ועדת המשנה לשירותי כבאות והצלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 4, 2015-11-30 12:30

נאוה בוקר: חברים, אנשי הכבאות, נא לשבת.

נאוה בוקר: אנחנו רוצים להמשיך את הדיון עם כל הגורמים הרלוונטיים, משרד האוצר, נציבות שירות המדינה.

נאוה בוקר: הדיון היום נועד להתחיל איזה שהוא תהליך של עשיית צדק במלוא מובן המילה.

נאוה בוקר: ב-2011 מערך הכבאות וההצלה התחיל לעבור לידי המשרד לבטחון פנים.

נאוה בוקר: למרות כל ההבטחות והרפורמות, היו דיונים במהלך השנים, לצערנו לוחמי האש לא מקבלים יחס שווה ליתר הגופים שפועלים תחת המטריה הזאת של המשרד לבטחון פנים.

נאוה בוקר: הם נקראים כוחות הביטחון וההצלה.

נאוה בוקר: מאז המעבר נוצר מצב שהוא קצת אבסורדי, שלוחמי האש וגם אנשי המנהלה ממלאים את כל החובות שלהם, כמו כל גוף אחר שהוא תחת המשרד לבט"פ, אבל לא מקבלים את כל הזכויות.

נאוה בוקר: הועלו בפניי הרבה בעיות שצריך לפתור.

נאוה בוקר: אני מניחה שאנחנו לא נספיק את הכול היום בדיון אחד, אבל זו התחלה ואני רוצה שתהיה כאן התחלה של תהליך בריא שיביא לשיפור הזכויות של לוחמי האש ולהשוות את התנאים האלה גם לתנאים של אנשי כוחות הצלה דומים כמו משטרה, שב"ס וכו'.

נאוה בוקר: אנחנו נתחיל בגיל הפרישה.

נאוה בוקר: גיל הפרישה שעומד על גיל 67, שלצערנו גם מקשה על הכבאים להתקדם בדרגות וגם אני לא חושבת שכבאי בגיל 67 צריך לצאת לעבוד ולכבות שריפות, שזה מאמץ פיזי מאוד קשה.

נאוה בוקר: יושב ראש הארגון, אבי אנקורי, אני אשמח אם תפרט לנו.

<אברהם אנקורי: אני אגע בזה.

<אברהם אנקורי: גיל 67, אני אלך על עצמי, אני כבאי 23 שנים, אני הגעתי בגיל 21, בריא לחלוטין, מקווה שאני אסיים גם בריא, מה שזה אומר שכבאי שנכנס בגיל 21 ובגיל 67 הוא פורש מבצעית, יש לו 46 שנים להציל חיי אדם.

<אברהם אנקורי: אני מאמין שכל מי שיושב כאן

<אברהם אנקורי: מבין שזה הזוי ושזה לא יקרה, מה גם שאנחנו איזה זן נכחד, כי הרבה מתים, מתים ממחלות סרטן ומתים מפציעות, מתאונות וכאלה.

נאוה בוקר: וזה מוכר לכם?

<אברהם אנקורי: לא, זה לא מוכר.

<אברהם אנקורי: לאחר הקמת הרשות, היה השר הקודם איציק אהרונוביץ, אז כשישבנו באחת הישיבות שאלתי אותו, אם עכשיו יש מלחמה ונופל טיל אני הולך לביטוח לאומי ואתה הולך למשרד לבטחון פנים, למשרד הביטחון, אז הוא לקח פתק, הוא רשם משהו, הפך, רשם ונתן לי.

<אברהם אנקורי: קראתי, הוא רשם 'בשעה טובה, קיבלת', כשהפכתי לצד השני אז ראיתי שאני בן ערובה, כי הוא רשם לי 'ויתור על זכות ההתארגנות והשביתה'.

<אברהם אנקורי: אז אמרתי לו 'אוקיי, אני אמשיך ללכת לביטוח לאומי ואתה למשרד הביטחון'.

<אברהם אנקורי: זאת אומרת לוקחים את הכבאים, 2,500 עובדים, ומחזיקים אותם בני ערובה, אם אתם רוצים לעבור למשרד הביטחון, תוותרו על זכות ההתארגנות.

<אברהם אנקורי: אני אתן לכם עוד דוגמה, אני במקרה כבאי מחיפה, כבאי מחיפה לפני כשנתיים פרש לפנסיה בגיל 67, כבאי מבצעי.

<אברהם אנקורי: הרי ברור לכולם שהכבאי לא יכול היה לשמש כמבצעי, הלכו ועשו מזה פרסום והרבה רעש.

<אברהם אנקורי: זו טעות.

<אברהם אנקורי: אם אני אזרח במדינה ואני יודע שמי שאמור לבוא להציל אותי זה כבאי שנושק לגיל 70, שהוא בקושי מתפקד אחרי 40 ומשהו שנים שהוא לחם באש והציל חיי אדם, אני חושב שכשלנו פה.

<אברהם אנקורי: כשלנו כישלון אחד וכמובן הכול פה מתבטא בכסף, למה?

<אברהם אנקורי: כי המערכת היום באה ומציעה לאחד כזה, בן 55 או 60 או 65, 'קום לך, או שאנחנו נעשה לך בדיקה רפואית כזו או אחרת, אם אתה לא מתאים אנחנו נוליך אותך'.

<אברהם אנקורי: כל עוד אני יושב ראש הארגון אף אחד לא יוּלך לא מרצון.

<אברהם אנקורי: דבר אחד אני לא מבין, איך משחקים בחיי אדם כשחיי האדם האלה אמורים לשמור על חיי האדם שזה אזרחי מדינת ישראל.

<אברהם אנקורי: כמובן שהכול פה מגיע לנקודה אחת, שזה כסף.

נאוה בוקר: הבנתי.

נאוה בוקר: יש פה נציג של הבט"פ?

נאוה בוקר: נשאר פה נציג?

נאוה בוקר: תציג את עצמך, בבקשה.

<איתן גולדפלם: איתן גולדפלם, אני ראש חטיבת תקציבים.

נאוה בוקר: אני אשמח לשמוע את התגובה שלך לדברים.

<איתן גולדפלם: אנחנו מכירים את הטענות, אלה לא טענות חדשות, אלה טענות כבר ישנות, אנחנו כמשרד נותנים גיבוי לכב"א בהתנהלות שלהם, אבל מי שקובע זה בעצם משרד האוצר ונציבות שירות המדינה, אנחנו לא אחראים על תנאי ה - - - בניגוד למשטרה ושב"ס, ששם אנחנו מנהלים את זה בצורה יותר - - -

נאוה בוקר: למה זה כך?

נאוה בוקר: למה בעצם ההפרדה הזאת?

נאוה בוקר: יש כאן איזה שהוא - - - זה נראה כאלו אלה בנים חורגים.

<איתן גולדפלם: ככה נקבע בחוק.

<איתן גולדפלם: אני לא יודע, אולי הייעוץ המשפטי יוכלו להרחיב בנושא, אבל שירות בתי הסוהר ומשטרה לא נמצאים בנציבות שירות המדינה.

<איתן גולדפלם: תנאי השכר שלהם הם כמובן במשא ומתן עם משרד האוצר, אבל מה שנקבע כשרשות הכבאות הוקמה במשרד לביטחון פנים, שכל התנאים הסוציאליים שלהם ותנאי העבודה שלהם יהיו כמו עובדי מדינה רגילים בנציבות שירות המדינה.

נאוה בוקר: כן, אבל למה זה?

נאוה בוקר: החשיבות שלהם פחותה?

נאוה בוקר: זו רשות משנית?

נאוה בוקר: אני מנסה להבין למה זה כך.

<עידו בן יצחק: אפשר לעזור לך?

<איתן גולדפלם: בוודאי.

נאוה בוקר: הוא היועץ המשפטי של הוועדה.

<איתן גולדפלם: לכן אני אומר, זה נושא של ייעוץ משפטי, לא של תקציבים.

<עידו בן יצחק: הסיבה שהוחלט ככה, מלכתחילה היה שוני מבני בין הארגונים, המשטרה והשב"ס דומים יותר לצבא בהיותם גוף היררכי, שיטת ההעסקה שם היא שונה ולכן נקבעו ההבדלים.

<עידו בן יצחק: הכבאות באה מלכתחילה מתוך איגודי הערים שהפכו לרשות אחת ומבנה ההעסקה שלהם שונה ולכן נקבעו סדרים שונים.

<עידו בן יצחק: אפשר ללכת לכיוון אחר, אבל זה מה שנקבע.

נאוה בוקר: אתה נציג נציבות שירות המדינה?

<דיאא אסדי: לא, משרד האוצר.

נאוה בוקר: יש פה נציג של נציבות שירות המדינה?

<חן דנוך: אני פה.

נאוה בוקר: אתה סולח לי שנייה?

נאוה בוקר: אני רוצה לשמוע ממנה איך באמת מתקבלות ההחלטות האלה לנציבות.

נאוה בוקר: זה לא נשמע הגיוני שכבאי בן 67 יוצא לכבות שריפות.

נאוה בוקר: זה לא אנושי, זה לא גיל ל - - -

<חן דנוך: קודם כל את צודקת.

<חן דנוך: יש אפשרויות נוספות לחוזה גיל של עובדים בשירות המדינה, אני אתן דוגמה.

<חן דנוך: למשל במשרד הרווחה יש מדריכים, מדריכים לילדים שנמצאים בפנימיות.

<חן דנוך: אותם מדריכים לא יכולים להיות מדריכים עד גיל 67, כי את יודעת, הם לא משחקים כדורגל בגיל 67 והם לא יודעים מה זה פייסבוק.

