ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 105, 2015-11-30 12:30

אלי אלאלוף: צהרים טובים.

אלי אלאלוף: אני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: אנחנו נקבל את ההחלטות שאני מקווה שיהיו מקובלות על כל הצדדים.

אלי אלאלוף: אנחנו בוועדה שלנו שמחים להגיע להסכמות, להבנות ולא לתכתיבים של אף אחד.

אלי אלאלוף: ברשותכם, תביעו את דעותיכם אבל תאפשרו לנו להתקדם בנושא הזה כי הוא עבר את המליאה של הכנסת ואנחנו רוצים להמשיך בחקיקת הנושא, בתיקון זה או אחר.

אלי אלאלוף: אני בדרך כלל לא מעורב בשום תיקון בצורה בלעדית לפני הדיונים.

אלי אלאלוף: ברשותכם, ניתן את רשות הדיבור למציעה הראשית, חבר הכנסת רחל עזריה ידידתי.

אלי אלאלוף: זה גילוי נאות אבל זה ברור, אנחנו מאותה סיעה.

רחל עזריה: תודה רבה.

רחל עזריה: תודה ליושב ראש הוועדה חבר הכנסת אלי אלאלוף.

רחל עזריה: הבטחת לי עוד בזמן דיוני התקציב האינטנסיביים שתעלה את החוק להכנה לקריאה ראשונה מיד אחרי התקציב ואני מאוד מעריכה את זה שכך נעשה.

רחל עזריה: כמובן אתה שותף לדרך ולערכים.

רחל עזריה: אני אספר קצת על החוק.

רחל עזריה: חוק ימי חופשה במדינת ישראל נחקק בשנות ה-50 וזה די מדהים כי כמה מדינה והיה הרבה דברים לטפל בהם אבל היה ברור שמחוקקים חוקי מגן, חוקים עבור העובדים, ויש חקיקה מאוד מאוד משמעותית אלא שחלק מהחקיקה נהייתה פחות רלוונטית בשנים האחרונות כי החוק שנחקק בשנות ה-50, הנחת העבודה הייתה שאנשים עובדים באותו מקום עבודה במשך עשרי, שלושים ואפילו ארבעים שנים.

רחל עזריה: ההנחה הייתה שאנשים נכנסו למקום עבודה בשנות ה-20 לחייהם ונשארו בה עד הפנסיה ולכן בארבע השנים הראשונות עובדים עוברים איזשהו סינג'ור ומקבלים רק מינימום של עשרה ימי חופשה, אבל מהר מאוד מגיעים לשנה החמישית ומשם ואילך מספר ימי החופשה מטפס באופן די זריז כאשר בשנה החמישית יומיים, בשנה השישית יומיים, בשנה השביעית עוד יום וכך מהר מאוד מגיעים לשלושה שבועות ובשנה ה-14 כבר יש ארבעה שבועות ורוב העובדים בדור הקודם קיבלו כארבעה שבועות ימי חופשה שזה כמעט חודש.

רחל עזריה: העניין הוא שילידי שנות ה-70 ושנות ה-80 מחליפים מקומות עבודה כל שלוש וחצי עד ארבע וחצי שנים.

רחל עזריה: זאת אומרת, שוק העבודה השתנה מהקצה אל הקצה ולכן החוק הזה, שהיה מצוין בשנות ה-50, רובו ככולו כמעט לא חל וקורה שאנשים יכולים לעבוד עשרים שנים ולנצח להישאר עם עשרה ימי חופשה שזה המינימום.

רחל עזריה: יוצא שמה שהיה מאוד סוציאלי בשנות ה-50, בעצם החוק רוקן מתוכן.

רחל עזריה: ברגע שגילתי את זה, אמרתי שנראה מה קרה בכל העולם.

רחל עזריה: אם בכל העולם הבינו שבעצם עובד דלא צריך יותר מעשרה ימי חופשה, אנחנו כנראה נהיה כמו כולם.

רחל עזריה: גיליתי שבכל העולם, ברוב מדינות ה-OECD, המינימום הוא 15 ימי חופשה.

רחל עזריה: בהרבה ממדינות ה-OECD יש עשרים ימי חופשה.

רחל עזריה: אין ספק שצרפת לוקחת בגדול עם שלושים ימים אבל באופן כללי המינימום הוא 15 ימי חופשה.

רחל עזריה: אני חייבת לציין לטובה מאוד את מרכז המידע והמחקר של הכנסת שמאוד סייע במחקר והביאו את הפרטים.

רחל עזריה: זה גם מחקר שעלה במשרד הכלכלה שעשה עבודה משמעותית בנושא הזה.

רחל עזריה: אחרי שבדקתי את ה-OECD שאלתי את עצמי מה עם המעסיקים והיכן הם נמצאים בסיפור הזה.

רחל עזריה: אחד הדברים שהתחוורו לי זה שמדינת ישראל סובלת מפריון מאוד נמוך ופריון הוא בעצם מה התפוקה בפועל משעת עבודה של עובד.

רחל עזריה: הפריון הנמוך, יש לו כל מיני סיבות כאשר סיבה אחת היא השכלה או השכלה רלוונטית, דבר נוסף יכול להיות תשתיות ועוד נושא מרכזי בנושא הפריון זה כמה שעות וכמה ימים עובדים העובדים.

רחל עזריה: מסתבר שבישראל ביחס ל-OECD אנחנו עובדים 120 שעות יותר מאשר במדינות ה-OECD ובאמת יש מעט מאוד ימי חופשה וכנראה זה משפיע על הפריון כך שגם מבחינת המעסיקים יש כאן רווח משמעותי.

רחל עזריה: כאשר התחלתי את החוק אמרתי בואו נלך כמו ה-OECD, כמו המינימום ב-OECD, 15 ימי חופשה וכי זה מה שהגיוני לעשות.

רחל עזריה: מיד המעסיקים אמרו שגם אם זה עוזר לפריון, בטח לטווח הקצר, יש כאן שינוי מאוד גדול שקשה להם להתמודד אתו.

רחל עזריה: לכן בעבודה מאוד מאוד גדולה - יושבים כאן גם נציגי האוצר שעזרו להוציא את הערמונים מהאש עת היינו בניסיון לייצר משהו שאנחנו יכולים להסכים לגביו – נציגי האוצר הציעו לרדת ל-12 ימים.

רחל עזריה: הם אמרו שיש כאן מהלך משמעותי שמהווה שלב ראשון כי בכל זאת מאז שנות ה-50 ושנות ה-60 לא נגעו בחוק הזה.

רחל עזריה: אחר כך הייתה עבודה משותפת של ההסתדרות, שאני חייבת לציין אותה לטובה, יחד עם ארגוני המעסיקים שהגיעו להסכמה גם לגבי 12 ימים וחתמו על הסכם קיבוצי בעניין הזה ואחר כך זה נעשה כמובן גם יחד עם משרד הכלכלה.

רחל עזריה: בעצם כולם התלכדו לכיוון הזה של ה-12 ימי חופשה.

רחל עזריה: למרות שאני מאוד רציתי 15 ימי חופשה, אני מברכת על ההסכמות.

רחל עזריה: אני חושבת שכאשר אנחנו מגיעים בהסכמות, זה תמיד עדיף על פני הגעה למאבקים.

רחל עזריה: למרות שבכל מדינות ה-OECD יש 15 ימי חופשה ואנחנו החריגים בעניין, באמת יש כאן הסכמה רחבה ויש כאן גם הסכמה של כלל סיעות הבית שבקריאה הטרומית הצביעו בעד.

רחל עזריה: יש כאן גם חברים מסיעות שונות שהגיעו להביע את תמיכתם.

רחל עזריה: אנחנו היום נתקדם עוד שלב לטובת העובדים במשק.

רחל עזריה: הנושא הזה של עבודה מול חופשה, זה מתח שילווה אותנו כנראה הרבה מאוד שנים.

רחל עזריה: אני חושבת שאנחנו כל הזמן צריכים לשים לב איך אנחנו מתמודדים עם המתח הזה בצורה הטובה ביותר וצדק יושב ראש הוועדה שאמר שיש כאן נושא מורכב, נושא שצריך לטפל בו כדי לראות איך אנחנו עושים את המקסימום.

רחל עזריה: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

דב חנין: אני רוצה לברך את חברתי חברת הכנסת רחל עזריה על כך שהיא הרימה את הכפפה ומובילה אותנו להתקדם בעניין שלטעמי יש לו חשיבות עצומה.

