ג'יסידקו", ובפועל התוצאה בשטח מדברת בעד עצמה.

יעקב גיל: כדי להזיז תחנה, כדי להפוך אותה לנגישה, כדי לבחור מיקום חדש לתחנה, כדי לייצר תנאים טובים להמתנה, אתה צריך לעבור את הביורוקרטיה הזאת.

יעקב גיל: זה לא מצב שיכול להמשיך, צריך להסדיר בעצם מי האבא והאימא של הדבר הזה, וגם במיוחד את הסטנדרטים שיאפשרו לנוסעים ליהנות מתנאי המתנה נוחים.

יעקב גיל: אני לא יודע למה הנושא של תחנות שקופות התחיל לתפוס תאוצה.

יעקב גיל: זה אולי יפה מבחוץ, זה בעיקר טוב לפרסומות, כדי שנוכל לראות את הפרסומות מכל מקום, אבל זה ממש ממש לא מתאים לאקלים הישראלי, במיוחד בקיץ, וגם הנושא של הגגות הפתוחים בתחנות, שבעצם יש לך גגון פתוח שגם מאפשר נגישות טובה לראות את הפרסומת ודברים מהסוג הזה, אבל זה ממש לא מתאים לתנאי מזג האוויר.

יעל כהן-פארן: השאלה, גיל, מה זה גגון פתוח.

יעל כהן-פארן: שאין גגון?

יעקב גיל: בנייר שחילקתי למשל, אתם יכולים להסתכל בתמונה השנייה – בעצם הגג מורם, יש איזשהו פתח.

תמר זנדברג: זה הגגון ה"ממריא".

יעקב גיל: הגג הוא בזווית ואז אתה עומד ואתה תחטוף מאיפשהו את הגשם.

דב חנין: חייבים להגיד שהשקיעו הרבה מאמץ וחשיבה ברעיון איך לייצר גג שבו לא תהיה שום הגנה מהגשם.

יעקב גיל: נכון.

יעקב גיל: למשל, בתמונה החמישית של תחנה עם פרסומת מלאה, רואים אפילו שהדפנות של התחנה פתוחות כדי שיראו את הפרסומות, וזה ממש לא נותן הגנה.

<מיטל להבי: למטה משמאל.

יעקב גיל: כן, באמצע משמאל.

יעקב גיל: בקיצור, התמונה, לפחות לגבי התחנות החדשות, היא מאוד בעייתית.

יעקב גיל: עדיין, במקומות שבהם אין את הפרסומות, גם שם לפעמים עושים טעויות.

יעקב גיל: בוחרים למשל חומרים שלא מתאימים לאקלים הישראלי.

יעקב גיל: אתה יכול לשבת על ברזל לוהט בקיץ בתחנה או מכסה אותך מין פוליגל שבעצם רק עושה חממה בתוך התחנה.

תמר זנדברג: "מטגן" אותך.

יעקב גיל: זאת אומרת, הדבר הזה פרוץ, ואז כל עירייה, כל גוף עושה מה שהוא חושב, מה שנראה לו הכי נכון.

יעקב גיל: במרבית הפעמים, לצערנו, מי שבוחר את התחנות האלה לא משתמש בתחבורה הציבורית ולא הולך להשתמש בתחנות האלה בעתיד, אז יש כאן בעיה.

יעקב גיל: לצערנו, עיריית תל-אביב פתחה את הפתח לתהליך ההפרטה של תחנות האוטובוס, שלטעמנו גרם להרעה בתנאי ההמתנה, בוודאי בתל-אביב, אבל כמובן שיש מקומות נוספים בארץ.

יעקב גיל: אנחנו יודעים שרמת-גם עשו תהליך דומה, ראשון שקלה את הנושא, נתניה, זאת אומרת זו תופעה שהיא מתחילה להתפשט, וזה הזמן של הכנסת להסדיר את הנושא, לחייב את משרד התחבורה לתקן, לחייב את משרד התחבורה גם שהתקן הזה ייקבע בהתייעצות עם ציבור המשתמשים, עם ארגונים, כל מי שימצאו לנכון, ובעצם לעשות איזשהו סדר בבלגן הזה.

יעקב גיל: זאת הבקשה שלנו לוועדה וכמובן למשרד התחבורה.

דב חנין: תודה רבה, אדוני.

דב חנין: נמצאת אתנו סגנית ראש עיריית תל-אביב, אנחנו מייד נשמע אותה.

דב חנין: אני רק רוצה לספר לכם שבאותו כנס על הצל השתתף מהנדס עיריית תל-אביב, וכששאלו אותו מה קורה עם תחנות אוטובוס וצל בישראל, אז הוא אמר: מה לעשות, השמש זזה, אז אי אפשר לגרום לזה שתחנת אוטובוס תגן מפני השמש.

דב חנין: תשובה, אני חייב להודות, מדהימה.

דב חנין: הוא גם אמר שבעצם בתחנות אוטובוס היום לא צריך להמתין מכיוון שיש Google Maps ויש כל מיני פונקציות שבעזרתן אפשר לא להמתין בתחנות אוטובוס.

דב חנין: אז אולי בכלל צריך לבטל את תחנות האוטובוס, אולי גם צריך לבטל את האוטובוסים, ואנחנו ניסע ישירות בגוגל, וזה גם נכון בוודאי לכל האנשים המבוגרים, שהם בוודאי בעזרת האפליקציות האלה לא צריכים להמתין בתחנות.

תמר זנדברג: אני משתמשת ב-Google Maps ואני יכולה להגיד לך שממתינים בתחנות.

דב חנין: בוודאי שממתינים.

תמר זנדברג: כי התדירות לא מספיק טובה.

דב חנין: בוודאי, בוודאי, בוודאי.

דב חנין: ואני מעיר את זה על עיריית תל-אביב כדי לומר לכם שזה עוד בעיר שבסך הכול ההתמודדות שלה היא יותר מתוחכמת ויותר מתקדמת מאשר במקומות אחרים שבהם לפעמים אין בכלל תחנה, אין כלום, יש רק את העמוד עם השלט.

דב חנין: אין מקום לשבת ואין צל ואין בכלל דפנות ושום דבר.

דב חנין: חברת הכנסת תמר זנדברג ואחריה יער אמיר, שהוא מנהל הפורום לתחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: תודה, אדוני היושב-ראש, ואני מצטרפת לברכות על הדיון ועל הנושא.

תמר זנדברג: אני רוצה להמשיך בדיוק מסוף הדברים של גיל יעקב ולעדכן אתכם כבר, אני קופצת לסוף, שאני הגשתי הצעת חוק בדיוק בכיוון שתיארת, גיל.

תמר זנדברג: הצעת חוק שבעצם מסמיכה את שר התחבורה לקבוע תקן מחייב מה חייבת לכלול תחנת אוטובוס, לרבות הצללה וסכך, לרבות שדה הראייה שיהיה מצד אחד מאפשר, ומצד שני לפתור את בעיית השקיפות שציינת, שבעצם היא טובה מצד אחד אבל היא "מטגנת" את הציבור שנמצא מאחורי לוחות הפרספקס האלה מצד שני; שמתייחסת למקומות ישיבה, להגנה מתנאי מזג אוויר, על כל המשתמע מכך, שזה אומר גם מהגשם, אבל לא פחות מזה, מהשמש – אפרופו סוגיית הצל שהתייחסתם אליה – ומשאירה מקום לשילוט ולמידע, לשילוט לא לטובת, לא הדקורציה ולא הפרסומת אלא לטובת המידע לציבור.

תמר זנדברג: זה בעצם כמה עקרונות שהצעת החוק הזו קובעת, ואני כבר מציעה לוועדה לאמץ את הצעת החוק הזאת ולהפוך אותה להצעת חוק מטעם הוועדה, על מנת שהיא תתקדם כמה שיותר מהר.

<פיני קבלו: היא כוללת בתוכה גם תקציב?

תמר זנדברג: אוקיי.