<חן דנוך: לאותם מדריכים ספציפיים, לאותה קבוצה שזיהינו שבה אותו עובד לא יכול למלא את התפקיד שלו עד גיל מסוים אנחנו עושים חוזה גיל, או איזה שהוא חוזה שהוא תחום בזמן, 10 שנים, 12 שנים, משהו כזה.

<חן דנוך: בעולם של כבאים ראינו התפתחות של כבאי מעולם של כבאי שמכבה שריפות, הם עושים להם הכשרות, הם מוציאים אנשים לקורסים של קצונה, אנחנו רואים את ההתפתחות של כבאי כמו התפתחות של כל עובד בשירות המדינה.

<חן דנוך: מכבאי הופך להיות קצין, מקצין הופך להיות מפקד, אנחנו רואים שם המון מכרזים, זה ארגון של המון המון דינמיקה בארגון שלו, הוא כל הזמן קולט ופולט, ואני חושבת שלנגד עינינו עמד העניין של קידום האנשים, לא לקבע אותם ככבאי בתפקיד אחד מיום כניסתו לשירות ועד יציאתו לפנסיה.

<חן דנוך: אני חושבת שזה היה חלק מהשיקולים המרכזיים.

<אברהם אנקורי: את צודקת לגבי הקידומים, אבל קחי אותי, במקרה, אני רס"ר, אני עובד שם 23 שנה, קצין אני לא אהיה, אני לא יכול להתקדם, אני רס"ר מבצעי, אני יוצא ואמור לצאת, לחלץ חיי אדם, אם אני אחיה, עד גיל 67.

<חן דנוך: אני חושבת שיש עוד תפקידים.

<חן דנוך: אני אגיד לך מה הבעיה, הבעיה היא - - -

<אברהם אנקורי: לא, אין עוד תפקידים.

<אברהם אנקורי: אני אגיד לך מה התפקידים.

<חן דנוך: תן לי רגע להציג את הבעיה.

<אברהם אנקורי: לא, רק משפט אחד.

<חן דנוך: אני חושבת שהבעיה המרכזית היא תנאי העסקה.

<חן דנוך: כי אם אני עובר מכבאי כשיש לי איקס, וואי, זד בתנאי ההעסקה שלי לתפקיד אחר, שהוא תפקיד כנראה, יש המון תפקידים מנהליים בכבאות, כנראה שזה גם באיזה שהוא מקום פוגע בתנאי השכר ויותר מאוחר גם ב - - -

נאוה בוקר: אבל את לא יכולה לפגוע בגיל כזה בתנאי השכר, זה נראה לי קצת - - -

<חן דנוך: בסדר, אנחנו לא בדיון הזה כרגע, אנחנו בדיון למה יש חוזה עד גיל 67.

<חן דנוך: אז אמרתי, לדעתי זה מחולק לשני הפרמטרים העיקריים האלה.

נאוה בוקר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוך.

עבדאללה אבו מערוף: היושבת ראש, הדיון שלנו מתמקד עכשיו בגיל 67, באופן אבסטרקטי, באופן הזוי להסתכל על זה.

עבדאללה אבו מערוף: גיל 67, אני לא חושב שהדיון יהיה יעיל ולא נגיע למסקנות.

עבדאללה אבו מערוף: יש חוקים.

עבדאללה אבו מערוף: קודם כל צריך להתחיל מההגדרה של הכבאים.

<אברהם אנקורי: לוחם האש.

עבדאללה אבו מערוף: ההגדרה ולאיזה משרד לשייך את זה, אם זה משרד הביטחון, משרד הפנים, אם עובדי מדינה כלליים, רופאים?

עבדאללה אבו מערוף: אז כנראה שיש כאן באמת מלכתחילה, לא יודע כמה שנים, עכשיו התחלנו, בסדר, תמיד יש פעם ראשונה, אז צריך להתחיל מההגדרה שלהם, שמוסכם איתם, זה לא אנחנו, מקצועיות, לדעת באמת אם הם שייכים למשרד הביטחון או לעובדי מדינה רגילים, נציבות שירות המדינה, ואין להם את הזכות להתארגנות.

עבדאללה אבו מערוף: אמנם אני בעד כל זכות להתארגנות, אפילו בצבא, זה עניין אחר, זו התפיסה האידיאולוגית שלי, ולכן אני לא חושב שהעניין הוא גיל 67.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, אני גם מתנגד בכלל שהמשק הוא עד 67, שזה גיל הפנסיה.

עבדאללה אבו מערוף: אז פי כמה וכמה הכבאים.

<חן דנוך: אני רק רוצה להגיד - - -

עבדאללה אבו מערוף: לא, לא, רק רגע, אני מבין מה שתגידי.

עבדאללה אבו מערוף: לכן אני חושב, ברשות יושבת הראש, שהנושא צריך באמת דיון מעמיק, קודם כל הגדרה, לא רק כסף ושכר.

עבדאללה אבו מערוף: גם לכבאים יש מחלות מקצוע, אני עכשיו מדבר על זה כרופא ואם הם לא מוכרים, הוא אמר שהם לא מוכרים, מובן, בשביל אדם שעובד 20 שנה, בשריפות, לא רק אסטמה ו - - - וכל מיני, יש, לכן אני חושב שאנחנו עכשיו מתחילים לעשות, טוב שמתחילים ואני חושב שאין לי יותר מה להוסיף, לכן צריך להיות דיון קודם באמת לדעת את ההגדרות, לא רק את הגיל, לא רק את השכר - - -

<חן דנוך: צריך לראות כמה הכבאים התקדמו, כמה - - -

עבדאללה אבו מערוף: לא, בסדר, זה לא - - - סך הכול יש 2,500 כבאים?

נאוה בוקר: כן.

עבדאללה אבו מערוף: את יודעת כמה כבאים חסרים בישראל?

עבדאללה אבו מערוף: המון, נכון?

נאוה בוקר: אני חושבת שכמה אלפים.

<אברהם אנקורי: כמה אלפים.

<אברהם אנקורי: אבל ברשותך, חן, אני רוצה לגעת בכל הדברים.

עבדאללה אבו מערוף: ככה צריך להתייחס בכלל לכל הנושא.

<אברהם אנקורי: את אמרת שיש הרבה תפקידים שלצורך העניין אני, מבצעי, יכול לעבור.

<אברהם אנקורי: חד משמעית זה לא נכון.

<אברהם אנקורי: אין הרבה.

<אברהם אנקורי: האופציה היחידה היא במניעת דליקות, שמי כמוך יודע, נקלטים המון מבחוץ ותופסים לאחד כמוני, שאם אני אפצע, לא יהיה לי לאן ללכת אלא שיאיימו עליי הביתה.

<חן דנוך: מה עם תפקידי היום שיש?

<אברהם אנקורי: זה תפקיד יום, עובדי מניעת דליקות או להיות מחסנאי - - -

<חן דנוך: לא רק זה - - -

<אברהם אנקורי: אז בואי, אני אגע בכול.

<אברהם אנקורי: יש מחסנאי ויש - - -, כמה יש?

<אברהם אנקורי: בערך סדר גודל, שיקו, שהוא סמנכ"ל שלנו, יכול להגיד אם אני קולע או קרוב, מעל 700.

<אברהם אנקורי: מעל 700 אנשים כמוני, שזה רס"רים מבצעיים לצורך העניין.

<אברהם אנקורי: לאן ה-700 האלה יתפנו?

<אברהם אנקורי: לאן 100 יתפנו?

<אברהם אנקורי: כמה תפקידים יש במחסן וכמה מחסנים כבר יש לנו בכבאות?

<אברהם אנקורי: אנחנו לא לוגיסטיקה, אנחנו מצילים חיי אדם.

<אברהם אנקורי: אני בא ואומר לחלק את זה לשתיים, אם אני מבצעי, גיל פרישה לצורך העניין, גיל הגיוני, הוא 55.

<אברהם אנקורי: אם אני מנהלה, אין בעיה עם גיל 67, עד שלא ישתנה השוק.

<אברהם אנקורי: מנהלה, בלי לזלזל באף אחד, אני יושב במשרד, גם שם אני יכול ליפול ולשבור את המפרקת, אבל כשאני בלילה ישן ויש תאונת דרכים ואני צריך לקום, יכול להיות שאני אחזור ויכול להיות שאני לא אחזור.

<אברהם אנקורי: זה נראה הגיוני אם היום תצא כתבה בעיתון והאזרחים, כשהמשפחה שלי זה חלק מהאזרחים, מסתכלים, 'אבא, תשמע, אתה בן 65, אתה אמור לבוא להציל ילד?' זה הזוי, זה בדיחה.

<אברהם אנקורי: רק בחמש-שש שנים האחרונות אנחנו גילינו שאזבסט זה מסרטן כשהוא נהיה חלקיקים.

<אברהם אנקורי: את יודעת בכמה שריפות אני הייתי?

<אברהם אנקורי: אכלנו את האזבסט, בלענו אותו, מי יודע מה יש לי, מה אין לי, או לאחרים.

<אברהם אנקורי: שתבינו, אנחנו באמת זן נכחד.

<אברהם אנקורי: הפציעות שיש לנו, סאמר ז"ל לפני למעלה מחצי שנה ש - - - אנחנו הולכים להציל חיי אדם ואנחנו בעצמנו הולכים.

<אברהם אנקורי: גיל 67, כסף זה מה שמחזיק את האנשים?

<אברהם אנקורי: נראה לכם שזה הגיוני לבוא לאיים עליי 'תשמע, אתה לא כשיר מבחינת בריאות, תפנה הביתה'?