דב חנין: אתה צודק אדוני היושב ראש כשאתה נותן לדיון הזה גם הקשר היסטורי רחב.

דב חנין: אני רוצה להגיד כמה מלים גם במבט היסטורי, מבט לאחור וגם במבט קדימה, מההווה אל העתיד שלנו.

דב חנין: אכן, חוק החופשה השנתית הוא אחד ההישגים החשובים ביותר של ממשלת החזית העממית בצרפת, ממשלה שביטאה את הניצחון ההיסטורי של השמאל ב-1936, ליאון בלום היה ראש הממשלה, שיתוף פעולה בין הקומוניסטים, הסוציאליסטים והרדיקלים השמאליים.

אלי אלאלוף: כדי לתרגם את זה לצרפתית זה "לפרנס פופולר", כדי שא יהיה הקשר לא מוצלח לאזור שלנו.

דב חנין: לא.

דב חנין: ממשלת החזית העממית "לפרנס פופולר" עלתה לשלטון ב-1936 והיה שיתוף פעולה בין הקומוניסטים, הסוציאליסטים והרדיקלים השמאליים.

דב חנין: החופשה השנתית, ההישג הזה של חופשה שנתית לעובדים היה אחד ההישגים המרכזיים של הממשלה הזאת ומאז זאת הפכה להיות נורמה במדינות המערביות שעובדים זכאים לחופשה שנתית.

דב חנין: המציאות בה אנחנו נמצאים, אם לעשות מעבר מהיר להווה, היא שהעובדים הישראלים עובדים הרבה הרבה יותר מאשר חבריהם בארצות אחרות.

דב חנין: מספר ימי החופשה השנתית כאן מצומצם יותר.

דב חנין: נהוג לחשוב שבישראל יש הרבה חופשים כי יש חגים אבל גם כאשר אנחנו מוסיפים את החגים – ואנחנו עושים חשבון כולל של ימי החופשה שהעובדים זכאים להם – העובדים בישראל עובדים הרבה יותר.

דב חנין: לדבר הזה יש משמעויות חברתיות.

דב חנין: זה פוגע ביכולת של האנשים לחיות, לקיים חיי משפחה, ליהנות, לקיים חיי תרבות, לבנות לעצמם תרבות פנאי אבל כמו שבצדק אמרה חברת הכנסת עזריה לפני, זה גם פוגע בכלכלה.

דב חנין: כאשר אנשים עובדים הרבה שעות, בסופו של דבר נפגע הפריון שלהם ויש בפנינו מחקרים, שאני מניח שגם יוצגו בפני הוועדה, שדווקא מדינות בהן מספר ימי העבודה צומצם, הן המדינות בהן פריון העבודה עולה ועולה בצורה מאוד משמעותית.

דב חנין: כאן אני רוצה לעבור למבט לעתיד.

דב חנין: אנחנו אכן נמצאים במציאות בה עובדים הם עובדים זמניים ביותר מדי מקומות עבודה.

דב חנין: יותר מדי עובדים הם עובדים זמניים.

דב חנין: כאשר העובדים הם עובדים זמניים, המנגנון שנקבע בזמנו בחוק שמספר ימי החופשה יעלה ככל שהעובד עובד יותר במקום העבודה, נעשה מנגנון תיאורטי.

דב חנין: המטרה שאנחנו כמחוקקים – לא אנחנו אלא קודמינו – הצבנו בפנינו שהעובד יזכה ליותר חופשה ככל שהוא עובד עם יותר ותק, בעצם המטרה הזו מפוספסת.

דב חנין: לכן אין מנוס אלא לתקן את החוק כדי לחזור אל המטרה שהצבנו בפנינו מתחילת הדרך, שעובדים עם ותק, עובדים מבוגרים יותר, יזכו לחופשה רבה ומשמעותית יותר.

דב חנין: נקודה אחרונה אדוני היושב ראש.

דב חנין: נמצאים כאן בחדר לא מעט נכים ואני מניח שהם מייצגים את מאבק הנכים וזה מאבק שגם הוא צריך להיות לנגד עינינו.

<נעמי מורביה: העובדים הזרים של הנכים.

דב חנין: העובדים הזרים והעובדים הישראלים.

דב חנין: מבחינתי נכים זכאים לסיוע ולעזרה, וזה לא משנה אם העובדים שעובדים אצלם הם עובדים זרים או עובדים ישראלים.

דב חנין: אנחנו כולנו בכנסת נמצאים בחובה גדולה או בחוב גדול כלפי הנכים ובעלי המוגבלויות, כל האנשים שנזקקים לסיוע בעבודתם.

דב חנין: כאשר אנחנו הובלנו כאן בכנסת את המאבק למשל להעלאת שכר המינימום, אנחנו התחייבנו שיחד עם העלאת שכר המינימום אנחנו נעלה את הקצבאות כך שלא ייווצר מצב שהעובדים לא סובלים אבל הנכים יצטרכו לממן אותם, את העלייה בשכרם.

דב חנין: אני אומר – אני פשוט מתבייש להגיד את זה – שכולנו בכנסת נכשלנו בדבר הזה.

דב חנין: אני אומר את זה בסוגריים כי תכף אני אחזור לנושא שלנו.

דב חנין: השבוע עולה לקריאה טרומית הצעת חוק שאני אחד היוזמים שלה יחד עם חבר הכנסת גילאון וחברי כנסת נוספים שאומרת לפחות להצמיד את הקצבאות להעלאת שכר המינימום, שזאת הדרישה המינימלית, כדי שלא נהיה במצב בו הנכים, זקנים, חולים, בעלי קצבאות צריכים לממן מכיסם את עליית שכר המינימום, שזאת לא הייתה התוצאה אותה ביקשנו.

דב חנין: לצערי הגדול שמעתי שהממשלה מתנגדת להצעה הזאת.

דב חנין: אנחנו נמשיך בלחץ על הממשלה, ואולי גם בעזרתכם חבריי בוועדה הזאת, אבל אני מזכיר את הנושא הזה כי גם כאן, כאשר אנחנו מדברים על מנגנון של ימי חופשה, שהוא מנגנון מצוין, אנחנו צריכים לייצר במקביל את המנגנון שמאפשר לאנשים הכי מוחלשים בחברה – נכים, זקנים, בעלי מוגבלויות, גמלאים – ולייצר עבורם את המנגנון שיאפשר להם לקבל את הפתרון הראוי והנכון.

דב חנין: אם אנחנו שוב נפתור בעיה של קבוצה מוחלשת אחת של עובדים על חשבון קבוצה מוחלשת אחרת, אנחנו לא נתקן את החברה שלנו אלא אנחנו פשוט נימצא באיזשהו מעגל סגור.

דב חנין: אני אומר את הדברים גם כאחד מיוזמי החוק ואני בטוח שגם על דעתה של חברת הכנסת עזריה וכולנו.

דב חנין: אנחנו לא מעוניינים חס וחלילה לפגוע בנכים, בגמלאים, באנשים שצריכים עזרה.

רחל עזריה: ברור.

דב חנין: אנחנו נייצר יחד אתכם את הפתרונות שיבטיחו שהדבר הזה יקבל מענה.

דב חנין: תודה רבה.

<קריאה: הבעיה היא שאנחנו מוגדרים כמעסיקים.

אלי אלאלוף: אתה לא מדבר כל עוד אתה לא מקבל את רשות הדיבור.

אלי אלאלוף: חשוב לי שנקשיב לך ונדע מי אתה.

אלי אלאלוף: ברשותכם, כל אחד ידבר בתורו אבל תנו לנו לנהל דיון.

אלי אלאלוף: הנושא חשוב וכל דעה כאן חשובה לנו.

אלי אלאלוף: תאפשרו לנו דיון מסודר.

אלי אלאלוף: הראשונה שרשומה היא נעמי מורביה.

אלי אלאלוף: תציגי את עצמך למרות שכולנו מכירים אותך ומוקירים אותך.

<נעמי מורביה: תודה רבה יושב ראש הוועדה.

<נעמי מורביה: אני מתנצלת על הקול הצרוד שלי.

<נעמי מורביה: אני יושבת ראש מטה מאבק הנכים ונציגת פורום ארגוני הנכים.

אלי אלאלוף: סליחה, תרשי לי, לא ציינתי את שתי חברות הכנסת שנמצאות אתנו, מיכל בירן וטלי פלוסקוב.

<נעמי מורביה: פורום הארגונים מברך את יוזמת החקיקה הזאת.