תמר זנדברג: אז עכשיו, דב, זו הצעת החוק, אני מציעה לעיין בה ולהפוך אותה - - -

<פיני קבלו: זה מאוד מעניין, אנחנו כל הזמן מקבלים הצעות חוק ליישם דברים, אבל אין לנו את הכסף.

יעקב גיל: מתוך התקציב של התחנות.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: אני אגיד לך מה קרה בתחנות האוטובוס.

תמר זנדברג: בעצם אנחנו רואים, וגיל יעקב קצת התייחס לזה בדברים שלו, אנחנו רואים מרוץ לתחתית בנושא תחנות האוטובוס.

תמר זנדברג: יש תחרות בין הרשויות המקומיות מי תעשה תחנה יותר דקורטיבית, שזה מילה "מכובסת" למכוערת, ומי תעשה תחנה יותר כביכול נגישה, שזו מילה "מכובסת" לכמה שיותר שלטי פרסומת.

תמר זנדברג: ויש הפרטה זוחלת, או לא כל כך זוחלת, מואצת, של התחנות לשני גורמים מרכזיים.

תמר זנדברג: אחד, שציין גיל, זה הגורמים – "ג'יסידקו" וגורמים מסחריים כאלה ואחרים שבעצם מקבלים זיכיון, לא לתחנת אוטובוס אלא לעמוד פרסומת, זה אחד; ושתיים, זה למפעילים הפרטיים, או לא הפרטיים, המפעילים השונים שכאשר התחבורה נפתחה לתחרות, חלקם גם הפכו להיות פרטיים, בנושא המידע.

<פיני קבלו: הפרסומת היא אולי יותר במרכז כי כולם פה מתייחסים – נתניה וכולי – אנחנו לפעמים שוכחים שיש גם פריפריה.

תמר זנדברג: מאה אחוז, ובפריפריה רוב תחנות האוטובוס זה עמוד עם שלט, בכלל בלי הצללה, אז שם יש צורך אפילו יותר גדול להצללה כי שם עומדים, ולפעמים זמני ההמתנה יותר ארוכים.

תמר זנדברג: כי במרכז, זה אולי נכון – צחקנו כאן על Google Maps – אבל במרכז בסופו של דבר תדירות האוטובוסים גם יותר גבוהה.

תמר זנדברג: בפריפריה אתה יכול למצוא את עצמך באמצע כביש או באמצע צומת סואן, בלי צל, עם עמוד וזהו.

תמר זנדברג: אז שם אולי – אני לא יודעת – הפרסומת לאלה שעומדים בתחנה ולאלה שנוסעים היא אותו דבר, אולי אין בזה צורך כל כך, אבל צל צריך כי זה לציבור.

תמר זנדברג: אז אני אומרת, יש כאן בעיה של הפרטה – אחד זה למסחר, למסחור הולך וגובר של התחנה וכתוצאה מזה של המרחב הציבורי, ושנית, זה ההפרטה למפעילים.

תמר זנדברג: כשנפתחו המכרזים למפעילים, כולל לתחרות, בעצם מה שקרה זה שהמפעילים אולי מתחרים ביניהם בקווים אבל התחנה היא תחנה, והיא נשארת אתנו במרחב הציבורי.

תמר זנדברג: והרשויות כולן – גם המקומיות וגם משרד התחבורה – פשוט הסירו מעצמם אחריות.

תמר זנדברג: זה התחיל עם המידע, הם בעצם חייבו את החברות איזה מידע צריך להיות בתחנה, ואז אנחנו רואים ג'ונגל שלם של מידע שהתווסף לג'ונגל הדקורטיבי, ופשוט בדיוק כמו שגיל יעקב תיאר, אין דין ואין דיין בתחנות.

תמר זנדברג: ראש עיריית תל-אביב רון חולדאי נוהג לומר, אני לא אחראי על מה שנוסע, אני אחראי על מה שעומד.

תמר זנדברג: תחנה היא עומדת, אבל מה לעשות, היא משרתת את מה שנוסע.

תמר זנדברג: כלומר, אי אפשר בדיוק להפריד בין הדברים האלה, ולא הכול יהיה ב-Google Maps.

תמר זנדברג: ואני, בתור מי שמשתמשת ב-Google Maps, בסוף, להגיע לתחנה, למצוא אותה בצומת ולהיעמד לידה, זה תמיד יהיה במרחב הציבורי הפיזי.

תמר זנדברג: ולכן, ההפקרות הזאת חייבת להיפסק.

תמר זנדברג: זה הפקרות גם של התחבורה וגם של המרחב הציבורי, ואני מציעה – הנחתי בפניך, אדוני היושב-ראש, את הצעת החוק, אני מציעה להתכנס אליה.

תמר זנדברג: היא מאוד מינימלית, היא באמת רק נותנת את הסמכות לשר התחבורה להתקין תקנות, כמובן בהתחשב בחוק הנגישות ובתקנות הנגישות.

תמר זנדברג: יש בה חובת היוועצות עם הגורמים האזרחיים והציבוריים.

תמר זנדברג: היא הצעה מאוד, מצד אחד שמחייבת, מצד שני היא אוורירית ומאפשרת, ואני מציעה שאם צריך, בשינויים הנדרשים, נתכנס אליה ונתחיל לקדם איזשהו תקן מחייב.

תמר זנדברג: תודה.

דב חנין: תודה רבה, גברתי.

דב חנין: יער אמיר, מנהל הפורום לתחבורה ציבורית.

דב חנין: גם לך תודה על שיתוף הפעולה וההובלה של מאבקים של צרכני תחבורה ציבורית.

דב חנין: בבקשה אדוני.

<יער אמיר: תודה, אדוני היושב-ראש, שמאוד משתדל להצטרף ולסייע, לתרום לשיפור התחבורה הציבורית.

<יער אמיר: אני לא אחזור על מה שכבר נאמר פה אבל אני חושב שבשורה התחתונה, המאפיין של תחנות האוטובוס זה מאפיין של כל היחס לתשתיות התחבורה הציבורית במדינת ישראל, שזה חוסר השקעה, חוסר תקציב, חוסר השקעה וחוסר מחשבה.

<יער אמיר: אנחנו מדברים פה על תחנות האוטובוס ספציפית, או כמו שנוהגים לקרוא להן "הסככות" – אבל צריך להתייחס גם למסופי הנוסעים, וגם במסופי הנוסעים יש בעיה של קירוי ובעיה של ספסול ובעיה של הגנה משמש, גשם, רוח, וכן הלאה.

<יער אמיר: מסופי נוסעים יותר גדולים, וקטנים, ואפשר לראות בעיקר בפריפריה תחנות מרכזיות שאין בהן קירוי ואין בהן ספסלים, ואנשים צריכים להמתין בגשם וברוח לאוטובוסים.

<יער אמיר: גם הנושא הזה דורש התייחסות, ולא רק הסככות עצמן.

<פיני קבלו: בעיקר במועצות האזוריות.

<יער אמיר: בהרבה מקומות.

<יער אמיר: אני רוצה להוסיף עוד איזשהו היבט מאוד מאוד חשוב לנושא של תחנות האוטובוס, וזה ההיבט הבטיחותי.

<יער אמיר: מבחינת קביעת התקן של התחנה, מעבר להגנה על הנוסעים מפגעי מזג האוויר, צריך לוודא שהם גם מוגנים מבחינה בטיחותית – שלאוטובוס יש מפרץ ראוי לעצור בו, שהנוסע יכול לעלות בבטחה לאוטובוס, שתדירות הקווים וכמות הקווים שעוצרים בתחנה גם הולמת את המקום שמוקדש לה.

<יער אמיר: כולם מכירים למשל את תחנות האוטובוס באזור בנייני האומה, יש שם כמויות של קווים שמגיעים ולאף אחד אין מקום לעצור בתחנה, ואז הקווים בעצם עוצרים בכביש והנוסעים צריכים לרוץ בין האוטובוסים כדי לעלות על האוטובוס, לנהג אסור לפתוח את הדלת, הנוסע נתקע באמצע הכביש ולא יכול לעלות.