<אברהם אנקורי: זה נראה לכם שזה יקרה?

<אברהם אנקורי: זה לא יקרה.

<אברהם אנקורי: אבל זה חיי אדם שלנו.

<אברהם אנקורי: היום אנחנו 2,500, שבואו רק נעשה סדר, כשאומרים 2,500 זה לא רק 2,500 כבאים מבצעיים, זה כלל המערך.

<אברהם אנקורי: שיקו יתקן אותי, אנחנו 1,800-1,900 מבצעי, זה בדיחה.

<ישעיהו בר דב: 1,900.

<אברהם אנקורי: 1,900 נותנים מענה לכל מדינת ישראל.

<אברהם אנקורי: חסרים לנו, כמו שציינתם, לא הרבה, עוד איזה 3,000-4,000 כבאים ואז אנחנו נהיה די בסדר.

נאוה בוקר: משרד האוצר.

<דיאא אסדי: אני חוזר לנקודה שהציג חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בעצם השאלה הבסיסית זה איך מגדירים את הכבאים.

<דיאא אסדי: במסגרת הסכם הרפורמה התפיסה של המדינה הייתה להקים מערך ארצי וגם לקחת אותם כחלק מכוחות הביטחון.

<דיאא אסדי: למערך הביטחון יש את ההגדרות שלו ויש לו את התנאים שלו.

<דיאא אסדי: במסגרת המשא ומתן הדבר הוצע לכבאים, להיות סוג של עוד מערך ביטחוני, כמו משטרה - - -

נאוה בוקר: שהסטטוס שלהם יהיה כמו משטרה ושב"ס.

<דיאא אסדי: הוצע.

<דיאא אסדי: המחיר שהיה, כמו שבמשטרה אין ועד עובדים, אין התארגנות, זו הייתה - - -

נאוה בוקר: אגב, אני הגשתי הצעת חוק לפני שבוע, שתאפשר התאגדות של שוטרים במדינת ישראל.

<דיאא אסדי: טוב, זה יהיה מעניין.

נאוה בוקר: יהיה מעניין, זה בטוח.

<דיאא אסדי: בוא נגיד ככה, בנקודת הזמן של הרפורמה התפיסה של המדינה והשאיפה של המדינה, כן לקחת את הכבאים כעוד מערך ביטחון ולעשות את זה כמו המשטרה, אממה?

<דיאא אסדי: ועד העובדים לא הסכים לזה, ההסתדרות גם לא הסכימה לזה.

<דיאא אסדי: בנקודת הזמן הזו המשך המסלול יהיה בעצם לפי מה שנקבע, נקבע בסוף, כשאנחנו מסתכלים על הכבאים, זה מערך עם ארגון עובדים, הם עוד איגוד מקצועי ואנחנו מתייחסים כמו עובדי מדינה רגילים אז הכללים של עובדי מדינה רגילים יחולו גם על הכבאים ומכאן המשך הדרך.

<דיאא אסדי: לגבי גיל 67, אם כבאי כן יכול ויש לו את הכושר ויש לו את היכולת המבצעית, שיישאר עד גיל 67.

<אברהם אנקורי: ואם הוא לא יכול?

<דיאא אסדי: אם הוא לא יכול, צריך לקבוע את המנגנון שיגיד אם הוא כן יכול או לא יכול ולהמשיך.

<אברהם אנקורי: מה דינו של אחד כזה?

<אברהם אנקורי: עכשיו אני, לצורך העניין, בגיל 50 לא יכול להיות כבר מבצעי, מה אומרים לי?

<אברהם אנקורי: 'לך הביתה'?

<אברהם אנקורי: קח מה שנותן החוק ולך הביתה.

<אברהם אנקורי: זורקים אותי.

<דיאא אסדי: קודם כל בוא נשתמש במונחים יותר - - - לא 'זורקים', המדינה לא תזרוק אף אחד, אבל אפשר לדבר על מנגנון.

<דיאא אסדי: כדי לדבר על מנגנון, נקודת בדיקה, בחינת כושר, בחינת היכולת המבצעית, ואם הכבאי יכול אז ימשיך הלאה, אם הוא לא יכול נדבר על תנאי סיום העסקה.

<דיאא אסדי: אין שום בעיה, ששני הדברים יהיו כרוכים.

<דיאא אסדי: אתם צריכים להבין גם כן שיש מבחן שצריך לעמוד בו - - -

<אברהם אנקורי: כלום, כך, לך הביתה, אתה היית בריא, היום אתה לא שווה, תלך הביתה.

<אברהם אנקורי: ברור.

<אברהם אנקורי: דיאא, תקשיב, אין בעיה כשאתה אומר - - -

<דיאא אסדי: יש עוד פן אחד.

<דיאא אסדי: שנייה, אנקורי, אני יכול להמשיך?

<דיאא אסדי: זה פן אחד.

<דיאא אסדי: פן שני קיים גם בשירות המדינה, לכלל עובדי המדינה, מדי פעם יוצאת תכנית עידוד פרישה רוחבית.

<דיאא אסדי: כבאי יכול להצטרף לתכנית הזאת.

<דיאא אסדי: זו תכנית ברמת כל שירות המדינה.

<דיאא אסדי: משהו ספציפי לכבאות?

<דיאא אסדי: הייתה תכנית עידוד פרישה.

<דיאא אסדי: אי אפשר להגיד בעצם שאתה מציג תכנית עידוד פרישה, הכבאי, יש כאלה שפרשו, יש כאלה שלא רוצים לפרוש, אבל אחר כך יגיד 'אני לא רוצה לפרוש בתכנית הזו, בוא תנהל איתי משא ומתן על התנאים שלי'.

<דיאא אסדי: אז או שאנחנו ממשיכים במהלך הזה בעצם, יהיו תכניות בשירות המדינה, לכלל שירות המדינה, הכבאים יצטרפו - - -

נאוה בוקר: אבל אתה לא יכול להציג לכם או או, עובדה כזאת.

<דיאא אסדי: או שיוצרים מנגנון.

<דיאא אסדי: אנחנו אומרים אוקיי, בואו נקבע נקודות זמן, יהיו בדיקות, מי שיכול להמשיך כמבצעי ימשיך הלאה, מי שלא יכול יסיים את ההעסקה שלו וידבר על תנאי סיום ההעסקה שלו.

נאוה בוקר: שיקו, בבקשה.

<ישעיהו בר דב: שלום לכולם, אני רוצה לפתוח ולהגיד, מה שאמר דיאא, הוא צודק מאה אחוז.

<ישעיהו בר דב: בהסכם הקיבוצי, שנחתם ערב המעבר באמת היה על השולחן נושא גיל הפרישה.

<ישעיהו בר דב: ברור לכולם שזה לא נכון, זה לא מקצועי, שבאופן כולל לוחם אש בגיל 67 ירוץ עם זרנוק ויעלה לקומה רביעית או חמישית.

<ישעיהו בר דב: אלה לא הציפיות.

<ישעיהו בר דב: נכון שהחריגים, יכולים להיות גם כאלה שהם אנשים חזקים ובריאים שיעשו את זה עד גיל 67, אבל התהליך צריך להיות ללוחם האש גיל מופחת.

<ישעיהו בר דב: אמרה חן כאן שבשירות המדינה מצאו פתרונות לכאלה ואחרים לתפקידים של עובדי רווחה, אני אומר, לא רק עובדי רווחה, גם מורים פורשים בגיל יותר מוקדם והם עובדי מדינה.

<ישעיהו בר דב: זה לא רק כוחות הביטחון שפורשים בגיל יותר מוקדם.

<ישעיהו בר דב: לכן אני שמח לשמוע מדיאא שהוא סגן הממונה על השכר במשרד האוצר, אמירה שבעצם אנחנו מדברים על לבנות איזה שהוא תהליך שיהיה פה הליך של פרישה מוקדמת בלי פגיעה בזכויות של לוחם האש כדי שאנשים יוכלו לצאת בגיל - - -

<דיאא אסדי: שיקו, מה שאמרת, צריך נקודות מבחן, בדיקות כשירות ו - - -

<ישעיהו בר דב: נכון.

<ישעיהו בר דב: אני אומר, הרבה זמן היה על השולחן, או מוותרים על זכות ההתארגנות או שנותנים את גיל הפרישה.

<ישעיהו בר דב: אבל אם זה לא עניין של ויתור על זכות ההתארגנות וכן אנחנו רוצים שלוחם אש אחרי שהשקיע בארגון, 20, 25, 30 שנה, ייצא בריא על הרגליים בגיל פרישה סביר ובעצם מפנה את מקומו ללוחם האש הצעיר, החזק והדינמי, שבא עם כל המערכות החדשות, זו דרך נכונה.

<ישעיהו בר דב: אין לנו הרבה תפקידי יום שאני יכול לקחת 1,800 לוחמים ולהעביר אותם להליך.

<ישעיהו בר דב: יש לנו יתרון בעובדי המניעה, יש לנו יתרון גם בנושא של לוגיסטיקה, תפקידי יום כאלה ואחרים, אבל היחס הוא בערך 1 ל-4.

<ישעיהו בר דב: לכן אני אומר שהפתרון של פרישה מוקדמת עם תנאים סבירים זו דרך נכונה וצריך לצאת לדרך.

<ישעיהו בר דב: זה חלק מההסכם הקיבוצי וצריך לדון עליו.

נאוה בוקר: איך אתם מיישמים את מה שהוא מדבר עליו?

<דיאא אסדי: בוא נגיד ככה, פן אחד שכבר יושם במועד המעבר היה תכנית עידוד פרישה לכבאים.