<נעמי מורביה: זאת חקיקה הומנית מאין כמוה וצודקת מאין כמוה אבל כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין, כאשר אנחנו רוצים להשוות את עצמנו ל-OECD, אי אפשר להשוות בפרמטר אחד ובחמישים אחרים לא.

<נעמי מורביה: ברגע שהקצבאות שמשולמות לנו הן הכי נמוכות ב-OECD, יוקר המחייה בישראל הוא הכי גבוה ב-OECD, המשכורות באופן כללי מהנמוכות –OECD, המשכורות המשולמות לעובדים הזרים הן מהגבוהות הנהוגות ב-OECD, צריך ליצור איזשהו מנגנון שאכן יפצה אותנו האנשים עם המוגבלות כי בשלושה ימי חופש אלה, אותו עובד סיעודי יוכל באמת לנוח ולתת לגופו מנוחה ומרגוע.

<נעמי מורביה: העבודה שלהם קשה מנשוא.

<נעמי מורביה: אני באמת מלאת הערכה לעבודתם.

<נעמי מורביה: אנחנו, האנשים עם המוגבלות, צריכים להעסיק במקום העובד הזה עובד אחר כי הנכות שלנו לא יוצאת לחופש שנתי אלא הנכות שלנו היא קבועה ויום יומית.

<נעמי מורביה: יוצא שבאותם ימים שהם בחופש, אנחנו גם משלמים עבורם את יום החופש ואנחנו גם לוקחים עובד כאשר בדרך כלל אנחנו עוברים עבירה על החוק כי הוא עובד לא חוקי והוא לא רשום על האשרה שלנו.

<נעמי מורביה: אם מגיעים מההגירה, יכולים להעמיד אותנו לדין על כך.

<נעמי מורביה: צריך למצוא את שביל הזהב לתקן את הלקונה הקטנה הזאת כך שגם אנחנו נהיה מכוסים.

<נעמי מורביה: שוב, אני מברכת בשם פורום ארגוני הנכים.

<נעמי מורביה: אני חושבת שזאת חקיקה חשובה מאין כמוה, היא מקדמת ורק תביא כבוד לממשלת ישראל בקדנציה הזאת שלה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: דוד סיל ואחריו חברת הכנסת מיכל בירן.

<דיויד סיל: אני חבר העמותה הישראלית ליתר לחץ דם ריאתי.

<דיויד סיל: אני מודה לכם מאוד על הזמנת

<דיויד סיל: כם אותנו לדיון.

<דיויד סיל: יש לי הסתייגויות מהחוק הזה רק בהקשר הזה שהוא פוגע בנו ומהווה פגיעה נוספת בנו, באנשים הסיעודיים שמחפשים את הדרך להיות רגועים בחייהם, לחיות באיכות חיים מסוימת ולא להיות כל פעם מתוסכלים עת יש שינוי בהסדרי העבודה במשק כי אנחנו נחשבים מעסיקים.

<דיויד סיל: זה פוגע בנו.

<דיויד סיל: לפני ארבע שנים עזבה אותי העובדת שלי והייתי חודשיים וחצי בלי עזרה.

<דיויד סיל: לא מצאתי מישהו שיבוא לעבוד אצלי.

<דיויד סיל: אז הגעתי לבית החולים ומאז אני מוצמד לשני המכשירים האלה.

<דיויד סיל: דיברת קודם על פריון עבודה.

<דיויד סיל: אצלי פריון העבודה ירד כי אני מוצמד למכשירים האלה.

<דיויד סיל: יש היום 24 ימי חופשה בשנה.

רחל עזריה: איך 24?

<דיויד סיל: אני מקבל 24 ימי חופשה.

רחל עזריה: אתה.

רחל עזריה: העובדים מקבלים עשרה ימים ועוד תשעה ימים מנדטוריים.

<דיויד סיל: אני 13 שנים בעבודה.

<דיויד סיל: אחי מקבל 24 ימים.

<דיויד סיל: זה המקסימום היום ואת רוצה להעלות את המספר בעוד ארבעה ימים.

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: אנחנו מדברים על כך שהמינימום יעלה מעשרה ל-12 ימים.

<דיויד סיל: כן, אבל גם המקסימום יעלה.

רחל עזריה: לא.

רחל עזריה: הלוואי.

רחל עזריה: אם המעסיקים כאן מסכימים, אני בשמחה הולכת לזה.

אלי אלאלוף: מדובר על העלאה מעשרה ימי חופשה ל-12 ימים מינימום.

<דיויד סיל: דיברתם קודם על הסכמה בין ההסתדרות למעסיקים.

<דיויד סיל: אני נחשב מעסיק אבל אף אחד לא דיבר אתי.

<דיויד סיל: נמצאים כאן נציגי מעסיקים ואף אחד לא דיבר אתם.

<דיויד סיל: אתם מדברים על מעסיקים שהם בעלי עסק ואני לא בעל עסק ואני לא יכול לפשוט את הרגל.

<דיויד סיל: אני יכול להכריז עלי כעל פושט רגל אבל זה לא יעזור לי.

<דיויד סיל: אין לי עסק ואין לי רווחים חוץ מהקצבה שאני מקבל וההוצאות שלי הן 10,000 שקלים בחודש.

<דיויד סיל: התוספת הזאת של 21 ואחרי כן 28 שיגיעו בסופו של דבר, היא תוספת שהיא מאוד משמעותית.

<דיויד סיל: אם אני שולח את העובדת שלי לחופש ואפילו לשבת, אני צריך למצוא מישהו מחליף וביום הזה אני משלם לאותו מחליף הרבה יותר ממה שאני משלם לעובדת שלי ובנוסף לכך אני גם עובר על החוק.

<דיויד סיל: החוק הזה צריך להתקבל אבל רק אחרי שיהיו איזה שהן הגנות, כמו שאמר חבר הכנסת דב חנין, שיגנו עלינו.

<דיויד סיל: או שיורידו מאתנו את אותו תואר מעסיק בצורה כזאת או אחרת או שייתנו לנו פיצוי מלא ולא כמו הפיצוי החלקי שנתנו באפריל בהגדלת שכר המינימום.

<דיויד סיל: תזכרו שבחודש הבא, בינואר 2016, אנחנו הולכים להעלות את שכר המינימום בעוד מדרגה ואנחנו בדרך ל-5,300 שקלים.

<דיויד סיל: אני לא יודע אם בחודש הבא מישהו בכלל הקציב בתקציב כי אני לא שמעתי שום דבר על נכים, ואלה 230 אלף אנשים באוכלוסייה, ולא שמעתי על פתרון כלשהו ואפילו עצם לא זרקו לנו בתקציב אלא הוציאו אותנו מחוץ לחוק.

<דיויד סיל: גם בחוק ההסדרים אנחנו לא מופיעים.

<דיויד סיל: אני מאוד מבקש.

<דיויד סיל: בואו נעצור את זה עכשיו.

<דיויד סיל: את החוק נשאיר היכן שהוא אבל קודם נדאג ליצור הגנות עלינו, על הנכים הסיעודיים ועל הקשישים הסיעודיים כי אין לנו מקורות הכנסה אחרים.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: דבר ראשון, אני מברכת על היוזמה.

מיכל בירן: כל הכבוד לרחל ולכל היוזמים האחרים.

מיכל בירן: אני מודה שקצת צרם לי הביטוי "כשאני מוציא את העובד ליום חופש, אני צריך להביא מישהו אחר במקומו".

מיכל בירן: זה קטע שהעובדים הם בני אדם.

מיכל בירן: בדיוק ראיתי אתמול סדרת טלוויזיה כזאת, בטח עוד כמה אנשים ראו אותה, על רובוטים משוכללים שעושים את כל עבודות הבית ואגב, יכול להיות שבעוד שלושים שנים לכל אחד יהיה רובוט כזה, אבל כרגע אנחנו לא שם.

אלי אלאלוף: לא בנגב.

מיכל בירן: אני באמת מבינה את המצוקה אבל זאת המציאות.

מיכל בירן: האנשים שעובדים, גם אצלכם וגם בכל התחומים האחרים, הם בני אדם.

מיכל בירן: זה מצד אחד נשמע מובן מאליו, אבל כמו שאמרו כאן אחרים, היו תקופות בהיסטוריה שזה לא היה מובן מאליו וגם היה אפשר לשלוח ילד בן שמונה כי יש לו ידיים קטנות להפעיל מכונות במהפכה התעשייתית.