<יער אמיר: יש פה סכנה מאוד גדולה לנוסעים וצריך לתת את הדעת על זה ולקבוע גם איזשהו תקן סטנדרטי ולהסדיר את כל הנושא הזה, וזה קורה המון בכל מקום בארץ.

<יער אמיר: אנחנו נשמח כמובן לתת יד ולעשות ככל שנדרש כדי לשפר את הדברים האלה.

דב חנין: תודה לך, אדוני.

דב חנין: חברת הכנסת יעל כהן-פארן ואחריה פיני גרשון, מהנדס תנועה ארצי של אגד.

יעל כהן-פארן: תודה.

יעל כהן-פארן: תודה ליושב-ראש, אני באמת מברכת גם על הדיון החשוב הזה.

יעל כהן-פארן: אני לא אחזור על דברים שנאמרו, בוודאי הסככות – אני, כמשתמשת תחבורה ציבורית קבועה ב-20 השנים האחרונות, עד שנאלצתי לקבל רכב ולנסוע כל יום לכנסת, אני חייבת לציין שבימים שאין כנסת אני נוסעת בתחבורה ציבורית ומברכת על כך כי באמת, לפחות לחיפה ולתל-אביב יש רכבת.

יעל כהן-פארן: כשתהיה רכבת לירושלים - אני מקווה שסוף סוף תהיה רכבת לירושלים – אני גם אשתמש בה.

יעל כהן-פארן: אבל באמת, התחנות.

יעל כהן-פארן: קודם כול, אני חושבת שצריך, מעבר לחוסר מוחלט של התחשבות בנוסעים שיש בהן, צריך גם לחשוב על חוסר המידע, שלא לומר לפעמים מידע שקרי, ואני רוצה לספר לכם על סיטואציה.

יעל כהן-פארן: במקום שבו אני גרה, פרדס חנה, יש תחנת רכבת ולידה יש מסוף אוטובוסים, שאין בו אוטובוסים אבל יש תחנות.

יעל כהן-פארן: דווקא יש שם הרבה מקום לשבת, והן מקורות היטב ומבטון מצוין, אבל אין שם כלום, אין שום אוטובוס שמגיע לשם.

יעל כהן-פארן: למעשה זה חניון, אבל המידע קיים.

יעל כהן-פארן: יש שם שלטים שהקו הזה הוא לחיפה והקו הזה הוא לזיכרון והקו השני הוא לתל-אביב, ואנשים שלא מכירים כמובן את התחנה – לצערי אני פעם נתקלתי בשתי קשישות שהגיעו מאשקלון וישבו בתחנה, זה היה לפני מספר שנים, היה חום אימים, שיא הקיץ, לפחות היה להן צל, אבל הן פשוט לא ידעו שאין אוטובוס.

יעל כהן-פארן: פניתי בעקבות זה גם באמצעי התקשורת וגם למועצה, למשרד התחבורה.

יעל כהן-פארן: אני לקחתי אותן ליעדן, אגב.

יעל כהן-פארן: הובטח לי שלפחות יכסו את השלט, שלא יהיה כתוב שם שיש אוטובוס.

יעל כהן-פארן: זה לקח, למי שהבטיח – אני לא זוכרת אם זו הייתה המועצה או משרד התחבורה – לקח בערך חודשיים, משהו שאפשר לעשות ביום, ואני צילמתי את הכול.

יעל כהן-פארן: בסופו של דבר הוסתר, אבל מה לעשות, שמו איזשהו דבק לא מאוד עמיד, וזה ירד.

יעל כהן-פארן: עברו שנתיים – גשם, שמש – התחנות עדיין מראות אוטובוסים לחיפה, תל-אביב וזיכרון יעקב, וזה פשוט מדהים.

יעל כהן-פארן: זה מידע שקרי לחלוטין, וזה משהו שאני מאמינה שקיים בעוד כמה מקומות בארץ – אני לא יודעת, אולי אנחנו ממש מקום ייחודי – אבל מידע לאן כן יש קווים ולאן הם מגיעים לפי החוק שעבר בכנסת ושאמור להיות מיושם, היה אמור להיות מיושם מ-2012, בוודאי שאין בכל התחנות, בוודאי לא לפי החוק שהוא מגדיר.

יעל כהן-פארן: ותשמעו, עד שאנחנו לא נפתור את העניין הזה שנוסעים יידעו ממקום למקום שהם נמצאים בו לאן הקו הבא לוקח אותם, ולפעמים אני מודה, גם לי קשה להסתמך על Google Maps ועל Moovit ועל תוכנות אחרות, הן לא תמיד מאה אחוז אמינות, והמידע חייב להיות בתחנה, בטח שלא משרד ממשלתי צריך לסמוך על זה שיש כל מיני סטארטאפיסטים שעשו אפליקציות בסמארטפון.

יעל כהן-פארן: אז אני באמת קוראת לוועדה ומחזקת את ידי היושב-ראש ואת חברתי תמר זנדברג בהצעת החוק.

יעל כהן-פארן: כמובן, ברור שאני אתמוך ואצטרף, ואני מציעה שאנחנו נציע גם את הסטנדרטים אבל גם להעלות דיון בנושא האכיפה של חוק מידע בתחנות.

יעל כהן-פארן: אולי התקיים דיון לפני כניסתי לכנסת, אני לא יודעת, זה בוודאי לא עומד בסטנדרטים שהחוק הגדיר.

יעל כהן-פארן: תודה.

דב חנין: תודה, גברתי.

דב חנין: מר גרשון, מנהל תחבורה ארצי של אגד, בבקשה אדוני.

<פינחס גרשון: קצת ככה לסבר את האוזן לגבי תחנת אוטובוס.

<פינחס גרשון: כל אחד אומר תחנת אוטובוס אבל יכול להיות שכל אחד גם מתכוון למשהו אחר, תשימו לב.

<פינחס גרשון: אגד, עם צי האוטובוסים שלה, המפעיל הכי גדול, עוצר בכ-11,500 תחנות בכל הארץ, מקריית שמונה עד אילת, 11,500.

דב חנין: יש אגב תחנות אפילו צפונית לקריית שמונה, של אגד.

<פינחס גרשון: ויש גם מדרום לאילת, גם נכון.

תמר זנדברג: יש פה איזה משהו שאנחנו לא מעודכנים בו?

תמר זנדברג: גבולות מדינת ישראל השתנו?

דב חנין: לא.

דב חנין: הגבול הדרומי של מצרים הוא מחוץ לשטח השיפוט של אילת.

תמר זנדברג: הבנתי.

<פינחס גרשון: מתוך 11,500, כ-7,500 הן תחנות מקורות, כסככות בצורה כזו או אחרת, כ-4,000 זה בעצם עמודים, תמרור שקיים על עמוד.

<פינחס גרשון: לא כל תחנה חייבת להיות סככה.

<פינחס גרשון: מה הכוונה?

<פינחס גרשון: אם אנחנו מדברים על תחנה שהיא נמצאת בקצה קו, לקראת סופו של הקו, אין מה לעשות שם סככה כי אנשים בעצם רק יורדים מהאוטובוס, אלה התחנות האחרונות של האוטובוס.

יעקב גיל: זה המיעוט אבל.

<פינחס גרשון: לא, לא.

<פינחס גרשון: אז אני מסביר.

<מיטל להבי: זה שליש.

<פינחס גרשון: זה קיים.

<פינחס גרשון: זה קיים ובכל שכונה זה קיים, ויש הרבה שכונות בארץ, אז צריך לקחת את זה גם כפרופורציה.

<פינחס גרשון: כשמדובר על תמרור, מה החוק אומר?

<פינחס גרשון: התמרור 505 – יש תמרור שנקרא 505 – זה הדגל הצהוב שכולם מכירים, וזה התמרור, זה החוק – שרכב מחנה בתחנת אוטובוס, הוא מקבל את הדוח מהשוטר לא בגלל שהוא עמד ליד סככה, זה לא רלוונטי, ליד התמרור 505.