<דיאא אסדי: הייתה תכנית עידוד פרישה ויש כאלה שכבר - - -

נאוה בוקר: טוב, מאז עברו ארבע שנים.

<דיאא אסדי: לא הרבה.

<אברהם אנקורי: אבל, דיאא, היום, נכון לרגע זה שאנחנו מדברים, ושיקו יודע את זה כבר, לפני קרוב לשנה עשיתי מדגם בארץ על אנשים, פחות בריאים אני אקרא להם, בגיל 55 ומעלה, יש סדר גודל של 50 איש כאלה היום שאם היית עושה איזה תכנית עידוד פרישה, נותן להם סוכרייה, כי האנשים האלה הצילו חיי אדם, ומוציא אותם בכבוד, אז היו יוצאים לך היום 50 כאלה, היית קולט על חשבונם, ואני לא צריך להגיד לך, מה לעשות, אחד עם ותק השכר שלו מן הסתם יותר גבוה מכבאי חדש, והיית מכניס על ה-50 האלה 100 לוחמים, 100 כבאים חדשים בריאים שייתנו את השירות ואת המענה לעוד 20-30 שנה קדימה.

<אברהם אנקורי: היום יש לכם, אבל מה?

<אברהם אנקורי: אומרים להם, 'לא, נעשה לכם בדיקות רפואיות, לא תעמדו, תלכו'.

<אברהם אנקורי: הרי זה לא יקרה וזה לא יהיה.

<דיאא אסדי: מה הבעיה עם זה?

<דיאא אסדי: אתה מדבר על כשירות מבצעית.

<אברהם אנקורי: ואני לא כשיר, אז מה תגיד לי, 'לך הביתה?

<אברהם אנקורי: ' נראה לך שזה יקרה?

<אברהם אנקורי: נראה לך שזה יקרה שתגיד לי 'לך הביתה' והוועד שלי יוותר ויגיד 'כן, אנקורי נתן 30 שנה ויילך'.

<דיאא אסדי: זו החלטה שלכם בסוף.

<אברהם אנקורי: אז אתה - - -

נאוה בוקר: מדברים על תהליך של פרישה מוקדמת בלי פגיעה בזכויות.

<דיאא אסדי: אז בוא תסביר לי למה לפני שנתיים לא יצאו.

<דיאא אסדי: הייתה תכנית עידוד פרישה - - -

<אברהם אנקורי: יצאו.

<אברהם אנקורי: בהקמת הרשות יצאו 80, כמה?

<אברהם אנקורי: 90? 80 איש יצאו.

<אברהם אנקורי: אבל, דיאא, מה יותר פשוט, שתהיה כתבה בעיתון שמשרד האוצר מצביע על כבאי בן 60 שהולך להציל חיי אדם.

<אברהם אנקורי: זה אינטרס משותף, אני חושב, צריך להיות.

<אברהם אנקורי: זה אינטרס משותף.

<דיאא אסדי: אנקורי, תעזוב את הכתבות בעיתון, ואם אתה רוצה להשתמש בזה אז - - -

<אברהם אנקורי: לא, אני אומר שזה אינטרס משותף.

נאוה בוקר: תסתכלו על זה מההיבט האנושי, לא ייתכן שאנשים בגיל הזה - - -

<דיאא אסדי: - - - על כתבה בעיתון שכבאי לא רוצה לעבור בדיקות כושר, או כבאי לא יכול לזוז והוא כבאי.

<דיאא אסדי: אז בוא נעזוב את - - -

<אברהם אנקורי: דיאא, עוד פעם.

<אברהם אנקורי: לפי מה שאתה אומר, פחות אכפת לך מהאזרחים ולנו יותר אכפת?

<אברהם אנקורי: אני לא מבין.

<דיאא אסדי: קודם כל אל תכניס דברים - - -

<אברהם אנקורי: לא, אז מה?

<אברהם אנקורי: אז מה עושים?

<דיאא אסדי: אני אכפת לי ועובדה שהצגנו תכנית לעידוד פרישה.

<אברהם אנקורי: יאללה, בוא תציג עכשיו.

נאוה בוקר: מתי התכנית הזאת יוצאת לפועל?

<דיאא אסדי: אבל למה אתה פוסל את זה שזה צריך להיות כרוך בעניין של בדיקות כושר?

<אברהם אנקורי: אין לי בעיה, אבל עוד פעם - - -

<דיאא אסדי: מבחינתי, כבאי שיעמוד במבחנים האלה שימשיך לעבוד, עד גיל 90, לא עד גיל 67.

<אברהם אנקורי: עוד פעם, ועכשיו כבאי שלא עמד במבחנים, מה דינו?

<דיאא אסדי: בסדר, דינו שהוא צריך ללכת הביתה ואנחנו נדבר על תנאי סיום ההעסקה שלו.

<קריאה: דרגה וחצי, 200,000 שקל ועידוד.

<אברהם אנקורי: דיאא, זה לא רציני.

<אברהם אנקורי: אנחנו מדברים על פה על חיי אדם.

<דיאא אסדי: למה זה?

<דיאא אסדי: באים בטענה שלא מאפשרים להם ללכת הביתה עם תנאים, רק כשבאים לדרוש תנאים באים לדרוש תנאים שלא היה להם שום תקדים.

<דיאא אסדי: צריך לזכור, אנחנו שירות המדינה, בסוף אתם עובדי שירות המדינה כי זה מה שאתם החלטתם, החלטתם שאתם צריכים להיות עובדי מדינה, עובדי מדינה עד גיל 67, אתם שירות המדינה, עובדי מדינה, אנחנו נמשיך להתייחס לדבר הזה.

<דיאא אסדי: עדיין האופציה של לעבור למערך ביטחון קיימת על השולחן, צריך לקבל את ההחלטה.

נאוה בוקר: הבעיה שאתם מציבים להם את זה כאו לעבור למערך הביטחון ולבטל את זכות ההתאגדות, או - - -

<דיאא אסדי: לא, אני לא מציע - - -

נאוה בוקר: יש תמיד את שביל הביניים, אתה יודע.

<דיאא אסדי: יש את השביל הזה, שההצעה שהייתה ברפורמה עדיין על השולחן.

<דיאא אסדי: אם רוצים להיות כמו שוטרים, אז גם כן כמו השוטרים, כמו שלשוטרים עד היום, לפני הצעת החוק, המצב החוקי לא השתנה, יש את המצב הארגוני - - -

נאוה בוקר: אני לא חושבת שהתנאים של השוטרים כל כך מעולים שאתה מציע להם להצטרף לשם.

נאוה בוקר: אני שומעת את הטענות.

<דיאא אסדי: אופציה שנייה, להתחיל לבנות את המנגנון עם נקודות בדיקה.

נאוה בוקר: שיקו דיבר על תהליך של פרישה מוקדמת מבלי לפגוע בזכויות שלהם.

נאוה בוקר: אז למה אתם לא הולכים לכיוון הזה?

<דיאא אסדי: לפני שנתיים הייתה תכנית של עידוד פרישה, יש עניין של עלויות, יש עניין גם של ניהול התהליך הזה.

נאוה בוקר: זה תמיד מסתכם בעניין של עלויות.

עבדאללה אבו מערוף: תכנית חד פעמית?

<דיאא אסדי: הייתה תכנית חד פעמית לפני שנתיים.

<אברהם אנקורי: תעשה אותה עכשיו, גם עוד חד פעמית.

<דיאא אסדי: אי אפשר ליצור תכנית כל שנה.

<אברהם אנקורי: אבל אנחנו אוטוטו כבר בינואר 2016.

<דיאא אסדי: הדבר הנכון יותר, לעשות מנגנון שלם, מצד אחד ייקח את הכשירות המבצעית של הכבאי, כשר מבצעית ממשיך הלאה, לא כשר מבצעית מדבר על תנאי סיום העסקה.

<דיאא אסדי: העניין של ה - - -

נאוה בוקר: השאלה באיזה דרך הוא מסיים את ההעסקה.

<דיאא אסדי: האופציה השלישית, דיברת על כמות של עובדים מעל גיל 55, כמה מתוכם היום מעל גיל 57 או 58?

<אברהם אנקורי: כל הכמות הכללית היא 50 איש בערך.

<דיאא אסדי: בסדר, כמה מתוכם מעל 57-58?

<אברהם אנקורי: אני מעריך, אל תתפוס אותי - - -

<קריאה: הרוב הם בסביבות שנות ה-50 שלהם.

<קריאה: זה הרוב.

<דיאא אסדי: אז אני מחזיר אתכם, לפני שנתיים החבורה הזו הייתה מעל גיל 55 ולא פרשה, למה?

<אברהם אנקורי: לא יודע למה.

<דיאא אסדי: אני לא חייב כל הזמן לפי הדרישה של העובד להציג לו תכנית עידוד פרישה.

<דיאא אסדי: יש לנו מדיניות רוחבית - - -

<קריאה: לא, אנחנו גם לא רוצים תכנית פרישה - - -

נאוה בוקר: סליחה, אנשים שנתנו עשרות שנים מחייהם, קיבלו מחלות, עבדו בתנאים קשים, אני לא מדברת כבר על הנזק הנפשי שנגרם להם מהעבודה הנוראית הזאת שהם עושים, אני חושבת שאתם צריכים לבוא לקראתם ולא כל דבר בחיים זה כסף.

<דיאא אסדי: באנו לקראתם.

<דיאא אסדי: הצגנו תכנית לפני שנתיים.