מיכל בירן: הדבר הזה קרה כי לא תפסו אותו כבן אדם ואת מה שאנשים לא היו מאחלים לנכד שלהם, הם היו מכונים לעשות לנכדים של אנשים אחרים.

מיכל בירן: עם השנים התקדמנו מאוד ואני חושבת שימי חופשה, כאשר העובד הישראלי עובד כל כך הרבה שעות וכל כך הרבה ימים, ואנחנו רואים באמת שהפריון נמוך ובסופו של דבר אני חושבת שיותר ימי חופשה יכולים לתרום לזה.

מיכל בירן: אני מבינה את הקושי הרב.

מיכל בירן: אני חושבת שכמו שדב חנין – ונראה לי שגם רחל עזריה – אמר, אנחנו אתכם, עם הנכים, במאה אחוזים במאבק על כך שהמדינה צריכה לשפות אתכם אבל אי אפשר שכל העובדים במשק לא יזכו לעוד שני ימי החופשה האלה.

<נעמי מורביה: בירכנו בגדול על הוספת ימי החופשה.

מיכל בירן: את בירכת.

טלי פלוסקוב: היא אומרת שיש דעות אחרות.

טלי פלוסקוב: אני קיבלתי כמה מיילים.

<קריאה: את מתרגמת אותנו לא נכון.

<קריאה: אנחנו לא נגד.

מיכל בירן: שמעתי ויצא לי גם להיות בכמה וכמה דיונים דומים.

מיכל בירן: שוב, אני מברכת על העמדה הזאת.

מיכל בירן: אני אומרת שאנחנו ומי שבעד זה חייב להיות מחויב גם לכך שהמדינה תשפה אתכם ולא תשאיר אתכם לבד במאבק הזה.

מיכל בירן: שי, אני רואה אותך כאן.

מיכל בירן: אנחנו בדרך כלל באותו צד של המתרס.

אלי אלאלוף: מי זה שי?

מיכל בירן: מאיגוד המסעדנים.

מיכל בירן: כיוון שיצא לי למלצר לא מעט בגלגולי הקודם, אני יודעת, וזה מקומם אותי מאוד, שבסופו של דבר, בניגוד לרוב המקצועות, כשאתה הולך לקנות תרופה סופר פארם אתה לא משלם בנפרד לרוקח אלא אתה משלם עבור המוצר ומשוקלל שם מחיר העבודה של הרוקח.

מיכל בירן: שורה שאני הכי לא גאה בה בקורות החיים שלי היא שעבדתי בעמותה שהגנה על זכויות עובדים בזמן שהיא מנצלת אותי ועברתי על כמעט כל בתי העסק והמסעדות בתל אביב.

מיכל בירן: יצא מצב שבו אנחנו מפרגנים למישהו שבסופו של דבר לא משלם ישירות לעובדים שלו.

<שי ברמן: קשקוש.

מיכל בירן: שי, אני אסיים את דבריי.

<שי ברמן: מה זה קשור?

מיכל בירן: אני מאוד נזהרת בדבריי.

<שי ברמן: זה פופוליזם זול.

<שי ברמן: זה קשקוש.

<שי ברמן: זה מקור פרנסה של עשרות אלפי מלצרים.

מיכל בירן: שי, אני באמצע משפט.

<שי ברמן: סליחה.

מיכל בירן: אתה יודע שכמעט בכל הנושאים אני בצד שלכם, גם לצד העסקים הקטנים ובאופן ספציפי לצד המסעדות.

מיכל בירן: אבל כאן יש איזה עניין כי אתם כל כך לא רגילים לשלם ישירות למלצרים כי בסופו של דבר הטיפים משלמים את משכורתם של האנשים, שהקונספט של ימי החופשה באמת תקוע.

<שי ברמן: אין לנו שום בעיה לשלם להם ישירות, חברת הכנסת בירן.

<שי ברמן: אני אפתיע אותך.

אלי אלאלוף: שי, יש לי בקשה, בינתיים מי שמנהל את הדיון, זה אני.

מיכל בירן: משפט אחרון.

מיכל בירן: אני כן חושבת שמאוד חשוב לעשות את זה בהסכמה עם המעסיקים.

מיכל בירן: שמחתי לשמוע שהיו הסכמות בתחילת החוק.

מיכל בירן: רחל, אני חושבת שמאוד חשוב להמשיך ולעשות את זה כי במצב בו המשק הישראלי נמצא, אין ספק שזאת מעמסה.

מיכל בירן: מצד שני, אני לא יכולה לדמיין סיטואציה בה המעסיקים יגידו שעכשיו זה זמן מעולה להעלות ימי חופשה.

מיכל בירן: אף פעם לא יהיה יום כזה.

מיכל בירן: מצד שני, גם הנטל על העסקים הקטנים בישראל הוא מאוד מאוד גדול ואת ההטבות ש"טבע" מקבלת לא מקבלים העסקים הקטנים, כך שאני כן מפצירה בך ובחברים ללכת בדיאלוג עם ארגוני העובדים, עם המעסיקים, כדי לראות שאפשר יהיה להגיע למהלך מוסכם כי אחרת אי אפשר יהיה לאכוף את זה.

מיכל בירן: אני מתנצלת, אני מקפצצת בין הוועדה הזאת לוועדת הפנים.

<דיויד סיל: יש לך גם נקודת ראייה לגבינו?

מיכל בירן: הקדשתי לזה לא מעט דברים.

אלי אלאלוף: אנחנו תכננו היום דיון ראשוני עד השעה 13:30.

אלי אלאלוף: אני חוזרים לדיונים האלה, לדיון בנושא הזה, מאוד בקרוב.

אלי אלאלוף: אנחנו לא דוחים את הנושא.

אלי אלאלוף: יש הצעת חוק מנוסחת ואנחנו ממשיכים בהידברויות עם כל הגורמים.

אלי אלאלוף: ודאי רחל פוגשת הרבה אנשים וגם אני עושה זאת, מאז הנושא הגיע לוועדה ואני מחויב להתדיינויות והתייעצויות.

אלי אלאלוף: היום אני מבקש לקצר.

אלי אלאלוף: רוב המבקשים לדבר הם נציגים של ארגוני נכים ואני מבקש את הבנתכם כי אני לא יכול לעשות סיבוב מלא של כל מי שביקש להתייחס.

אלי אלאלוף: רשות הדיבור לשי ברמן.

אלי אלאלוף: אחריו יתייחסו נציגי המשרדים.

<שי ברמן: תודה רבה אדוני.

<שי ברמן: ברשותך, התייחסות קצרה לדברים של חברת הכנסת בירן שלא נמצאת ולא בגלל חוק המלצרים אלא מאחר שלצערי יש לי גם אבא שמרותק לכיסא גלגלים.

<שי ברמן: ממה ששמעתי כאן בדיון, החברים המכובדים שיושבים כאן לידי לא מתלוננים על עצם העובדה שהעובד שלהם הולך לחופשה.

<שי ברמן: כיוון שאני מכיר את העניין מקרוב, הבעיה היא לא עצם חופשתו אלא הבעיה היא שלמחליף שלו צריך לשלם 500 שקלים לשבת וזה המון המון כסף.

<שי ברמן: זאת הבעיה וחבל שחברת הכנסת מיכל בירן לא הבינה את זה.

<שי ברמן: לעצם העניין.

<שי ברמן: אני מנכ"ל איגוד המסעדות.

<שי ברמן: הענף שלנו מעסיק כ-170 אלף עובדים.

<שי ברמן: אלה העסקים הקטנים והבינוניים שכולם מדברים עליהם אלה הן המסעדות.

<שי ברמן: אני יושב כאן גם בתור נציג של לה"ב, ארגון העסקים הקטנים.

<שי ברמן: אני רוצה לברך אותך חברת אותך עזריה על הצעת החוק אבל אני רוצה גם לבקש ממך או אפילו לדרוש ממך מכיוון שאת מצטטת את ה-OECD ואת משווה אותנו ל-OECD.

<שי ברמן: אנחנו רוצים שגם הקרקע עליה אנחנו פועלים תהיה שווה למדינות ה-OECD.

<שי ברמן: כלומר, במלים אחרות, אנחנו לא רוצים רק לשלם את החובות שמשלמים באותן מדינות אלא אנחנו רוצים גם ליהנות מאותן זכויות.

<שי ברמן: לכן זה מאוד קל לבוא ולהשוות ל-OECD אבל אנחנו לא נמצאים שם.

<שי ברמן: אנחנו לא פועלים על קרקע כזאת ולכן העסקים שלנו הם עסקים רעים.