<פינחס גרשון: התמרור עצמו, 505, יכול להיות בשתי אפשרויות – או על גבי סככה, או על גבי עמוד.

<פינחס גרשון: אם כבר מדובר על סככה, יש עוד מרכיבים בתוך הסככה, עוד שלושה מרכיבים, עוד שניים למען הדיוק.

<פינחס גרשון: ה-505, אחד מהם זה הצהוב.

<פינחס גרשון: הנגישות, חוקי הנגישות, השילוט הצהוב – מי שמכיר – צריך להיות בתוך הסככה, והשילוט הסטטי.

<פינחס גרשון: שלושת המרכיבים האלה של שילוט סטטי במידות הגדולות, שילוט של הנגישות, וה-505, הם ביחד מרכיבים ומייצרים את תחנת האוטובוס.

<פינחס גרשון: לגבי האחידות, אני הייתי רוצה שבאילת תחנות האוטובוס יהיו ממוזגות – זה כבר לא בדיוק אחידוּת.

<פינחס גרשון: הייתי רוצה שהתחנות בצפון הארץ יהיו - - -

דב חנין: היינו רוצים שתחנות האוטובוס באילת, יהיה בהן צל, בוא נתחיל בזה.

תמר זנדברג: אפשר את כל אילת?

דב חנין: בוא נתחיל בזה, אחר כך נעבור גם למיזוג.

<פינחס גרשון: הכול אפשרי והכול קיים, וזה גם בסדר ולחשוב בגדול.

<פינחס גרשון: אנחנו נותנים בסופו של דבר שירות ללקוחות שלנו והתחלנו תהליך עם עיריית ירושלים ומשרד התחבורה, תהליך של ניהול התחנה על-ידי גוף אחד, זה עיריית ירושלים.

<פינחס גרשון: במסגרת מימון משותף, פרויקט משותף, שיש בעל-בית אחד לתחנה וכל אחד נותן את האינפוטים שלו, מייצרים תהליך שהוא נכון – של תחזוקה נכונה, של ניהול נכון – וכאן בעצם השירות יהיה הרבה יותר טוב ללקוחות.

<פינחס גרשון: קחו גם בחשבון שאוטובוס מתקרב לתחנה – אתם אולי פחות מרגישים את זה – אבל כאשר הדופן שלו בולטת פנימה, כאשר האוטובוס מתקרב לתוך אבן השפה, התחנה כבר לא יכולה להיות קרובה, צריך להרחיק אותה מתוך אבן השפה.

<פינחס גרשון: זה עוד אלמנטים למי שדיבר פה על בטיחות.

דב חנין: אגב, אדוני מעלה נקודה שאני שם לב אליה דווקא הרבה פעמים.

דב חנין: המראה של האוטובוס מסכנת נוסעים בתחנות אוטובוס בהרבה מאוד מקומות, זו פשוט סכנה מאוד גדולה.

דב חנין: אין לי נתונים כמה אנשים נפגעים מזה אבל אני כל פעם משתאה מחדש שאנשים לא נפגעים מזה כי המראה פשוט עלולה "לכסח" אנשים.

<פינחס גרשון: אנשים לא נפגעים כי הנהגים הם מקצועיים.

<פינחס גרשון: מה שקורה, כאשר הנהג מגיע לתחנה – ואתה מעלה נקודה חשובה מאוד – אנשים לא מודעים לגובה המסוכן של המראה.

<פינחס גרשון: מי שמודע לזה זה הנהג, ואז הנהג נכנס – לפעמים אתם לא מבינים למה, אבל הנהג נכנס לתוך מפרץ התחנה בנסיעה איטית מאוד, שמא הוא יפגע במישהו, ואז הוא מתיישר לפעמים, מה לעשות, לא צמוד למדרכה.

<פינחס גרשון: ואז נשאלת השאלה למה אתה לא מצמיד את האוטובוס למדרכה.

<פינחס גרשון: הוא לא נצמד כי מישהו עמד על המדרכה, הוא פחד לגעת בו אז הוא התרחק 20 סנטימטר, 40 סנטימטר.

<פינחס גרשון: הנהג בעיקרון רוצה להיצמד למדרכה, לא תמיד הוא יכול.

<פינחס גרשון: לאחרונה גם נכנס אלמנט של ביטחון.

<פינחס גרשון: מה לעשות, תחנת אוטובוס זה מוקד, אז יש פה עוד אלמנט שצריכים לתת עליו את הדעת.

<פינחס גרשון: אתם רואים שהתחנה וכל מה שקורה מסביבה זה אלמנטים שצריכים להקדיש להם מחשבה.

<פינחס גרשון: כמו שאמרתי, אנחנו בתהליכים עם עיריית ירושלים, בתהליכים הנכונים, הראויים, ואחידות לאו דווקא היא נכונה.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: חברת הכנסת רחל עזריה, ואחריה סגנית ראש עיריית תל-אביב.

דב חנין: בבקשה, גברתי.

רחל עזריה: אני גם רוצה לברך על הדיון הזה.

רחל עזריה: בשנים האחרונות היה פיתוח משמעותי של התחבורה הציבורית, בעיקר ברכבות, אבל הרבה פחות חושבים על החוויה של הנוסע, ובעצם הנושא של המבנה הפיזי של התחנה זה בדיוק מה החוויה של הנוסע ולא המפה הגדולה שרואים אותה מהמשרד אלא בפועל.

רחל עזריה: אגב, אני חושבת – בעיני זו אחת הבעיות – שכל החשיבה על התחנות של התחבורה הציבורית היא חשיבה של אדם שנוסע באוטו.

רחל עזריה: זאת אומרת, היה ניסיון איך גורמים לתחנות להשתלב במרחב בצורה הנעימה ביותר לעין של מי שלא נוסע בתחבורה הציבורית, ולכן הן נהיו מינימליסטיות ולכן הן גם נהיו מונוכרומטיות, כאילו יפות, משתלבות, אבל הן לא פונקציונליות בסופו של דבר.

רחל עזריה: בירושלים באמת היה את התהליך הבלתי הנסבל הזה שקרה, שגילינו שכל התחנות פשוט "מרזות", מתכווצות, הן נהיות מין שלושה פסים, שני כיסאות ועמודים כאלה, שבאמת למסתכל מהצד זה מאוד יפה אבל זה פשוט בלתי פונקציונלי בעליל.

רחל עזריה: ולכן, תמיר ניר, חבר סיעתי בסיעת ירושלים מתחיל את כל המהלך הזה של איך יוצרים את שיתוף הפעולה ואני חושבת שזה אחד האתגרים.

רחל עזריה: אני לא ראיתי את הצעת החוק ואני אשמח לראות אותה.

רחל עזריה: השאלה הגדולה היא איך אנחנו מאפשרים – זה גם שר התחבורה, גם חברי מועצת העיר וגם הפקידוּת בעירייה – בגלל שהנושא הזה הוא כאילו לא של אף אחד בפועל.

רחל עזריה: היו לנו דיונים בוועדת תכנון ובנייה על נושא התחנות של הרכבת הקלה.

רחל עזריה: הרכבת הקלה הרבה פעמים מנקזת ממקומות שונים שמגיעים, הרבה פעמים זה לא נסיעה בודדת אלא זה חלק מרצף של נסיעות בגלל הקישוריות והשילוביות.

<קריאה: הכול מתוכנן ככה.

רחל עזריה: זה מתוכנן ככה, בדיוק, ואז אחד הדברים שצריך נגיד זה שירותים כל כמה תחנות, בטח בתחנה גדולה – כמו שבתחנה מרכזית ברור שיש שירותים, אז גם ברכבת קלה צריך להגדיר מהן התחנות המרכזיות שמקבלות הרבה מאוד נוסעים, איפה יהיו עמדות לשמירה על אופניים, איפה יהיה קיוסק, עמדה לקנות קפה, כל מיני דברים שנראים מאוד בסיסיים, היום זה בכלל לא במרחב התכנוני של הרכבת הקלה, בטח לא בירושלים.