נאוה בוקר: אני בסך הכול מבקשת ממך להכין איזה שהיא תכנית עידוד פרישה שלא תפגע בזכויות שלהם, כי באמת יש כאן אנשים שעושים עבודת קודש.

נאוה בוקר: אנחנו לא מדברים על אנשים שיושבים במשרדים כל היום.

<דיאא אסדי: למה שלא יהיה מנגנון שלם, עם הבדיקות ותנאי סיום ההעסקה?

נאוה בוקר: מה הסיפור עם הבדיקות?

נאוה בוקר: אני מנסה להבין.

<אברהם אנקורי: אני רוצה להבין, קודם כל בוא תגיד לי, אם אני עכשיו לא כשיר מה, איך אני יוצא?

<אברהם אנקורי: אתה מוכן להתחיל מהסוף להתחלה, לפני שאתה רץ לבדיקות?

<דיאא אסדי: אנחנו נשב ונבנה את המנגנון.

<דיאא אסדי: נבנה את סט הבדיקות ונבנה את סט סיום ההעסקה.

<ישעיהו בר דב: רגע, חברים, אנחנו לא בהסכם קיבוצי.

<ישעיהו בר דב: הוא אומר, חוץ מהתהליך הזה שבו אנחנו מדברים על איך פורש, יש גם איך הבן אדם חי ועובד.

<ישעיהו בר דב: אני רק רוצה לחדד פה נקודה.

<ישעיהו בר דב: בכבאות יש שלושה דורות, דור א', דור ב', דור ג'.

<ישעיהו בר דב: דור א', מבחינת העובדים שעוברים מלוחם מבצעי להיות עובד יום, ברוב המקומות יש להם תנאי העסקה שהם יודעים לעבור והפגיעה שלהם יחסית נמוכה.

<ישעיהו בר דב: אבל כל דור ב', דור ג', שאנחנו עכשיו מגיעים לגילאים של האנשים האלה שהם הולכים ומתחילים לחשוב על תפקידי יום, הפגיעה שלהם היא מאוד מאוד גדולה בשכר.

<ישעיהו בר דב: לכן לעובדים כאלה קשה לצאת לתפקידי קצונה, שהופכים להיות תפקידי יום ולא תפקידים של עבודה במשמרות, ובהסכם הקיבוצי הקרוב, שאני מקווה שזה אחד הנושאים שיהיו על הפרק, שיכלול בחובו גם מסלולי קידום וגם תנאי העסקה לאנשים האלה שלא ייתכן שעובד שהוא היה איש מבצעי כל חייו, עבד 15 שנה, עכשיו ייגש לעבור לתפקיד, להיות קצין, להיות קצין חומ"ס או קצין מבצעים, או תפקידים שהם so called מבצעיים, צריך לרדת בשכר שלו ב-5,000 ו-6,000 שקל, כי זה מה שקורה היום בהסכמי השכר הקיימים.

<ישעיהו בר דב: לכן אנחנו נצטרך לתת את הדעת ולבנות איזה שהוא מנגנון כולל, שגם ייתן את המענה לאנשים שעובדים בתהליך וגם ייתן את המענה לאנשים שבסוף גם מגיעים לגיל פרישה שהוא גיל סביר ובריא ופורש מהתהליך הזה, לא להסתכל על פרוסה אחת אלא לראות תהליך שלם של כל מסלול החיים של לוחם האש, שהוא באמת עושה תפקיד רציני - - -

נאוה בוקר: אבל מה אתה אומר בעצם?

נאוה בוקר: שעד להסכם הקיבוצי המצב - - - מתי זה צריך להיות?

<קריאה: בפברואר 2017.

<ישעיהו בר דב: אנחנו צריכים בשנה הנוכחית להיכנס לתהליכים של הסדרה.

<ישעיהו בר דב: בכל התהליכים האלה התחילו להיות כבר עבודות מטה, התחילו להיות תהליכי עבודה וזה טוב שאנחנו מדברים על זה כאן, זה בסדר שהכנסת גם תעקוב ותבקר אחרי התהליכים האלה ותיתן את הדחיפות גם לנו וגם לגורמים האחרים כדי שנתיישר וניכנס למסלול הזה בצורה סדורה ומסודרת, כדי שהמהלך יהיה מסודר.

<ישעיהו בר דב: זאת אומרת שלוחם אש שעבר הליך של שינוי מאוד רציני, מעבר מהשלטון המקומי לרשויות המדינה, לבנות הליך סדור ומסודר שהוא יידע מה האופק שלו, מה מסלולי הקידום שלו, איך הוא יוצא לפנסיה, איך הוא מתקדם לעבודות יום.

<ישעיהו בר דב: כל התהליך הזה צריך להיות תהליך מובנה.

<ישעיהו בר דב: יחד עם זאת גם קליטה מאוד גדולה ומסיבית של לוחמי אש.

<ישעיהו בר דב: אני מזכיר שבשלוש השנים האחרונות קלטנו למעלה מ-540, למעלה מ-50% הוספנו לכוח האדם הקיים של לוחמי האש, שזה גם כוח צעיר וחזק, אבל אנחנו רחוקים - - -

נאוה בוקר: 540 זה לא 50%.

<ישעיהו בר דב: כן, היינו 1,100 בסך הכול באסון הכרמל.

<ישעיהו בר דב: היינו 1,100 לוחמים, 1,170 ליתר דיוק.

<ישעיהו בר דב: אני אומר עוד פעם, אנחנו עוד רחוקים במדדים של העולם המערבי במספרים, אבל זה איזה שהוא תהליך.

<ישעיהו בר דב: גם לנו, כארגון, זה בסדר שהמדינה לא באה ואמרה, 'קח 1,000 כבאים', כמו שנתנו 1,000 שוטרים, 'תקלטו בשנה אחת' והם לא מצליחים לקלוט.

<ישעיהו בר דב: גם אנחנו לא יודעים להכיל את כל הכמויות האלה, אבי אוהב את המילה הזאת, להכיל את הנתונים האלה, אבל אנחנו עושים את זה צעד אחר צעד כדי לעשות את כל התהליכים בצורה סדורה ומסודרת, עם גיוסים ארציים, עם גיוסים מסודרים כדי להגיע לתהליכים האלה בצורה מאוד מסודרת.

<ישעיהו בר דב: וגם כל המסלול הזה ייכנס לתהליך הזה.

נאוה בוקר: כן, רק יש פה איזה שהיא גישה שלילית שאני לא מבינה מאיפה היא נובעת.

נאוה בוקר: אתה לא רואה את האדם, אתה רואה את הכסף וזה מאוד מפריע לי, הגישה הזאת, כי אני חושבת שבראש ובראשונה אתה צריך לחשוב שנמצאים מולך אנשים שבאמת נתנו את הכול.

<דיאא אסדי: צר לי שזה הרושם שנוצר, אבל אנחנו גם רואים את האדם ורואים את העשייה של האנשים.

<דיאא אסדי: אי אפשר להתכחש למצב הזה.

<דיאא אסדי: דיברו על עידוד פרישה, היה עידוד פרישה לפני שנתיים, שהמדינה עשתה אותו - - -

נאוה בוקר: כן, השאלה באיזה תנאים.

<דיאא אסדי: שיקו דיבר על המשאבים שהמדינה משקיעה.

<דיאא אסדי: אז אי אפשר להתעלם מהדברים האלה ולהגיד 'גישה שלילית'.

<דיאא אסדי: בסדר, יש דברים שמתנהלים, הדברים האלה, כמו שאמר שיקו, צריכים להתנהל בשולחן המשא ומתן.

<דיאא אסדי: יש הסכם רפורמה שנחתם לפני שנתיים, הסוגיות האלה לא התעוררו בשנה-שנתיים אחרונות אחרי הרפורמה, הסוגיות האלה ידועות, הייתה התייחסות אליהם בהסכמים קיבוציים קודמים.

<דיאא אסדי: יהיה הסכם קיבוצי, יתייחסו לדברים האלה גם כן בהמשך.

<דיאא אסדי: ניקח את הדברים בפרופורציה.

נאוה בוקר: כן, רק כשההסכם הקיבוצי צריך להיחתם עוד שנה - - -

<דיאא אסדי: גיל הפרישה של הכבאים לא השתנה עם המעבר שלהם למדינה, זה היה לפני כן.

<דיאא אסדי: יכול להיות שבתקופה מסוימת זה היה 65 ועלה ל-67 כי זה מה שקרה בכל המשק, אבל זה היה.

<אברהם אנקורי: באיזה גיל פורשים במשטרה?

<דיאא אסדי: הסיכוי של מעבר ליום ושינוי השכר בגין המעבר ליום, זה היה גם כן, היה בהסכמים.

נאוה בוקר: שנייה אחת, באיזה גיל פורשים במשטרה?

<דיאא אסדי: גיל פרישת חובה גם גיל 67, אבל יש מכסות - - -

נאוה בוקר: אני יודעת שהם יוצאים צעירים יותר.

<דיאא אסדי: לא, רק יש תהליכים של המשטרה, שעל סמך התהליכים האלה - - -

<אברהם אנקורי: דיאא, אתה טועה ומטעה.

<עפרה בר טוב: אני אסביר על המשטרה.

<דיאא אסדי: אני לא טועה ואני לא מטעה, חשוב לקחת את הדברים בפרופורציה.

<דיאא אסדי: הציעו לכם להיות משטרה, אתם אמרתם לא.

<דיאא אסדי: אז בואו נמשיך הלאה.

<אברהם אנקורי: השאלה אם פורשים בגיל 60.

<עפרה בר טוב: אבל הוא צודק, אתם לא שוטרים.

<עפרה בר טוב: בואו נעשה סדר.