<שי ברמן: רק הענף שלנו הוא ענף עם אחוזי סגירה הכי גבוהים במשק כאשר שמונים אחוזים סוגרים תוך חמש שנים והצעת החוק הזאת היא הצעת חוק מאוד סוציאליסטית והרבה ימחאו לך כפיים אבל העסקים הקטנים שנמצאים כמה מאות מטרים - - -

רחל עזריה: סליחה, רגע.

רחל עזריה: הסגנון הזה הוא לא הולם.

רחל עזריה: הדבר האחרון שאפשר לומר עלי.

<שי ברמן: למה הוא לא הולך?

רחל עזריה: ימחאו לך כפיים.

רחל עזריה: הדבר האחרון שאפשר לומר על החוק הזה זה שהוא חוק קל.

רחל עזריה: כך גם פתח היושב ראש ואמר שזה חוק מורכב, מתייחסים אליו בכובד ראש, אין כאן שום דבר פופוליסטי, אין כאן שום דבר קליל, אנחנו מבינים שהמצב במשק השתנה והאופן שבו אנשים עובדים השתנה וגם אם לא משווים ל-OECD אלא אם משווים לחקיקה הראשית של מדינת ישראל משנות ה-50, גם אז החוק הזה צריך להשתנות כדי להתאים לרוח החוק.

רחל עזריה: לכן, אני מבקשת, כאשר אתה מדבר, תתייחס בצורה רצינית, מכובדת ומכבדת גם לחוק וגם ליוזמה של החוק כי יש כאן מצב בלתי נסבל לגבי המצב של העובדים והיכולת שלהם לקבל ימי חופשה, שאגב, אנחנו וגם אתה מקבלים הרבה פחות מאשר ההורים שלנו קיבלו וזה גם בלי ה-OECD.

<שי ברמן: אני אומר לך דבר מאוד פשוט.

<שי ברמן: אני אומר לך שזה מאוד יפה וסוציאליסטי.

<שי ברמן: מצד שני, אנחנו שצריכים לשלם את החוק הזה, אין לנו כסף לשלם את זה.

<שי ברמן: אם תצאי מכאן ותלכי כמה מאות מטרים לעסקים, למסעדות של ירושלים, הם קורסים.

רחל עזריה: הם קיבלו מאה מיליון שקלים.

<שי ברמן: הם קורסים.

<שי ברמן: את עכשיו נותנת להם לשלם עוד ימי חופשה.

<שי ברמן: אנחנו לא יכולים לשלם את זה.

<שי ברמן: לפני עשר שנים לייבור קוסט במסעדה היה 25 אחוזים והיום אין מסעדה שהלייבור קוסט שלה יורד מארבעים אחוזים וזה בגלל חקיקה כאן בכנסת של חוקים שחלקם צודקים ואני לא נגדם, אבל צריך להבין שאי אפשר לחוקק רק חוקים נגדנו.

<שי ברמן: אנחנו לא תשובה, אנחנו לא דנקנר ואנחנו לא טייקונים.

אלי אלאלוף: אני מרשה לעצמי להפסיק אותך כי דמגוגיה לא בשולחן הזה.

אלי אלאלוף: פעם ראשונה שאני רואה אותך אבל פעם אחרונה שאני מוצא את ההתייחסות שלך לדיון רציני וזה כאשר האנשים שבאו לכאן הם מאוד רציניים.

אלי אלאלוף: זה עוד כשאתה מייצג גוף שהוא מאוד מכובד.

אלי אלאלוף: אני באופן אישי מעריך את ארגון לה"ב.

אלי אלאלוף: דמגוגיה, אני לא שמעתי ברמה שאתה ביטאת כרגע.

אלי אלאלוף: נציגי המשרדים הממשלתיים, בבקשה.

<אור רוזנמן: משרד הכלכלה.

<אור רוזנמן: אני רוצה לציין שהחלטת ועדת שרים לחגיגה מיום ה-11 לאוקטובר קובעת הממשלה תתמוך בהצעת החוק ובתנאי שהליכי החקיקה ייעשו בתיאום עם משרדי האוצר, הכלכלה והתיירות.

<אור רוזנמן: אני חוזר על ההחלטה הזאת כי ככל שהתהליכים אכן ייעשו בתיאום, ניתן יהיה להמשיך בהליכי החקיקה לפחות מבחינתנו אבל הדברים חייבים להיעשות בתיאום מול המשרדים כפי שאומרת החלטת הממשלה שעדיין עומדת בתוקפה.

<אור רוזנמן: לגופה של ההצעה.

<אור רוזנמן: חשוב לי לציין שחל איזשהו שינוי מאז ההצעה הזאת עלתה.

<אור רוזנמן: ב-29 לאוקטובר נחתם הסכם קיבוצי בין נציגות הארגונים העסקיים לבין הסתדרות העובדים.

<קריאה: ב-26 לאוקטובר.

<אור רוזנמן: אצלי כתוב 29 לאוקטובר, ההסכם הקיבוצי שלי.

<אור רוזנמן: באופן כללי מה שעושה הצעת החוק, היא מעלה את החופשה השנתית בשתי פעימות, כל פעם ביום.

רחל עזריה: מה שעושה ההסכם הקיבוצי ולא הצעת החוק.

<אור רוזנמן: סליחה, ההסכם הקיבוצי.

<אור רוזנמן: הוא מעלה ב-2016 יום חופשה נוסף וב-2017 עוד יום חופשה נוסף.

<אור רוזנמן: דעתנו באופן כללי היא שככל שהמשק הגיע להסכמה בתוכו, אנחנו חושבים שנכון להיצמד להסכמה הזאת.

<אור רוזנמן: בעצם יש לנו כרגע שתי אלטרנטיבות איך לעשות זאת.

<אור רוזנמן: אנחנו נמצאים בהליך שהוא הליך סטנדרטי לגבי הסכמים קיבוציים, של רישום ההסכם הקיבוצי בעקבותיו אנחנו נבחן צו הרחבה.

<אור רוזנמן: צו ההרחבה תלוי בשר וכפי שידוע שר הכלכלה התחלף לאחרונה ועדיין אין לנו את עמדתו של שר הכלכלה הנוכחי, אבל באופן כללי צו ההרחבה הוא פעולה שתחיל את זה על כלל המשק למעט מקומות בהם יש הסכם מיטיב.

<אור רוזנמן: לחילופין אפשר להמשיך באיזשהו סוג של הליך חקיקה.

<אור רוזנמן: אנחנו צריכים לבחון גם לגבי התיאומים גם מבחינתנו באיזה מהאפיקים נכון יהיה להמשיך.

<אור רוזנמן: דבר אחרון אני רוצה לציין הוא שאנחנו חושבים שלאור העובדה שכבר פותחים את חוק חופשה שנתית, וכפי שציינה חברת הכנסת מדובר על חוק משנת 1951, יש בעיות בחישובים של הימים.

<אור רוזנמן: החישובים של ימי החופשה אל מול מה שכתוב בחוק הם מאוד מסובכים.

<אור רוזנמן: הנוסח שמופיע בחוק הוא מסובך והנוסח שמופיע בחוק לא תמיד ברור.

<אור רוזנמן: מבדיקה שעשינו, לא כל המעסיקים יודעים להבין בדיוק מה משמעות האמירה בחוק.

<אור רוזנמן: אנחנו רוצים לנצל אולי את ההזדמנות ולבחון לאור זה שאנחנו פותחים עכשיו את החוק גם שינוי בשיטת החישוב על מנת שהחישוב יהיה ברור, נהיר ויהיה אחיד בכלל המשק.

אלי אלאלוף: תוך כמה זמן תהיו מסוגלים לעשות את הבדיקה הזאת?

<אור רוזנמן: כפי שאמרתי, קודם כל לגבי התיאום - - -

אלי אלאלוף: לא, תיאום זה משהו, אבל לגבי חישובי החופשות?

<אור רוזנמן: אנחנו נעשה את זה במקביל.

אלי אלאלוף: אתה לא צריך התייעצות אלא לעבוד על זה.

<אור רוזנמן: אנחנו עובדים על זה.

אלי אלאלוף: כמה זמן?

<אור רוזנמן: אני לא יכול לתת הערכה.

<אור רוזנמן: אנחנו נגיש את זה במקביל להתקדמות ולקראת החקיקה.

<אור רוזנמן: ככל שיהיו לנו הצעות לשיפור, אנחנו נביא אותן.