רחל עזריה: כל פעם כשהעליתי את זה בוועדת תכנון ובנייה - - -

<מיטל להבי: גם בתל-אביב לא יהיו שירותים בכל תחנה.

רחל עזריה: לא בכל תחנה אבל צריך להגדיר מהן התחנות המרכזיות, מהן התחנות שבהן יש הרבה מעברים, מהן התחנות שזה חלק מהנסיעות של הרבה אנשים.

רחל עזריה: כמו שהיה ברור פעם שתחנה מרכזית – הגדירו תחנה שבה ברור שצריך הרבה מאוד שירותים, ככה צריך לראות את זה.

רחל עזריה: אם אנחנו הולכים על הקישוריות והשילוביות אז צריך כמה נקודות בעיר.

רחל עזריה: זה אפילו לא מופיע כאופציה.

רחל עזריה: זאת אומרת, הנושא של קיוסק זה כאילו עניין עסקי בשטח שמוגדר כשטח שלא יכולים להיות בו עסקים, ואז בעצם כל הרעיון הזה הוא בכלל לא אופציה מבחינה תכנונית.

רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגדירים את הנושא של תחנות אוטובוס, מי מקבל את ההחלטות ואיך אנחנו מאפשרים מקסימום שימושים באותה תחנה כי בסופו של דבר זה מה שיאפשר את ההנעה או את היכולת, את חווית הנסיעה הטובה ביותר עבור המשתמשים בתחבורה הציבורית, וזה בסופו של דבר חלק מהתהליך של להעביר אנשים אל התחבורה הציבורית.

רחל עזריה: רק עוד מילה אחת לגבי הצל.

רחל עזריה: אני ממש שמחה שעשית את התערוכה הזאת, מרטין וייל.

רחל עזריה: סוף סוף מישהו מדבר על הנושא.

רחל עזריה: אני ביררתי, ואחת הבעיות המרכזיות זה שכל הנושא של עצים בעיר נמצא בידי פקיד היערות שנמצא במשרד החקלאות, ולכן בעצם כל הנושא הזה הוא בכלל לא במרחב השיח התכנוני הרלוונטי, וזה גם משהו שצריך לראות איך אפשר - - -

יעל כהן-פארן: את מתכוונת בעירייה.

רחל עזריה: השאלה היא איך אנחנו דואגים.

רחל עזריה: היום אין – חוץ מעצים עתיקים, בטח אם העצים חולים, אין בעיה לכרות עצים בערים, וגם אם כורתים, העצים הם מאוד יקרים, ואז בטח בעיריות שהן לא מבוססות, מאוד קשה לקנות עצים ותיקים יותר.

רחל עזריה: קונים עצים צעירים שהרבה פעמים מתים בפרק זמן מאוד מהיר, מערכת ההשקיה היא מורכבת, ובעצם אין שום מנגנון שמאפשר, בטח לעיריות שהן פחות חזקות, לעשות את המהלך הזה של עצים במדרכות.

רחל עזריה: עיריות מבוססות עושות את זה כי זה מה שהתושבים דורשים.

תמר זנדברג: או שהן לא עושות את זה.

רחל עזריה: וזה משהו שאני גם אשמח.

דב חנין: חברים, אז אנחנו פה ארבעה חברי כנסת, אני מציע שניזום יחד דיון בוועדת הפנים בנושא של עצים במרחב הציבורי, אני חושב שזה נושא מאוד חשוב וראוי.

דב חנין: ואני לגמרי מסכים לדברייך, חברתי, שאם אנחנו רוצים שאנשים יעברו לתחבורה ציבורית צריך לחשוב על החוויה הכוללת של הנוסע מדלת לדלת – איך נראית הדרך אל התחנה, איך נראית התחנה, ההמתנה, ואיך אחר כך נראית כמובן הנסיעה.

דב חנין: ולפני שאני נותן את רשות הדיבור לסגנית ראש עיריית תל-אביב, שזו ההזדמנות להודות לה על המאמצים הגדולים שהיא עושה כדי לקדם את התחבורה הציבורית בתל-אביב, אני רוצה להזכיר עוד אמירה מרגיזה של מהנדס העיר תל-אביב באותו כנס על הצל, שאז הוא אמר: מבחינתי, בכלל תחנות אוטובוס זה אלמנט עיצובי, כמו שאמרת חברת הכנסת עזריה, זה אלמנט עיצובי, אנשים לא באמת צריכים את זה, זה לא צריך להיות פונקציונלי, אין לזה שום פונקציה, זה צריך להיות נאה.

דב חנין: זה סוג של רהיט, הוא אמר, במרחב הציבורי, וכשכך חושבת באמת עירייה יחסית מפותחת ומתקדמת, מה נלין על עיריות שבאמת המצב הכלכלי והחברתי שם הרבה-הרבה יותר קשה.

דב חנין: בבקשה גברתי, גברת להבי.

<מיטל להבי: קודם כול, אני רוצה להצטרף לחיזוק כל מה שנאמר פה מבחינת החשיבות של הדיון.

<מיטל להבי: אני חייבת להגיד שאלי מגיעות הרבה מאוד תלונות של מחסור בצל, כניסה של גשם, מחסור בכיסאות, לפעמים גם סוגיה של תאורה – יש תאורה, אין תאורה ליד תחנה – תחושת הביטחון האישי בסביבת התחנה זה גם כן חלק.

<מיטל להבי: לפעמים במסופי התחבורה גם הסיפור של הרצפה הוא לא תמיד ברור.

<מיטל להבי: יש מסופי תחבורה כמו ב"רידינג" שיש תחנות שעומדות על כורכר ולא עומדות על מרצפות, וזה חלק מאותה חווית שירות שהנוסע בתחבורה הציבורית פחות מקבל אותה.

<מיטל להבי: אני חייבת לומר שאני כמעט רציתי להחריש כי למעשה קיבלתי מצב נתון שבו עיריית תל-אביב יצאה למכרז, ואצלנו נושא התחנות הלא סטנדרטיות, אלה שהן לא עמוד, הן מתנהלות על-ידי זכיין שבעצם מעבר לעלות ההתקנה מתחזק ומתפעל את התחנה כתולדה של ההכנסות שיש לו מהפרסום.

<מיטל להבי: ובאמת, בהיעדר איזושהי אמירה גורפת ארצית, נוצר מצב שערים, לא רק שהן חזקות ויש להן תקציב אלא ערים שיש בהן תנועה מאוד גדולה של תושבים ואזרחים, הפרסום בהן יותר אטרקטיבי והיכולת גם לייצר את הרהיט הזה כרהיט מניב הכנסה, הוא קיים רק בערים שבהן נפח התנועה והדינמיקה הכלכלית היא כזו כמו של תל-אביב או נתניה או חיפה, ולא בערים הקטנות, שגם אם הן היו רוצות לעבוד עם זכיין, לא ברור שזכיין רוצה לעבוד איתן.

<מיטל להבי: אני רוצה לחדד את מה שנאמר פה על-ידי אגד.

<מיטל להבי: חייבים להבין שלא כל תחנה יכולה להיות סככה.

<מיטל להבי: יש תחנות שמבחינת רוחב מדרכה, מבחינת התנאים של חתך הדרך, לא ניתן לעשות סככה, אבל במקום שכן עושים סככה צריך להגדיר מה מטרתה של הסככה.

<מיטל להבי: ואני, למרות מה שאמר מהנדס העיר שלנו, אני בטוחה שפה כולנו בדעה אחת – סככה היא לא רהיט רחוב, ורהיט רחוב שתופס מקום במרחב הציבורי, יש לו מטרה פונקציונלית.

<מיטל להבי: אם אין לו מטרה פונקציונלית, אז מקומו בוועדת פיסול ולא באדריכל העיר, וכל פריט שיושב במרחב הציבורי צריך להיות פונקציונלי.