נאוה בוקר: מי הגברת?

נאוה בוקר: תציגי את עצמך.

<עפרה בר טוב: עפרה בר טוב מנציבות הכבאות, אני אחראית על השכר והסכמי העבודה.

<עפרה בר טוב: אין מה להשוות כבאים לשוטרים, הם מעמד משפטי אחר, חוקים אחרים חלים עליהם, הסכמי שכר ועבודה אחרים לגמרי חלים עליהם ולכן ההשוואה היא לא נכונה.

<עפרה בר טוב: תמיד נכון להסתכל ועדיף להגיד, אוקיי, היינו רוצים לפרוש כמו במשטרה בגיל 57, אבל אני רוצה להגיד, וגם אבי יודע את זה, זה לא מדויק, הרבה מאוד כבאים לא רוצים לפרוש ב-57.

<עפרה בר טוב: שוטר שמגיע לגיל 57 חייב לפרוש ועכשיו, בעקבות פסיקה שקיבלנו לא מזמן, הוא יכול להאריך פרישה עד גיל 60 ולא יום מעבר לזה.

<עפרה בר טוב: המון שוטרים, בטח בעידן של הפנסיה הצוברת, ירצו לעבוד עד גיל 67 ו-70.

<עפרה בר טוב: אז בואו נבין את הדבר הזה.

<עפרה בר טוב: להוציא עובד בגיל 57, זה לא פשוט.

<עפרה בר טוב: לא פשוט בכלל, פוגע מאוד בעובדים והיו לנו המון בקשות במשטרה להארכת שירות והרוב לא מקבלים הארכת שירות.

<עפרה בר טוב: אז בואו נשים את זה קודם כל ונזכור את זה, זה הכי חשוב.

<עפרה בר טוב: כשאני מפרישה היום שוטר בגיל 57 או בגיל 55, הוא מקבל את הזכויות שלו נכון לגיל 55.

<עפרה בר טוב: בגיל 55, אם יש לו 25 שנות פנסיה יש לו 50%, אין לו שקל מעל זה.

<עפרה בר טוב: והכבאי, וזה לזכותם, יכול לעבוד עד גיל 67, ואולי יום אחד אפילו זה יהיה יותר.

<עפרה בר טוב: אני לא נכנסת לשאלה אם זה נכון שהוא יעבוד בתפקיד מבצעי עד גיל 67, אבל הוא יכול לעבוד עד גיל 67, אף אחד לא יכול להוציא אותו.

<עפרה בר טוב: זה דבר נורא חשוב, זה חשוב מאוד לכבאים.

<עפרה בר טוב: זאת אומרת זה לכאן ולכאן הדברים, זה בכלל לא על רגל אחת.

<עפרה בר טוב: זה דבר אחד מבחינת הפרישה.

<עפרה בר טוב: אני כן חושבת שתכניות פרישה, נכון לעכשיו, כל עוד אין לנו גיל פרישה סטטוטורי שונה מגיל 67, הכבאים מוגדרים עובדי מדינה, עובדי מדינה פורשים בגיל 67, כל עוד אין גיל פרישה סטטוטורי אחר ואין חיקוק אחר לכבאים שלנו אנחנו נרצה לקבל מדי פעם משירות המדינה, מהנציבות, תכניות פרישה שמיטיבות עם הכבאים שנותנים להם את האינסנטיב.

<עפרה בר טוב: מה זה תכניות פרישה?

<עפרה בר טוב: אנחנו לא נרצה שכל שנה תהיה תכנית פרישה כי אז אין לה ערך.

<עפרה בר טוב: אין לזה ערך, גם אבי יודע.

<עפרה בר טוב: אנחנו צריכים פעם ב- ליצור תכנית פרישה, שזה ייצור אינסנטיב לעובדים לקום וללכת.

<עפרה בר טוב: אגב, לא לכולם.

<עפרה בר טוב: אני רוצה להזכיר לכולם, בתכניות פרישה גם פורשים לנו אנשים טובים ולאו דווקא אנחנו רוצים שכולם יפרשו, בואו נזכור גם את זה.

<עפרה בר טוב: זאת אומרת הדברים פה הם מאוד מאוד לא שחור לבן, הם דורשים ליבון.

<עפרה בר טוב: כשאנחנו מדברים על הסכם שיגיע לנו בפברואר 17', אי אפשר להתחיל את הדיונים בפברואר 17', אנחנו צריכים להתחיל את הדיונים היום ולדבר בהם גם על תכניות פרישה ולדבר שם גם על נושא של אובדן המשמרת ולדבר גם על ההיבטים של פנסיה תקציבית ופנסיה צוברת.

<עפרה בר טוב: זה בדיוק הזמן לדבר, אנחנו, הארגון, מול משרד האוצר ביחד ולהגיע להבנות לקראת חתימה על הסכם חדש בפברואר 17', שלא נתחיל את הדיונים רק בפברואר 17', ואני חושבת שעל זה גם יש הבנה.

נאוה בוקר: אגב, מה הגיל המקסימלי שאפשר להתקבל לכבאות?

<עפרה בר טוב: יגידו את זה היועצים המשפטיים יותר טוב ממני, אבל אסור על פי חוק לקבוע גיל כניסה מקסימלי, אסור לקבוע את זה, לכן כל מי שמגיע יכול ללכת ולהיבחן, אסור לאף מעסיק היום לקבוע תקרת גיל כניסה.

<עפרה בר טוב: זה פשוט אסור על פי החוק.

נאוה בוקר: אני חושבת שמהדיון הזה צריך לצאת לדיון נוסף שבו יהיה פורום מצומצם של אנשי משרד האוצר, הנציבות, הארגון, צריך להתחיל להכין את ההסכם ולדאוג גם לנושאים האלה, כמו לדאוג לכבאים שנפגעים במהלך עבודתם, שיוכרו על ידי המדינה, כמו מחלות שהם חוטפים כתוצאה מהעבודה שלהם ולא מוכרות.

נאוה בוקר: בעיניי זה חמור מאוד.

נאוה בוקר: אם יש נכונות אני חושבת שצריך להתחיל וכמה שיותר מהר בדיונים האלה, כדי ליצור איזה שהוא הליך שבאמת יגשר על כל ה - - -

<דיאא אסדי: גם ככה הם יכולים להיכנס לדיונים.

<חן דנוך: חברת הכנסת בוקר, זה קורה כל שנה עם כל הארגונים, אנחנו כל הזמן בדיונים מול כל ארגוני המדינה, עם כל המשרדים, לכל אחד יש את הסיבה שלו, אם זה קלדניות שכבר לא יכולות להקליד וזו מחלת מקצוע, אז מוציאים אותן, זה לא משהו שהוא חדש לנו, אנחנו כל הזמן בדיונים עם דיאא ועם הממונה על השכר איך עושים שיהיה אחרת ואיך עושים שיהיה יותר טוב.

<חן דנוך: זה לא חדש שניכנס פה לדיון, כמו שציינת, גם על פרישה וגם על מחלת מקצוע וגם על כשירות.

נאוה בוקר: אני קיימתי את הדיון הזה רק משום ש - - -

מיכל בירן: אם עשיתם דיונים והגעתם לכאן כשהתשובות לא מספקות אותנו, אז הדיונים לא - - -

נאוה בוקר: כן, יש תלונות של ארגון הכבאים, יש תלונות של - - -

<חן דנוך: זה לא נגמר ביום אחד, זה דיונים שמתמשכים, זה הסכמים קיבוציים שצריך לפתוח אותם ולראות מה היה ומה אני צריך לשנות ומה הבנפיט שלנו כארגון לשנות את מה שהארגונים רוצים.

<חן דנוך: כל אחד רוצה בסוף להגיד 'אוקיי, תן לי פרישה מוקדמת ועכשיו אני הולך'.

<אברהם אנקורי: אבל, חן, מחזיקים אותי כבן ערובה.

<אברהם אנקורי: זה הזוי שאני עכשיו בן ערובה והאוצר אומר לי 'תשמע, אם תוותר על זכות ההתארגנות אני אציל את החיים שלך, אם לא תוותר - - -', זה הזוי.

<חן דנוך: לא, זה לא מה שדיאא אמר - - -

<אברהם אנקורי: לא, זה מה שדיאא אמר בנוסח שונה.

<דיאא אסדי: אנקורי, אני עדיין פה והצגתי לך כמה אופציות.

<אברהם אנקורי: לא, דיאא, לבוא להגיד שתהיה שוטר ואז תצא כמו משטרה, זה לבוא להגיד לו 'תוותר על זכות ההתארגנות' ואתה אומר לי, 'כשלא יהיה לכם ועד כמו במשטרה', ואז אני אעשה בכלל מה שאתה רוצה, זה לא יקרה הרי.

נאוה בוקר: הוא אומר לך או זה או זה.

נאוה בוקר: זה לא נכון.

נאוה בוקר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: דבר ראשון, כל הכבוד על הדיון החשוב הזה, אני מתנצלת שלא הייתי בתחילתו, הייתי גם בדיון חשוב על ימי חופשה בעבודה ורווחה, אבל התעדכנתי מה קורה.

מיכל בירן: את השיטה אנחנו מכירים וזכות ההתארגנות, אני רואה כמעט בכל אינטראקציה של המדינה עם עובדיה יש ניסיון לפגוע בזכות ההתארגנות, אם זה בעובדי משרד החוץ, ההתעקשות לחייב אותם על כל ימי השביתה למען יראו וייראו בעתיד.

מיכל בירן: אני מכירה את השטיקים האלה לא מהיום.