<אור רוזנמן: אנחנו לא מדברים כרגע על שינויים.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לבקש ממך תוך חודש להביא לנו הצעה ראשונית.

<אור רוזנמן: אנחנו נעשה מאמץ להביא איזה שהן המלצות.

אלי אלאלוף: נשלב את זה בקריאה שנייה ושלישית.

אלי אלאלוף: אם זה תוך חודש, התחייבות יפה.

<אור רוזנמן: כבוד היושב ראש, אני לא יכול להתחייב.

<אור רוזנמן: אנחנו נעשה מאמץ.

אלי אלאלוף: אתה לא מתחייב.

אלי אלאלוף: אנחנו מבקשים.

אלי אלאלוף: זאת החלוקה בינינו.

אלי אלאלוף: מישהו מהאוצר רוצה להתייחס?

<אורי שיינין: חברי ממשרד הכלכלה תיאר ואין לי מה להוסיף מעבר לדבריו.

אלי אלאלוף: אני רוצה לציין שלא תהיה הצעת חוק סופית שתבוא להצבעה ללא התייעצות עם המשרדים בהתאם להחלטת הממשלה.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: לא התכוונו אחרת אבל האזהרה או ההערה שלך במקום.

אלי אלאלוף: יהודה דורון.

אלי אלאלוף: יש לך מה להגיד?

<יהודה דורון: אני מוותר.

<יהודה דורון: נעמי דיברה.

אלי אלאלוף: יופי.

אלי אלאלוף: אתם מסודרים.

<ירון לוי: תודה.

<ירון לוי: אני מנכ"ל ארגון הפעולה של הנכים ורכז המטה לקידום הקמת ארגון יציג.

<ירון לוי: אני לא חושב שיש אדם במדינה הזאת שיביע עמדה נגדית נגד הצעת החוק הזאת.

<ירון לוי: ודאי שאני מצטרף לכולם ואומר שהצעת החוק הזאת טובה ומועילה.

<ירון לוי: לכולנו יש משפחות, אחים, דודים וחברים שהם שכירים.

<ירון לוי: אלא שאני חושב שצריך לציין לפרוטוקול שכל התקדמות, שציבור הנכים יהיה במעטפת הזאת ולדאוג שלא יושת עלינו הון כספי בנוסף לצרות שלנו היום, התוספת לשבתות וימי החופשה כאשר אנחנו צריכים לעבור עבירה כדי להביא עובדים זרים.

<ירון לוי: זאת אומרת, שלא תהיה התקדמות בלי שאנחנו במסגרת הזאת.

<ירון לוי: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

<דורון קמפלר: ראש אגף עבודה, התאחדות התעשיינים.

<דורון קמפלר: אנחנו הגענו להסכם.

<דורון קמפלר: אנחנו צד להסכם הקיבוצי ואנחנו מבקשים שזה יישאר ברוח הזאת של הסכם קיבוצי ולא בהליך של חקיקה מן הטעם שאנחנו סבורים שיחסי עבודה, מקומם בהסכמים קיבוציים.

<דורון קמפלר: אולי אפילו יתרה מכך.

<דורון קמפלר: פעם שיש כבר הסכם קיבוצי ועכשיו הולכים לעולם החקיקה, אנחנו מייתרים קצת או מוציאים את הערך שיש בהסכמים קיבוציים כי מה הטעם לחתום על הסכם קיבוצי אם אחר כך הוא הופך להיות הבסיס או הרצפה לחקיקה?

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד, ואת זה אמרתי ליושב ראש שלכם הבוקר, שאי אפשר לבקש מהכנסת לנטרל את עצמה מכל הסכמים העבודה במשק ולהשאיר את זה בין המעסיק להסתדרות.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה חוסר אחריות מטעמנו כנבחרים של המדינה הזאת שנסת

אלי אלאלוף: לק מהנושא של ההסכם בין המעסיק לעובד.

אלי אלאלוף: אין שום מודל כזה שאני מכיר.

אלי אלאלוף: זה נראה לי חוסר מילוי תפקידנו.

אלי אלאלוף: התפקיד שלנו הוא להיות מעורבים בכל תחום את ואני מקווה רק לטובה.

אלי אלאלוף: אל תבקשו מאתנו להסתלק מהנושא כי זה לא יהיה.

אלי אלאלוף: זה לא יהיה ואני יכול להגיד את זה בשם חבריי מהסיעה ולא רק חבריי אלא אני חושב שזה הגיון בריא למדינה שלא יהיו למחוקק תחומים אסורים וזה מה שאתה מבקש.

אלי אלאלוף: זה מה שהחברים שלכם ביקשו.

אלי אלאלוף: לא יהיה דבר כזה.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות דבר כזה ואת זה אמרתי בטון טוב ובאווירה טובה עם הערכה אישית מאוד גדולה לכם, למעסיקים ולהסדרים שמצאתם לפעמים לפני שהכנסת התערבה.

אלי אלאלוף: אבל אי אפשר לבקש מאתנו להשאיר ביניכם בלבד.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאני כמעט בטוח, לאור הניסיון שיש לי עם יושב ראש ההסתדרות, שהוא לא ראה בזה דבר כל כך קדוש שהוא מוציא את הכנסת מכל הסכם בין מעסיק לעובד.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

<יואב בכר: אני מהתאחדות המלונות.

אלי אלאלוף: אתה רואה שמשרד התיירות בדיון.

<יואב בכר: כן.

<יואב בכר: ביקשנו את הסיוע עת הצעת החוק עלתה וזה הלך לוועדת שרים.

<יואב בכר: אני מקבל את מה שאתה אומר.

<יואב בכר: אני כן חושב שבדברים מסוימים לפחות זה טוב שיש הסכמים קיבוציים ויש הסכמה עם ההסתדרות, ואז גם יש צו הרחבה שמכניס את כל הדבר הזה, יחד עם שר הכלכלה או הממשלה.

<יואב בכר: אבל בתנאים הנוכחיים אני חושב שראוי להחמיא גם לחברת הכנסת רחל עזריה ולחברים שמובילים את הצעת החוק כי זה התחיל בחוק שהוא יחסית היה מאוד קיצוני ואנחנו לא יכולנו לקבל אותו כי העלויות שלו היו כבדות משקל.

<יואב בכר: אני חושב שתוך כדי התהליך הייתה הקשבה וזה שישבה ההסתדרות עם נציגי המעסיקים ובעצם עם משרדי הממשלה הרלוונטיים והגיעו למשהו, וכעת שמעתי בתחילת הדברים שכן מנסים כולם להתכנס לתוך הדבר הזה, אני חושב שיש מקום להחמיא לזה.

<יואב בכר: אני מסכים שבשום רגע נתון אף פעם לא נוח לצאת, בטח לא מצד מעסיק שיש עליו עלויות כמו שתיאר שי ברמן ובאמת עלויות קשות ולסיום אני עוד אומר משפט אחד על חוקי העבודה.

<יואב בכר: חוזרים כאן ל-1951 אבל מה שאני כן מבקש זה שבאמת תישמר המסגרת הזאת כדי שזה לא יהיה כבד מעבר להסכמות עליהן הוסכם.

<יואב בכר: אם ישמרו על זה, זאת תהיה בשורה טובה.

<יואב בכר: אומר עוד משפט לסיום והוא לא קשור להצעת החוק.

<יואב בכר: על הרבה מאוד מחוקי העבודה – כדוגמה חוק מאוד מהותי שהוא חוק שעות עבודה ומנוחה מ-1951 – הוועדה צריכה לתת את דעתה.

<יואב בכר: לנו יש הרבה ניסיון עם הרבה מאוד בעיות תפעוליות שיש לנו היום וכדאי פעם להתכנס אליהן.

רחל עזריה: זה נכון.

רחל עזריה: כל ההרחבה הייתה במלחמת יום כיפור כי הגברים היו בחזית ורק אז התירו שעות נוספות.

<מיכל וקסמן חילי: התאחדות התעשיינים.

<מיכל וקסמן חילי: יש הרבה טעם בדברים לגבי נושאים אחרים שמצויים בתחום של דיני עבודה ודווקא חופשה שנתית היא מקרה קצת אחר כי דווקא נושא של החופשה השנתית היה מעוגן לאורך שנים, למעט אותו חוק שהתחיל את הנושא הזה, במסגרת הסכמים קיבוציים כלליים ומיוחדים.