<מיטל להבי: במקרה הזה, במקום שאנחנו מעודדים את השיח ואת הרצון שתחבורה ציבורית תהיה מענה מרכזי לצרכים של תושבים, גם הסככות צריכות להיות כאלה שמותאמות, ולקבל את אותן תמונות שמראות שבן אדם מתחבא מאחורי הסככה כדי לתפוס טיפת צל, זה פשוט אומר שלא חישבו נכון את התנועה של השמש בשמים, ואני בטוחה שיש מהנדסים שיודעים לעשות את זה ולתת את המענה.

<מיטל להבי: לכן, כל מה שנכתב פה על הצורך להגדיר את הדברים, לדעתי הוא יבטיח את רמת השירות למשתמשים בתחבורה הציבורית, וגם את רמת השירות השונה בערים השונות.

<מיטל להבי: אני חושבת בהחלט שתחנה זה תחנה והיא צריכה להיות בעלת אותן תכונות שירותיות גם בתל-אביב וגם בשדרות, לצורך העניין, גם אם העיר פחות עשירה או יותר עשירה.

<מיטל להבי: והמקום של המידע, אסור שייפקד, והיום הוא נפקד כי בשיח שבין הזכיין למשרד התחבורה, כן מותר לנו או אסור לנו – אסור לנו למעשה להוסיף אלמנטים לתוך התחנה אלא אם כן הזכיין מסכים.

<פינחס גרשון: הפכתם את זה למסחר פשוט, זה מקור מסחרי, אז זה מה שקורה.

דב חנין: גברת להבי, ומשפט הסיכום.

<מיטל להבי: משפט אחרון אני רוצה לומר על התחנה.

<מיטל להבי: בעיני חשובה לא רק התחנה אלא גם סביבתה, זאת אומרת אנחנו מקבלים הצללה מעצים שנמצאים באזור כי היום הרבה פעמים נוטעים עצים בכמויות, אבל בסוף אחרי חמש שנים יש לנו עמוד נוסף שעומד על המדרכה ושלא בדיוק מניב צל.

<מיטל להבי: הרבה פעמים אנחנו מגלים שלא כל עץ מניב צל, לפעמים עץ הוא סתם עמוד שאין בו צל.

<מיטל להבי: לכן, השיחה על הצללה היא חשובה אבל בהקשר של התחנות, אם יש בסביבת התחנה הצללה אז אפשר לקחת אותה בחשבון.

<מיטל להבי: זאת אומרת, צריך לקבוע את הפרמטרים שתחנה עומדת בהם ומה יש בסביבה שלה כדי שהיא תעמוד בהם, ולאו דווקא התחנה עצמה.

<מיטל להבי: ועוד דבר בסביבת התחנה.

<מיטל להבי: אני מזדעזעת כל פעם שאני מגיעה למקום שאין עבירוּת בין שתי דפנות הרחוב.

<מיטל להבי: אדם הגיע לתחנת ההגנה, שנמצאת בדופן הדרומית של הדרך, ואפשר לנסוע דרכה רק מזרחה.

<מיטל להבי: לאן מזרחה?

<מיטל להבי: לשכונת התקווה, אבל הבן אדם רוצה להגיע בכלל לסיטי, הוא רוצה להגיע מערבה.

<מיטל להבי: אבל מה לעשות, משיקולים כאלה ואחרים, אין מעבר בין הדפנות.

<מיטל להבי: ואני חושבת שמי שמדבר על אנשים לפני רכבים ועל עבירוּת לבני אדם, צריך גם לדון בעניין מעברי חצייה.

<מיטל להבי: כל פעם שאני מגלה שמעבר חצייה יכול להתקיים רק בצומת והוא לא יכול להתקיים שלא בצומת, ותנאים על גבי תנאים כדי שיהיה מעבר חצייה שלא בצומת - - -

דב חנין: זה מעיד על סדרי עדיפויות הפוכים.

<מיטל להבי: זה מעיד על סדרי עדיפויות, כי לצערי, צמתים לפעמים יש כל 800 מטרים, אבל אנשים רוצים לעבור כל 300 מטר או כל 200 מטר.

דב חנין: תודה, גברתי.

דב חנין: הנושא שאת מעלה הוא אגב מאוד מאוד חשוב.

תמר זנדברג: נכון.

דב חנין: ואנחנו צריכים לקיים עליו דיון נפרד, על איך בכלל מייצרים תנאים להולך הרגל בעיר, במרחב העירוני.

דב חנין: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור ליובל אביגדור, נציג התאחדות הסטודנטים.

תמר זנדברג: דב, רק מילה בהקשר הזה של תחנות האוטובוס, כי הנושא של תכנון הצמתים קשור גם לתחנות האוטובוס.

תמר זנדברג: היום אנחנו רואים, במיוחד בצמתים הגדולים – התחנה שכביכול משויכת לצומת נמצאת במרחק 600 מטר או 400 מטר או 500 מטר, שזה שלוש וחצי, ארבע דקות הליכה מהצומת, כדי לא להפריע למכוניות, כי שוב, המכוניות הפרטיות יותר חשובות מהאוטובוס.

תמר זנדברג: אז לא רק שאין שם הצללה וצריך להמתין שם סתם, לא רק שצריך ללכת שלוש וחצי דקות מהתחנה של הצומת עד המעבר חצייה שנמצא בצומת, גם כשאתה מגיע לשם בדרך כלל אתה מגלה שה"ירוק" לא מתוכנן להולכי רגל, ורק לחצות את הצומת הזה לוקח יותר זמן מאשר כל זמן הנסיעה, שגם הוא ארוך.

דב חנין: תודה תודה.

דב חנין: מר אביגדור, בבקשה, נציג התאחדות הסטודנטים.

דב חנין: בוקר טוב, אדוני.

<יובל אביגדור: שלום, בוקר טוב.

<יובל אביגדור: הנחת המוצא של הדיון הייתה שאם נשפר את התנאים, נגדיל את השימוש בתחבורה הציבורית, וזה ודאי נכון, אבל יש אוכלוסייה שהביקוש שלה לתחבורה ציבורית הוא גם קשיח.

<יובל אביגדור: שיפור התנאים לא ישנה את מידת הביקוש, פשוט כי אין הרי אלטרנטיבה אחרת.

<יובל אביגדור: בכלל זה אוכלוסיות חלשות כלכלית, חיילים וציבור הסטודנטים.

<יובל אביגדור: יש לנו חובה כלפי האוכלוסייה הזאת, שזו אוכלוסייה גדולה, לספק תנאים ראויים ומכובדים כפי שנאמר.

<יובל אביגדור: יש כרגע כ-100,000 סטודנטים שמשתמשים ב"רב-קו" שנתי או סמסטריאלי, ועוד כ-100,000 סטודנטים על בסיס הטענה של "רב-קו".

<יובל אביגדור: בהיעדר תחבורה ציבורית ראויה, מה שקורה זה שציבור הסטודנטים מתמרכז ומתכנס סביב המוסדות האקדמיים והקמפוסים, נוטש את יישובי המקור, מגדיל את מחירי הדיור באותם אזורים - -

דב חנין: נכון מאוד.

<יובל אביגדור: - - פוגע ביישובי המקור שהוא עוזב אותם, וצריך לשים לזה לב.

<יובל אביגדור: זה ציבור שמרגע שהוא שילם את 1,500 השקלים ל"רב-קו", קל לשכוח אותו, הוא כבר לא מהווה פונקציה, אם זה בתדירות של הקווים שזה לא נושא הדיון אבל זה גם דבר חשוב.

<יובל אביגדור: לא דובר על זה כל כך פה בישיבה אבל נושא הנגישות לאוכלוסיות המיוחדות זה עניין שצריך לוודא שכל התחנות – הן הרכבת והן האוטובוס – נגישות לבעלי צרכים מיוחדים.

<יובל אביגדור: הגנה בפני מזג אוויר, על זה דובר מספיק.