מיכל בירן: הכבאים, זו אחת - - -

<דיאא אסדי: זה לא שטיקים, זו החלטת ממשלה שאנחנו מיישמים אותה.

<דיאא אסדי: אני לא מצליח להבין את המשפט.

מיכל בירן: לפגוע בזכות ההתארגנות?

מיכל בירן: אין סיכוי שזו החלטת ממשלה - - -

<דיאא אסדי: לא לפגוע בזכות ההתארגנות, יש החלטת ממשלה שקובעת שעובד ששובת צריך לשלם לו שכר חלקי, אם הוא שובת צריך לא לשלם לו שכר בכלל.

מיכל בירן: בסדר, תקשיב, לא אני ולא אתה כאן מהיום, בכל שביתה אחד הדברים הנהוגים שבסוף לא המעסיק סופג את הכול, כדי שזה לא יהיה זה, בסוף אחרי שהשביתה מסתיימת מגיעים לאיזה שהיא פשרה ושוב - - - סליחה, אני מדברת, אל תפריע לי.

מיכל בירן: נאוה, בבקשה, תגני על זכותי.

נאוה בוקר: תן לה לסיים את דבריה, בבקשה.

מיכל בירן: אחר כך אני אשמח להקשיב לדבריך בחפץ לב.

מיכל בירן: בקיצור, אני מכירה את השיטה הזאת, המדינה עוברת לחוזים אישיים.

מיכל בירן: בכל מקום שבו היא יכולה להתנער מאחריותה על אנשים זה מה שהיא עושה.

מיכל בירן: אמנם אתם המדינה, אבל גם אנחנו המדינה, באופן אחר, ואני חושבת שהמדינה אחראית לאזרחיה בהרבה תחומים, בפנסיה, בבריאות, ברווחה.

מיכל בירן: עכשיו בעניין הזה פה של הכבאים.

מיכל בירן: מה לעשות שעובדים הם בני אדם.

מיכל בירן: זה ממש דומה לדיון שממנו אני מגיעה, שהנכים, שבאמת יש להם קושי, אומרים כמה זה קשה שכשצריך להוציא ליום חופש הוא צריך להביא מחליף.

מיכל בירן: בדיוק ראיתי אתמול סדרה כזאת על רובוטים משוכללים שמחליפים, אנחנו לא שם.

מיכל בירן: אולי יום אחד יהיו רובוטים משוכללים שמחליפים בני אדם ולא יהיה צורך בכל הדברים האלה, לא תהיה בעיה של ימי חופשה ולא בעיה של הזדקנות.

מיכל בירן: אנחנו היום לא נמצאים בעולם כזה ומי שממלאים את התפקידים האלה הם בני אדם ולבני אדם יש מעגל חיים וכשאתה מרוויח אותם בשנים הטובות שלהם, כשאתה מפקיר אותם - - - ואגב, לא יודעת אם זה נאמר פה, הכבאים הם אחת הקבוצות היחידות, לא היחידות, גם המורים עשו שביתה כזאת, שהייתה על המצב ועל הציוד ועל היכולת שלהם להציל חיים במנותק מהתנאים שלהם.

מיכל בירן: ולא הקשיבו להם ולא הקשיבו לכל הוועדות בכנסת ועד שלא הייתה שריפה ואנשים שילמו בחיי אדם ואז פתאום מישהו עושה גוגל ומביא סופר טנקר.

מיכל בירן: מערך אנושי אי אפשר להחליף, אין לו תחליף, הטכנולוגיה היא חשובה, היא לא במקום, וכשאתה מקבל אנשים בשנים הכי טובות של החיים שלהם הם לא מצרך והם לא משהו שאתה יכול לנצל ולזרוק אותו וכשלא נוח לך להתנער ממנו.

מיכל בירן: נכון שיש פה מורכבות בשאלה מה עושים, אבל שני פתרונות לא מקובלים עליי.

מיכל בירן: אני רתומה למאבק הזה שנאוה מובילה ואבי או - - - ומה שאתם צריכים, אני לרשותכם, שני פתרונות לא מקובלים עליי, כל פתרון שיתנה את זכות ההתארגנות לא מקובל עליי ותהיה על זה מלחמת חורמה, וכל פתרון שמפחית בזכויות, להגיד לו 'סבבה, אני מוכן להוציא אותך, אבל עכשיו לך תהיה פקידה איפה שהוא בחצי מהשכר שאתה רגיל אליו', לא, זה לא לגיטימי.

מיכל בירן: נכון שצריך פה פתרון מורכב ואני שמחה שאתם בדיאלוג, אבל בסוף כולנו, גם אנחנו וגם אתם, אנחנו מתחלפים הרבה יותר תדיר מכם, נשפטים על פי השורה התחתונה.

מיכל בירן: אני מאוד מקווה שלדיון הבא תהיה פה התקדמות ורעיון - - - אם היית באה עם איזה שהוא, 'אנחנו עובדים על איזה מודל', היית אומרת משהו שנראה כמו התקדמות היינו במקום אחר, הייתי אומרת 'אחלה, סחתין על ההתקדמות', אבל עם כל הכבוד זה נשמע לי כמו מילים ריקות.

מיכל בירן: תודה.

נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל בירן.

נאוה בוקר: נציג האוצר, אתה רוצה להגיב על הדברים?

<דיאא אסדי: קודם כל אנחנו הולכים להיכנס למשא ומתן כי ההסכם ייגמר בפברואר 2017 וברור שאנחנו לא נחכה עד לנקודת הזמן ההיא.

<דיאא אסדי: יהיו דיונים, יתחילו הדיונים לפני, כל הסוגיות האלה היו על השולחן, לא עכשיו גם, לפני כן, לפני הרפורמה, בזמן האיגודים, והם יחזרו לשולחן, יתנהל משא ומתן.

<דיאא אסדי: כמו שהיה בעבר גם כן.

<דיאא אסדי: נקווה שנצליח להגיע להסכמות בסוגיות האלה ולהתקדם.

מיכל בירן: יש דוגמה אחת לאיפה שהוא בסקטור הציבורי שפתרתם את זה?

מיכל בירן: אני יודעת שיש את הבעיה הזאת גם בגופים נוספים, יש לך איזה שהוא כיוון שבאיזה שהוא מקום זה כן נפתר בצורה הגיונית?

<דיאא אסדי: למה הכוונה?

<דיאא אסדי: מה נפתר?

מיכל בירן: לא יודעת, אם יש קבוצת עובדים אחרת, שגם הגיל מהווה שם זה, אבל שיש פתרון ונפתר.

<קריאה: מורים ועובדי רווחה, יש את זה.

<דיאא אסדי: במורים למשל, יש להם מבחנים שמי שלא כשיר להמשיך הוא - - -

נאוה בוקר: אבל אי אפשר להשוות.

מיכל בירן: אתה מתייחס שוב - - - להעיף אותם כשהם לא נוחים.

מיכל בירן: מה שאני שואלת זה איך אתה לוקח אחריות על מעגל החיים של הבן אדם, על התקופות היותר חזקות שלו והתקופות הפחות חזקות.

מיכל בירן: הוא לא נשמע לי בכיוון, סליחה.

נאוה בוקר: זה נכון, זו התחושה שלנו ועם תחושות אי אפשר להתווכח.

<אברהם אנקורי: אם בשלוש דקות היא שברה אותך, דיאא, המצב שלך לא - - -

נאוה בוקר: קיבלתי חיזוק רציני מחברתי מיכל, כך שבאמת - - -

מיכל בירן: במאבק הזה, מה שאת צריכה - - -

נאוה בוקר: אני שמחה לשמוע.

נאוה בוקר: אני מניחה שגם חבר הכנסת אבו מערוף תומך בנו במקרה הזה.

עבדאללה אבו מערוף: כמובן.

נאוה בוקר: כי אני שוב חוזרת ואומרת, אתם שוכחים שמעבר לכל הסעיפים התקציביים והמספרים שאתם רואים מול העיניים יש כאן בני אדם ואנחנו לא רוצים לפגוע בהם, זה הדבר הראשון.

<דיאא אסדי: גם אנחנו בני אדם ואנחנו יודעים להתייחס לבני אדם.

<דיאא אסדי: חשוב לי לתקן את הדבר הזה.

נאוה בוקר: אתם בני אדם ואתם - - - טוב, היות שאני יושבת ראש הוועדה אז אני אדבר בנימוס.

<אברהם אנקורי: יש משהו, על בנק ימי חופשה.

<אברהם אנקורי: אני אעלה פה משהו שלא קשור לכסף, משהו שאני בתור יושב ראש הארגון יזמתי ועד עכשיו, שנה וחצי, אני לא יודע אם זה רק האוצר או אוצר ונציבות שירות המדינה, וזה חן, אז, חן, תקשיבי לי.

<אברהם אנקורי: יש לנו מחלות, יש לנו פציעות, יש לנו פגיעות, אני אדבר על משהו שאני עשיתי בחיפה ואני מנסה לעשות את זה ברמה הארצית ואיפה שהוא קיבלנו סטופר ואין פה כסף.

<אברהם אנקורי: זה פרופר אנחנו.

<אברהם אנקורי: בחיפה, בתור יושב ראש של ועד, היינו כ-150 עובדים, לקחתי מכל עובד 3 ימי חופשה, כל עובד תרם בתצהיר וחתם, נתן לנו, בנינו בנק של 150 ימי חופשה.