<מיכל וקסמן חילי: זאת אומרת, למפעלים עצמם ובמסגרת הסכמים קיבוציים ענפיים וכלליים למשק בכלל, וההסכם האחרון הכללי הוא משנת 1988.

<מיכל וקסמן חילי: חוץ מזה יש גם הסכמים פרטניים בתוך מקומות העבודה כאשר מעסיקים יכולים לתת, הם נותנים.

<מיכל וקסמן חילי: רוב העובדים לא מתחילים את ההעסקה שלהם בעשרה ימי חופשה אלא מתחילים אותה במכסה גבוהה יותר.

<מיכל וקסמן חילי: אנחנו כן רואים – ואת זה אנחנו יכולים לראות מהמקום שאנחנו נמצאים בו כארגון מעסיקים – שבמקום שאפשר לתת את זה, נותנים את זה.

<מיכל וקסמן חילי: לכן כנראה שהאכסניה המתאימה לזה היא במסגרת הסכמים קיבוציים כלליים מיוחדים, במסגרת הסכמי עבודה פרטיים, ואנחנו רואים את זה לארך שנים.

<מיכל וקסמן חילי: אנחנו רואים שבמקומות עבודה שאפשר לתת את זה, נותנים את זה וכאשר ההסתדרות והמעסיקים מסכימים על זה, זה ביטוי נוסף לכך.

<מיכל וקסמן חילי: לכן זה צריך להישאר במסגרת ההסכם הקיבוצי מה-29 באוקטובר.

אלי אלאלוף: זאת המלצה שלכם.

<מיכל וקסמן חילי: שלנו.

<מיכל וקסמן חילי: כן.

<נירית סעדון: סמנכ"ל עמותת אהב"ה.

<נירית סעדון: לגבי הנכים.

<נירית סעדון: אני חושבת שבאמת החברים היקרים שלי, שאני באמת שייכת אליהם, מיצו את הכול אבל יש לי עוד כמה דברים קטנים.

<נירית סעדון: אני שייכת גם לעסקים הקטנים.

<נירית סעדון: יש לי עסק קטן, שתי חנויות בבת-ים ואני מעסיקה ארבעה עובדים מקסימים.

<נירית סעדון: אני שייכת גם לנכים כי יש לי ילד עם צרכים מיוחדים.

<נירית סעדון: הבן שלי הוא משותק סיעודי וכרגע הוא נלחם במחלת הסרטן.

<נירית סעדון: אני מסתכלת על הנתונים.

<נירית סעדון: 450 עסקים קטנים ובינוניים שמשפיעים על כלל הפרמטרים הכלכליים במדינת ישראל.

<נירית סעדון: למה אנחנו שקופים?

<נירית סעדון: על גבנו הקטן והחלש וללא שום תנאים סוציאליים מעסיקים 55 אחוזים מהעובדים במשק.

<נירית סעדון: רגע לפני שאתם מפילים עלינו עוד קשיים ועוד נטל כמו העלאה בשכר לא מזמן עליה דיברנו, תוספת ימי חופש לעובדים כרגע, כל פעם משהו חדש.

<נירית סעדון: זה בסדר, זה מבורך, אבל לפני הכול בואו ותחזקו אותנו, תשקמו אותנו, תדאגו לנו כדי שנוכל לשאת את הכובד הגדול שאתם רוצים להעמיס עלינו.

<נירית סעדון: מישהו חשב עלינו?

<נירית סעדון: מה יהיה אתנו?

אלי אלאלוף: יש לי בקשה.

אלי אלאלוף: זה לא נושא הדיון.

<נירית סעדון: זה כן נושא הדיון.

אלי אלאלוף: לא, זה לא הנושא.

אלי אלאלוף: אני מבקש, תתמקדי בנושא שהוא מספיק רחב.

<נירית סעדון: אנחנו מדברים עכשיו על ימי חופש.

<נירית סעדון: זה עוד נטל.

אלי אלאלוף: אבל נאום על מצב העצמאים במשק, זה לא עכשיו וזה גם לא כאן.

<נירית סעדון: באים ומוסיפים לנו עוד.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני מצטער.

אלי אלאלוף: אני אקבע מה בתוך הנושא ומה מחוץ לו.

אלי אלאלוף: אם את רוצה לסיים, בבקשה.

<נירית סעדון: לפני שמוסיפים עוד דברים.

<נירית סעדון: תנסו לחשוב רגע על הצד שלנו ועל איך אתם באים לעזור לנו.

אלי אלאלוף: זה נושא שנקיים בו דיון אבל לא בוועדה שלי.

אלי אלאלוף: בינתיים אני לא מתעסק בנושא.

<נירית סעדון: אתם באים להטיל תוספת, דבר שהוא מאוד מבורך אבל עדיין הוא מהווה נטל על העצמאים הקטנים.

<נירית סעדון: בואו תחשבו גם מהצד השני איך אתם עוזרים לנו.

<נירית סעדון: זה כל מה שאני מבקשת.

אלי אלאלוף: שמענו.

<נירית סעדון: אמרתי שאמנם החברים היקרים שלי אמרו כאן

<נירית סעדון: את הכול אבל באותו קו משווה, העצמאים והנכים.

אלי אלאלוף: את לא יכולה להכניס כאן את כל הבעיות של העצמאים.

<נירית סעדון: לא.

<נירית סעדון: אני לא מכניסה את כל הבעיות.

אלי אלאלוף: אני מכיר את הבעיה, מכיר שיש בעיה וצריך לעשות, אבל לא בדיון.

<נירית סעדון: תחשבו על העצמאים.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש.

טלי פלוסקוב: אחרי המלים שלך, מאוד קשה להתחיל אבל אני אנסה גם להתייחס למה שאמרת.

<נירית סעדון: זאת המציאות.

טלי פלוסקוב: קודם כל, אני בהחלט רוצה לברך את חברתי רחל עזריה על הצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: אני דווקא חושבת שזה משהו שמאוד מתבקש.

טלי פלוסקוב: כשאני מדברת עם המעסיקים, יש הרבה מעסיקים שבכלל לא מבינים שהחוק מדבר על עשרה ימים כי מלכתחילה הם כבר נותנים 12 ימי חופש ו-15 ימי חופש וכל אחד מחליט לעצמו.

טלי פלוסקוב: לכן מה שאנחנו כאן בעצם דאגנו לו באמצעות החוק הזה זה שיהיה מינימום ימי חופשה שהמעסיק חייב לתת.

טלי פלוסקוב: המטרה שלנו כאן היא כמובן לדאוג לאיכות החיים של האזרחים במדינת ישראל וזה לא סוד שהחיים שלנו מתייקרים למרות שלאחרונה התחלנו לעשות המון צעדים כדי איכשהו לעזור לאנשים להתמודד עם החיים ואחד מהם הוא כמובן העלאת שכר מינימום והשני הוא הורדת יוקר המחייה.

טלי פלוסקוב: והדבר הנוסף שבעיני הוא מאוד מאוד חשוב זה באמת לתת לאנשים מספיק ימים כדי לנוח, כדי שבאמת יחזרו לעבודה, גם העובדים שלך, עם הרבה יותר מרץ ועם מצב רוח הרבה יותר טוב וייתנו לך הרבה יותר כאשר יגיעו לעבודה אחרי החופשה שלהם.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לומר עוד משהו.

טלי פלוסקוב: אנחנו במדינת ישראל רגילים למצב שמישהו פותר לנו את הבעיה.

טלי פלוסקוב: אני טוענת, וכאן אני רוצה להתייחס גם לדבריו של שי שהיה מאוד חריף בדבריו אבל אני מבינה שכל שינוי שקורה במדינת ישראל, וזה לא סוד שלאחרונה קורים הרבה שינויים, קשה לשלוט אותו וקשה לקבל משהו כאשר אתה יודע שזה גם עולה לך בכיס.

טלי פלוסקוב: את כבעלת עסק צריכה לעשות חישובים.

טלי פלוסקוב: שוב אני אומרת, אם מכרת את אותו סנדביץ' בחמישה שקלים, תמכרי אותו בשישה שקלים.

<נירית סעדון: נורא קל להגיד את זה אבל זה ממש לא כך.

טלי פלוסקוב: גברתי, אנחנו לא מנהלים דיון.

טלי פלוסקוב: אני אשמח לדון אתך אבל לא בוועדה.

טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים להבין שאנחנו דואגים לא רק לאנשים שעובדים אצלך אלא אנחנו דואגים גם לך, גם לבעלך וגם לילדים שלך ושהילד שלך יהיה בריא ויצא מכל מה שהוא עובר כי הלב באמת כואב לשמוע את הסיפור.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שלא מעט דברים אנחנו עושים גם לגבי בעלי העסקים הקטנים.