<יובל אביגדור: קידום העניין של השילוט האלקטרוני והסנכרון – זה לא רק נוחות, זה יגדיל יעילות כלכלית, זה טיעון שצריך להשתמש בו.

<יובל אביגדור: זה יחסוך אובדן שעות עבודה רבות למשק וצריך ללכת בכיוון הזה.

<יובל אביגדור: ואנחנו בהתאחדות הסטודנטים נהיה שמחים להיות שותפים לקידום החקיקה, לקידום המדיניות.

דב חנין: תודה לך, אדוני, אנחנו נצטרך מאוד את שיתוף הפעולה והעזרה שלכם כי קידום של תחנות אוטובוס, ובכלל קידום של תחבורה ציבורית בישראל, יושג רק במאבק ובהתגייסות של הציבור הרחב.

דב חנין: המערכות היום רוצות לקדם תחבורה ציבורית אבל לא תמיד יודעות איך עושים את זה, ופעמים רבות מדי נכנעות לעדיפות של הרכב הפרטי, ולכן אנחנו צריכים את הציבור מאוד.

דב חנין: מר קבלו, נציג השלטון המקומי, בבקשה אדוני.

<פיני קבלו: אני באמת יושב כאן בדיון, אני בא ממקום שהוא פריפריה ולא פחות חם מאילת, אבל לפעמים אנחנו אולי חיים את מדינת תל-אביב או את העיר תל-אביב ופחות אנחנו בכלל יודעים מה קורה במקומות המרוחקים.

<פיני קבלו: ואנחנו תמיד שואפים לעשות וזה יפה, אנחנו בעד שיפור התחבורה, אנחנו יושבים וגם מחוקקים חוקים שאנחנו צריכים להתמודד איתם כרשויות מקומיות.

<פיני קבלו: אנחנו עכשיו מתמודדים עם כל הנושא של הנגישות, וברגע שאין תקציבי נגישות, אז אחר כך מחוקקים עליך שאם אתה לא תעשה אז אתה - - -

דב חנין: לא, לא.

דב חנין: אנחנו ערים לעניין, והכוונה היא לא להטיל את כל הנטל על הרשות המקומית.

דב חנין: שיהיה ברור.

<פיני קבלו: לכן, אני מציע באמת אם הולכים לחקיקה בנושא של תחנות, אז לעשות באמת חקיקה שאולי משרד התחבורה ייקח את הכול באופן כללי וגם את הפרסום שיש בתל-אביב או בנתניה, יסיטו טיפה לכיוון הפריפריה ששם באמת יוכלו גם לתחזק, כי אפשר לעשות את החוק ולא נוכל ליישם אותו, אנחנו בעדו.

<פיני קבלו: לכן, אם אתם הולכים לקדם חוק אז תעשו שהחוק הזה ייושם גם בפריפריה ויהיו לו תקציבים שאפשר יהיה לעשות אותו, כי אחריות התחנות היא בידי הרשויות המקומיות, ויש רשויות שיש להן פרסום אז הן מחזיקות גם חברה, ויש רשויות שאין להן אפילו לתקן את הספסל, ואני מכיר את הקשיים, אני בא מהעיר הזאת שאצלי אפילו אין מקום לשבת.

<פיני קבלו: אז אנא, באמת, קל מאוד לחוקק.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: תודה רבה.

<פיני קבלו: תעשו את זה בצורה שהיא בעצם תקיף את כל מדינת ישראל.

דב חנין: בוודאי, בוודאי.

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: רשות הדיבור לנעה אבירם, מנהלת אגף ההפעלה ורישוי תחבורה ציבורית.

דב חנין: גברתי, הושמעו פה הרבה מאוד טענות.

דב חנין: אני לא מצפה ממך כרגע לתת תשובה על כל הטענות, אלא התייחסות כללית.

דב חנין: אנחנו נבקש תשובה בכתב, אנחנו גם נסכם את הדיון.

דב חנין: גברתי.

<נעה אבירם: קודם כול, אני רוצה בכמה משפטים לסקור את המצב כפי שהוא קיים היום.

<נעה אבירם: אם אנחנו מדברים על הנושא של הסככות, משרד התחבורה כיום מתקצב משהו כמו 600 תחנות מדי שנה בכל רחבי הארץ.

דב חנין: הקמה.

דב חנין: מתקצב הקמה?

<נעה אבירם: מתקצב את הסככות.

דב חנין: מה זה מתקצב את הסככות?

<מיטל להבי: לא שדרוג.

<מיטל להבי: לא תחזוקה שוטפת.

<מיטל להבי: הקמה.

דב חנין: הקמה של 600 סככות?

<נעה אבירם: כן.

דב חנין: 600 סככות בשנה.

<נעה אבירם: כ-600 סככות, כן.

דב חנין: ואתם עושים את זה לפי איזשהו תקן?

<נעה אבירם: אז אני קודם כול אומרת, חשוב לציין שבשנים האחרונות בעצם הרשויות כבר לא נדרשות ל"מצ'ינג" בעבור הדגם הבסיסי, זאת אומרת שכל רשות היום יכולה לקבל ממשרד התחבורה בתקצוב מלא את הסככות הנדרשות לה.

<נעה אבירם: כמובן שנדרש יותר מ-600 מדי שנה.

דב חנין: הדגם הבסיסי הוא דגם שיש בו הגנה מגשם ושמש?

<נעה אבירם: הדגם הבסיסי הוא דגם שאושר במשרד התחבורה, יש בו התייחסות לקרינת UV, יש בו התייחסות כן גם להצללה וכן גם להגנה מפני גשם.

<נעה אבירם: אפשר להתווכח באופן כללי על העיצוב.

דב חנין: מתי אושר הדגם הזה?

<נעה אבירם: בשנים האחרונות, אבל אני תכף ארחיב.

יעקב גיל: הוא רק לא מחייב.

<נעה אבירם: שנייה, אני תכף ארחיב על זה.

<נעה אבירם: אמרתי, אני קודם כול מבקשת לסקור מה המצב כיום ותכף נדבר על הכיוון הלאה.

<נעה אבירם: העיריות, הרשויות המקומיות, הן אכן הגופים שאחראים על התחזוקה והשמירה של המתקן.

<נעה אבירם: לגבי הנושא של מידע בתחנות, אז גם, ניתן לחלק את זה למידע, לאותו תמרור – כמו שפיני דיבר – לתמרור 505, למידע הסטטי ולמידע הדינמי, שלטי מידע בזמן אמת.

<נעה אבירם: גם כאן, כאמור, על-פי התקנות המפעיל הוא שמחויב בהצבת השילוט הסטטי, כשמשרד התחבורה מייצר פיקוח, בקרה ואכיפה על הנושא.

<נעה אבירם: ידוע לנו שזה עוד לא מומש במלואו.

דב חנין: זו אמירה מאוד דיפלומטית – ידוע לנו שזה לא מומש במלואו.

דב חנין: ידוע לנו שזה מומש בכמה מקומות מעטים.

<נעה אבירם: לא.

<נעה אבירם: זה מומש בכ-60% מהתחנות.

דב חנין: 60% מהתחנות?

<נעה אבירם: כן.

<נעה אבירם: בארץ.

<נעה אבירם: מדברים ברמה ארצית – כולל מעצ, כולל הכול.

דב חנין: טוב.

דב חנין: שמח לשמוע.

יעקב גיל: מ-2012.

דב חנין: זה כנראה לא בתחנות שאני מגיע אליהן, אבל זה בסדר.

<נעה אבירם: ובכל מקרה, היום המשרד מבצע על זה בקרה ואכיפה שוטפת.

<נעה אבירם: מבחינת שלטי מידע בזמן אמת, ה-Next-Bus-ים, היום יש משהו כמו 2,500 שמוצבים.

<נעה אבירם: יש תקצוב וקידום של כ-2,000 שלטים נוספים, כשאנחנו ממשיכים לקדם איזשהו פיילוט של שלט מתקדם יותר שהוא נותן מידע משולב, סטטי ודינמי, לא רק על הזמן אלא גם על המסלול.