<אברהם אנקורי: היה את יושב ראש האיגוד דאז, רמי דותן, וחברי ההנהלה, בנינו מנגנון עם היועץ המשפטי וכשקרה שעובד או בקרבה ראשונה של אחד העובדים בחיפה, ילדים או אישה של עובד חלו, וידאנו שהוא מיצה את כל ימי החופשה שלו ואת כל ימי המחלה, כינסנו את הוועדה והחלטנו לתת לאותו עובד איקס ימים.

<אברהם אנקורי: לא עלינו, זו המציאות, אבל זה עבד מיליון דולר.

<אברהם אנקורי: ברמה הארצית באתי ועשיתי את זה.

<אברהם אנקורי: לפני למעלה משנה פניתי לכלל העובדים במערך, יש לנו היום בנק ימי חופשה, סדר גודל של 4,200 ימים וירטואליים, באוויר, אני לא צריך אף אחד, אני צריך ליישם את זה עם מנגנון, עם ההנהלה, עם שיקו בר דב, ואיפה שהוא זה שנה וחצי תקוע.

<אברהם אנקורי: באחת השיחות שישבתי אצל שיקו במשרד לדבר על זה, ויש לי צמרמורת כי זה הזוי, אני מדבר איתו על הבנק, שזה שלי, של העובדים, ואני מקבל הודעת אס.

<אברהם אנקורי: אמ.

<אברהם אנקורי: אס שבן של כבאי נפטר.

<אברהם אנקורי: בן של כבאי, בן 9 או 7, נפטר ממחלת הסרטן, לא עלינו.

<אברהם אנקורי: אותו אבא פנה אליי, 'אנקורי, תן לי את הימים האלה', אמרתי לו 'תקשיב, אין לי את זה עדיין', זה לפני שנה ומשהו.

<אברהם אנקורי: עד הרגע הזה פונים אליי עובדים שקיבלו שבץ או מחלות, מה הם מקבלים מהמדינה?

<אברהם אנקורי: 50% בשכר.

<אברהם אנקורי: אני אומר, במקום שבן אדם יתרסק ב-50% בואו נייצר את הבנק הזה.

<אברהם אנקורי: עד הרגע הזה, דבר שלא קשור לכסף, פרופר העובדים, עדיין המערכת הבירוקרטית של המדינה לא נותנת לי ליישם את זה.

נאוה בוקר: למה זה תקוע ככה?

<אביתר טסלר: אני בלשכה המשפטית של נציבות כבאות והצלה, בעבר הייתי בנציבות שירות המדינה, כך שאני מכיר את התחום.

<אביתר טסלר: קיבלנו אישור עקרוני מנציבות שירות המדינה.

<אביתר טסלר: מכיוון שמדובר במשהו מאוד מאוד חדשני, כי בפועל יש גם במדינה אפשרות שאם מישהו גמר את ימי המחלה שלו יש קרן ימי מחלה.

<אביתר טסלר: נכון שאצל הכבאים העניין הוא קצת אחר ובגלל זה קיבלנו אישור עקרוני מנציבות שירות המדינה, אנחנו עכשיו במגעים איך זה בדיוק יהיה.

<אביתר טסלר: אגב, לגבי המקרה שאנקורי אמר, אני לא בטוח שזה ייכנס, כי מדובר לא בעובד עצמו אלא בבן שלו.

<אברהם אנקורי: לא, סליחה, עם כל הכבוד, אם אני תורם את הימים, אתה תחליט לי למי?

<אביתר טסלר: כן.

<אביתר טסלר: נדבר על זה.

<אברהם אנקורי: לא, אז אתה לא תחליט.

<אברהם אנקורי: אני אומר קרבת דם, זה הכבאי, ילדיו ואשתו.

<אברהם אנקורי: לא הסבתא ולא הדודה.

<אביתר טסלר: אנקורי, נתקדם.

<אביתר טסלר: לא, בסדר, אנחנו נשב איתכם.

<אברהם אנקורי: תשמע, אני נותן ימים מהחיים שלי ואתה תחליט לי עכשיו 'רגע, הבן שלך - - -'.

<אביתר טסלר: אבל באופן עקרוני הדבר הזה מתקדם ואנחנו נשב - - -

נאוה בוקר: שנה וחצי מתקדם?

<אביתר טסלר: לא, האישור ניתן לאחרונה.

<אביתר טסלר: אנחנו כרגע הולכים להעביר - - - עכשיו זה על השולחן של - - -

נאוה בוקר: לישיבה הבאה אתה משחרר?

<אביתר טסלר: אני מאמין שהדבר הזה - - -

נאוה בוקר: עוד שלושה שבועות תתקיים ישיבה נוספת - - -

<אברהם אנקורי: שיקו, שאלה, מי תרם את הימים?

<אברהם אנקורי: אתה יכול להגיד לי, את הימים, 4,000 ומשהו שיש, מי תרם?

<אברהם אנקורי: העובד, נכון?

<חן דנוך: אבל זה לא יורד ממשכורת העובד, בואו נ - - -

<אברהם אנקורי: לא, יורד.

<חן דנוך: זה יורד מהארגון.

<חן דנוך: זה לא יורד מהעובד.

<אברהם אנקורי: לא, זה יורד מהעובד.

<אברהם אנקורי: העובד חתם על תצהיר.

<חן דנוך: זה לא יורד כספית מהעובד.

<אברהם אנקורי: לא כספית, בימי חופש.

<עפרה בר טוב: כרגע עוד לא ירד.

<עפרה בר טוב: היא לא מכירה, רגע, נעשה סדר.

<חן דנוך: לא, אבל זה קרן - - -

<עפרה בר טוב: אני יודעת, בקרן - - - לא מדובר על הקרן של המדינה.

<אברהם אנקורי: אני ויתרתי - - -

נאוה בוקר: סליחה, הוא מדבר על ימי חופש, לא על ימי מחלה.

<עפרה בר טוב: אני אעשה סדר.

<אברהם אנקורי: לא, חופש.

נאוה בוקר: כל אחד ידבר בתורו.

מיכל בירן: הוא מדבר על זה שהם תרמו ימי חופש שלהם כדי להיות לעזר לעובדים אחרים בשעת צרה.

<אברהם אנקורי: נכון.

<אברהם אנקורי: יפה.

<אברהם אנקורי: לצורך העניין לי יש בצבור שלי, סתם לדוגמה, 70 ימי חופשה.

<אברהם אנקורי: פנו אליי מהארגון, תרמתי ימים, חתמתי על תצהיר שבמקום 70 יהיה לי 68.

<אברהם אנקורי: ברור לי שבימי מחלה זה בעיה, ברור לי, אני עובד מדינה, בגלל זה בימי חופשה זה פרופר של אנקורי ושל החברים שיושבים כאן.

<אברהם אנקורי: אז אתה יכול להגיד לי 'הבן שלך כן, ההוא לא'?

<אברהם אנקורי: מה קורה לכם?

<אברהם אנקורי: זה ימי חופשה.

<עפרה בר טוב: אנחנו מתואמים עם הארגון לגבי בקשה להקמת קרן ימי מחלה, היא בנויה מתרומה של העובדים שתורמים ימי חופשה, הם לא תורמים ימי מחלה, זה אי אפשר.

<עפרה בר טוב: אנחנו מחכים כבר כמה חודשים לתגובה של נציבות שירות המדינה כדי שנוכל לתפעל את זה ועוד לא קיבלנו, לצערי.

<עפרה בר טוב: זה חונה אצל אופיר, אני העברתי לו את זה לפני כמה חודשים.

נאוה בוקר: אז בואו נסכם בנוגע לימי החופשה.

<אברהם אנקורי: היוזמה היא מעל שנה וחצי.

<אברהם אנקורי: שנה וחצי הבנק הזה ובינתיים הכבאים וילדים של כבאים ומשפחות של כבאים נפצעים ונהרגים.

נאוה בוקר: שנה וחצי זה די והותר זמן, מספיק עם הבירוקרטיה הזאת.

נאוה בוקר: אני חושבת שאנחנו נעשה פנייה מסודרת מהוועדה, אנחנו ניקח ממך את השם של הגורם המוסמך לחתום על כך ונשחרר את הבנק הזה.

נאוה בוקר: באמת, הגזמתם, די, מספיק, שנה וחצי?

נאוה בוקר: למטרה כל כך טובה?

עבדאללה אבו מערוף: דווקא צריך להגיד להם תודה על הגיבוש, על הסולידריות, על האנושיות שיש להם כעובדים, למשהו טוב.

נאוה בוקר: אתה, החיוכים שלך, זה לא משהו שמוצא חן בעיניי.

<דיאא אסדי: אני מחייך כי זה נושא שלא אצלי, דווקא זה אצל הנציבות.

<דיאא אסדי: אז לא אני אשם.

נאוה בוקר: ואליך, אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

נאוה בוקר: אם חבריי רוצים להגיד מילה לסיכום אני אשמח.

נאוה בוקר: אם לא, אני מציעה עד הדיון הבא נעשה ישיבה ראשונה מסודרת, תשב עם יושב ראש הארגון, עם הנציבות, תתחילו להתקדם עם הנושא של גיל הפרישה.

נאוה בוקר: 67, רחמנות, קצת, תחשבו ברמה האנושית, האנשים האלה כל חייהם - - -

<דיאא אסדי: נשב עם הארגון, עם הרשות, בעניין וגם עם נציבות שירות המדינה.

<דיאא אסדי: בסדר.

נאוה בוקר: אני מצפה שלישיבה הבאה תבואו כבר עם מעשים.

מיכל בירן: התקדמות ממשית.

<דיאא אסדי: אנחנו נציע את ההצעות שלנו ואני מקווה שנתקדם.

נאוה בוקר: חברים, תודה רבה לכולם, הדיון הסתיים.