טלי פלוסקוב: עצם העובדה שאנחנו מדברים עכשיו על ימי הפעלה לעסקים.

<נירית סעדון: לא עושים מספיק.

טלי פלוסקוב: אני מבינה, אבל את מתארת לעצמך מצב שהוא אידיאלי שלצערי הרב אנחנו רחוקים ממנו אבל אנחנו עושים צעדים כדי להיטיב עם האזרח.

טלי פלוסקוב: לכן אני חוזרת ואומרת שהיוזמה היא מבורכת ועצם העובדה היא שלא מעט חברי כנסת הצטרפו להצעת החוק הזאת.

טלי פלוסקוב: לכן אנחנו נמשיך כמובן לפעול כדי לקדם אותה בשיתוף פעולה עם כל המשרדים הרלוונטיים.

<אבנר עורקבי: איזה תשובות יש לך לנכים?

אלי אלאלוף: זה לא דיון על הנכים.

<אבנר עורקבי: למה?

<אבנר עורקבי: הנכה משלם.

<אבנר עורקבי: למה זה לא דיון על הנכים?

<אבנר עורקבי: זה לא רציני.

אלי אלאלוף: אם זה לא רציני, אתה משוחרר.

<נירית סעדון: אתם מתעלמים מהקשיים.

אלי אלאלוף: נציג ההסתדרות.

טלי פלוסקוב: זה דיון ראשון.

<נירית סעדון: לכן אנחנו כאן.

<נירית סעדון: כדי להראות לכם את הבעיות.

<אלי יריב: נציג ההסתדרות.

<אלי יריב: אדוני היושב ראש, אנחנו מברכים על הצעת החוק של חברת הכנסת רחל עזריה.

<אלי יריב: אנחנו חושבים שזאת הצעת חוק נכונה אבל קרה משהו.

<אלי יריב: יש הסכם קיבוצי שנחתם בין ההסתדרות לבין הארגונים התעשיינים ואנחנו מבקשים לשמור על המסגרת הזאת.

<אלי יריב: מערכת יחסי העבודה היא מאוד מאוד מורכבת.

<אלי יריב: אני מבין את מה שאמרת קודם ואכן הכנסת חופשית לעשות ולהתערב בתחום יחסי העבודה, אבל הואיל וכבר נחתם הסכם קיבוצי והואיל וכבר שר הכלכלה הודיע שבכוונתו להוציא צו הרחבה, בואו נישאר במסגרת הזאת.

<אלי יריב: אם יש תיקונים, כמו שמשרד הכלכלה רוצה להכניס בחישובים למיניהם, בבקשה, אבל נישאר באותה מסגרת של ההסכם הקיבוצי כפי שנחתם.

אלי אלאלוף: תודה.

<קריאה: דיוק אחד חשוב.

<קריאה: שר הכלכלה, הואיל והוא התחלף, טרם הודיע על כוונתו.

<קריאה: זה הכיוון שכרגע הולכים בו אבל טרם התקבלה הודעה.

אלי אלאלוף: רחל, מלים אחרונות.

רחל עזריה: אני רוצה לומר כמה דברים.

רחל עזריה: קודם כל, תודה כבוד היושב ראש על הדיון.

רחל עזריה: היה דיון ממצה ומשמעותי.

רחל עזריה: אני הייתי שמחה אם המספר היה עולה ל-15 ימים.

רחל עזריה: אני גם חושבת שביחס למה שקורה ב-OECD, זה גם היה נכון אבל כמו שאמר יושב ראש התאחדות המלונות יואב בכר, באמת הייתה כאן מטרה להתכנס למשהו שהוא הרבה יותר אפשרי ולא לייצר דרמה גדולה גם אם בעיקרון לפני עשור יכול להיות שהיה צריך להעלות ביומיים ועכשיו אולי להעלות שוב.

רחל עזריה: זאת המציאות אתה אנחנו מתמודדים.

רחל עזריה: אגב, ההחלטה להעלות ל-12 ימים היא הצעה שהגיעה מהאוצר, בין היתר בגלל שידענו שבמלונות יש כבר 12 ימים, שאלה הם ההסכמים הקיבוציים שלכם, ולכן הנטל יהיה פחות גדול.

<קריאה: בשנה הבאה הם יבואו לבקש עוד שניים.

<קריאה: אל תדאגי.

רחל עזריה: הדבר השני שמאוד חשוב לומר זה שזה חייב להפוך להיות חוק כי כאשר אני התחלתי לעבוד על זה, נפגשתי עם עורכת הדין מיכל וקסמן חילי ואת אמרת מה עשרה ימים?

רחל עזריה: בשנה השלישית המספר גדל ל-11 ימים והוצאת לי את ההסכם הקיבוצי שבאמת רואים שחור על גבי לבן שבשנה השלישית והרביעית יש 11 ימים אבל לא מצאתי אף אחד במשק שיודע על זה.

רחל עזריה: לא מצאתי אף עובד שיודע שזאת הזכות שלו.

רחל עזריה: אנשים נכנסים לאינטרנט, רואים את החוק ויודעים שזה מה שצריך ולכן זה לא יכול להישאר כהסכם קיבוצי אלא זה חייב להפוך להיות חוק גם מהטעם שאמר היושב ראש, שבאמת זה אחד התפקידים שלנו בכנסת אבל גם מהטעם שבסופו של דבר זאת הדרך היחידה שזה באמת מגיע לעובדים ולמשתמש הקצה.

רחל עזריה: אני מאוד שמחה שהייתה את החתימה ואני חושבת שזה מהלך מאוד חשוב.

רחל עזריה: אני גם מאוד מברכת על כך שגם ההסתדרות וגם המעסיקים הצטרפו למהלך הזה ומבינים את המשמעות.

רחל עזריה: אני חושבת שגם השותפות הזו היא מאוד מאוד חשובה.

רחל עזריה: אני חושבת שנצטרך להתקדם לקראת חקיקה.

רחל עזריה: תודה.

אלי אלאלוף: לסיכום משפט אחד.

אלי אלאלוף: חברים, אין חוק טוב שפוגע במישהו.

אלי אלאלוף: ההפך, הוא מדרבן שינויים לטובה.

אלי אלאלוף: מי שחושב שמישהו יצביע ויפגע באוכלוסיות מסוימות, היום מוחלשות, הוא טועה.

אלי אלאלוף: ודאי שלא האצבע שלי.

אלי אלאלוף: מי שחושב שאנחנו הולכים לחקיקה של דבר שפוגע בדברים שאפשר להגיע אליהם גם – לא במקום אלא גם – בהסכם קיבוצי, הוא טועה.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור.

אלי אלאלוף: אנחנו נקדם חוק שהוא משרת את כולם ומתקן תוך כדי וזה מה שאני רוצה להגיד לך גברת סעדון.

אלי אלאלוף: אנחנו רוצים לעזור לכם לתקן.

אלי אלאלוף: יש ועדות שונות, ועדות משנה ואנחנו מעורבים בהן.

אלי אלאלוף: יזמנו אותן כדי לתקן עיוותים מסוימים שהיום אפילו השכל הכי עקום לא יכול לסבול.

אלי אלאלוף: אנחנו באים תוך כדי תיקון ואני שמח על השתתפותכם.

אלי אלאלוף: המטרה של הדיון הייתה שתוכלו לבטא את הדאגות שלכם.

אלי אלאלוף: לא באנו להכתיב.

אלי אלאלוף: היינו יכולים להתחיל לקרוא עכשיו את הצעת החוק, להצביע וללכת אבל לא עשינו את זה.

אלי אלאלוף: פתחנו מקום לדיון כן ובהתחשב בכל הדברים.

אלי אלאלוף: ניסינו להיות מתומצתים בגלל לחץ הזמן שנוחת עלינו בכל ישיבה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אנחנו ניפגש בקרוב מאוד להמשך הדיון.

<ירון לוי: אני חייב לומר לך משפט.

<ירון לוי: אנחנו שמחים שאפשרת לנו להגיע.

<ירון לוי: ביום רביעי עולה במליאה הצעת חוק לגבי קצבאות בשכר מינימום ואני חושב שכל חברי הכנסת צריכים לתמוך בה.

אלי אלאלוף: כשנגיע לזה, אני אחליט.

<ירון לוי: אני יודע שאתה בעד.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.