<נעה אבירם: זה שלט שהוא הרבה יותר מורכב, מהיבטים גם של נגישות, של צפייה ואור והשתקפויות וגם בהיבטים של ונדליזם, ולכן זה עדיין פיילוט מצומצם, אבל גם תוקצבה לשנת 2016 הגדלה משמעותית שלו.

<מיטל להבי: ללמוד מהעולם.

<נעה אבירם: נכון.

<נעה אבירם: זה חלק מהעניין, ללמוד מהעולם.

<נעה אבירם: זה לגבי המצב הנוכחי.

<נעה אבירם: לגבי העתיד, האמת שאני גם שמחה על הדיון וגם שמחה להגיד שזה ממש מתפרץ לדלת פתוחה כי המשרד היום מקדם בעצם שני מהלכים שנוגעים למה שדובר פה.

<נעה אבירם: ראשית, נושא של הנחיות תכנון – הנחיות תכנון תחבורה ציבורית, שכוללות גם הנחיות תכנון של תשתיות, שבעצם באות להגדיר במפורט מהו כל מתקן תחבורה ציבורית, אם זה תחנה מרכזית מה זה אומר, ואם זה מסוף מה זה אומר, ואם זה תחנת קצה, ואם זה תחנה תפעולית, ואם זה חנה וסע, ואם זה מתקן משולב.

<נעה אבירם: בכל מתקן כזה, מהן הדרישות המינימליות מבחינת כלל השירות – גם אם זה סככה ואם זה תאורה שדובר פה, ואם זה פח וכל דבר אחר, ומידע כמובן.

<נעה אבירם: זה דבר אחד, שאלה הנחיות.

דב חנין: איפה זה עומד ומתי זה ייצא?

<נעה אבירם: ההנחיות צפויות להיות מאושרות בשבועות הקרובים.

דב חנין: אפשר לקבל אותן לפני שיאושרו כדי שנוכל להעיר עליהן?

<נעה אבירם: בכל מקרה, בהגדרה הן מאושרות כגרסה ראשונה.

דב חנין: אז נשמח לקבל את הגרסה הראשונה או טרום ראשונה.

יעקב גיל: גם הציבור ישמח.

<מיטל להבי: אם מערבבים בין הנחיות לתחנה מרכזית להנחיות למסוף - - -

דב חנין: חברים.

דב חנין: גברת אבירם.

<מיטל להבי: אוי ואבוי לנו.

דב חנין: סליחה, סליחה.

דב חנין: אל תעני.

דב חנין: בבקשה.

<נעה אבירם: אני רק אומרת שהכוונה היא שלכל מתקן יהיו את המאפיינים.

דב חנין: יהיו ההנחיות שלו.

דב חנין: ברור.

יעקב גיל: יהיו מחייבות?

דב חנין: והנקודה השנייה?

<נעה אבירם: אז זה לגבי הנחיות.

<נעה אבירם: הדבר הנוסף זה תקנות – תקנות ספציפית לנושא של סככות, שזה מתקשר למה שפה העלית.

<נעה אבירם: שם אנחנו מדברים באמת על החומרים ועל המידות ועל - - -

דב חנין: איפה זה עומד?

<נעה אבירם: יש טיוטה ראשונה שהועברה להתייחסות של גורמים ברשויות המקומיות, של מעצבים - - -

דב חנין: אנחנו נשמח לקבל את הטיוטה הזאת להערות.

<נעה אבירם: מאה אחוז.

<נעה אבירם: אני אשמח להשלים.

<נעה אבירם: בתוך כחודש אנחנו נקבל את ההתייחסויות הראשונות, כשהמטרה היא לצאת איתן החוצה, כולל לארגונים, בעצם לפני ההתחלה של תהליך חקיקת המשנה.

דב חנין: מאה אחוז.

דב חנין: תודה, גברתי.

דב חנין: תודה רבה.

דב חנין: אני מודה לכולכם על ההשתתפות בדיון הזה.

דב חנין: אנחנו עוסקים בשאלה מאוד חשובה.

דב חנין: מצב תחנות האוטובוס בישראל, למרות התקדמות מסוימת שיש בתקופה האחרונה, הוא תולדה גם של הזנחה ארוכת שנים, וגם של מגמות הפרטה חדשות.

דב חנין: השילוב הזה של הזנחה עם הפרטה מייצר תוצאות לא טובות.

דב חנין: אנחנו רואים את זה במקומות שבהם הושקע הרבה כסף בדבר הלא נכון.

דב חנין: יש פה הרבה שאלות שהועלו בפנינו ואנחנו בהחלט נפעל גם בדרך של קידום חקיקה פרטית, שתחייב את התקנות האלה.

דב חנין: אני שמח שמשרד התחבורה מקדם את זה ממילא, זה מצוין.

דב חנין: יש את הצעת החוק שהוזכרה על-ידי חברת הכנסת זנדברג, גם אני הגשתי הצעת חוק כזו, אולי אנחנו נציע לכל חברי הוועדה, ועדת המשנה, אולי לכל חברי ועדת הכלכלה, להצטרף להצעת חוק אחת שתגדיר את חובתו של משרד התחבורה להוציא תקנות כאלה, והוראות שינחו את סככות ההמתנה לתחנות ברחבי ישראל.

דב חנין: ברור לנו לגמרי שיש מקומות שונים, לא בכל מקום צריך אותו דבר, זה נכון, אבל חשוב להגדיר קווים כלליים לגבי תחנות אוטובוס.

דב חנין: קודם כול, המיקום שלהן, איפה הן צריכות להיות ממוקמות כדי שהן יהיו נוחות למשתמשים, גם לאוטובוסים וגם לבני אדם שעולים בהן.

דב חנין: הגנה מפגעי מזג האוויר – דובר כאן על הצל, ההגנה מהשמש, דובר על ההגנה מהגשם, יש צורך בהגנה מרוח.

דב חנין: כל הדברים האלה צריכים להיכלל בהנחיות.

דב חנין: הנושא של מקומות ישיבה צריך להיכלל שם, ספסלים, כמה ספסלים.

דב חנין: זה גם צריך להיות קשור למספר המשתתפים או משתמשים שצפוי באותה תחנה.

דב חנין: כל הנושא של רמת השירות והתחזוק של התחנה, כל הנושא של המידע, איזה מידע – סטטי, דינמי.

דב חנין: וכמובן, כל הנושא של הבטיחות ושל הביטחון, נושא שעלה לאחרונה פה בירושלים אבל הוא לא רק בעיה ירושלמית.

דב חנין: סוגיית הנגישות – איך אנחנו מסדירים נגישות לאנשים עם מוגבלויות שונות ומה צריך לחול לגביהם.

דב חנין: אנחנו נרצה שההוראות שאתם מוציאים במשרד התחבורה תתייחסנה לכל הסוגיות האלה, כמובן באופן דיפרנציאלי לפי המקומות השונים והצרכים במקומות השונים.

דב חנין: אנחנו נבקש לקבל ממשרד התחבורה באמת את שני הדברים שאתם עובדים על הכנתם – גם במישור של תקנים, גם במישור של תקנות.

דב חנין: אנחנו נקיים גם דיון המשך, דיון מעקב בוועדה הזו, בעוד כמה חודשים כדי לראות את ההתקדמות שיש בפועל.

דב חנין: בכל מקרה, הכוונה שלנו היא שמי שיוביל את המהלך הזה תהיה המדינה.

דב חנין: האחריות היא על המדינה.

דב חנין: הרשויות המקומיות הן בוודאי בנות ברית והן צריכות למלא תפקיד מאוד מרכזי, אבל מי שצריך להוביל את המהלך הוא המדינה, כדי שבאמת משתמשי התחבורה הציבורית יוכלו ליהנות מסככות המתנה שמתאימות להם.

דב חנין: תודה רבה לכולם על התרומה ועל הדיון.

דב חנין: הישיבה נעולה.