ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 103, 2015-12-15 14:20

מירב בן ארי: שלום לכולם.

מירב בן ארי: אני חברת הכנסת מירב בן ארי, אני אחליף את יושב-ראש ועדת החינוך, חבר הכנסת מרגי.

מירב בן ארי: נאחל לו איחולי החלמה מהירה.

מירב בן ארי: אנחנו מציינים היום בכנסת את "יום זכויות האדם", ולכן ועדת החינוך התכנסה לדון בנושא של חינוך לדמוקרטיה ונגד גזענות, וכן בהצעה לסדר-היום של חברי הכנסת:

מירב בן ארי: אחמד טיבי ועיסאווי פריג', בנושא: "שנה לשריפת הנער מוחמד אבו ח'דיר", ובהצעה לסדר-היום: "אלימות על רקע גזעני במערכת החינוך" – של חברת הכנסת סופה לנדבר, וגם של חברי הכנסת: קסניה סבטלובה, אברהם נגוסה ודב חנין.

מירב בן ארי: הוועדה מתכנסת בנושא של זכויות האדם, וכמו שהוועדה בדרך-כלל עושה, אנחנו ניתן לחברי הכנסת המציעים לפתוח את הישיבה, בבקשה.

מירב בן ארי: וכמובן, מי שרוצה להירשם וטרם נרשם, בבקשה, להירשם אצל מזכירת הוועדה.

עיסאווי פריג': שלום גברתי, שלום לכל הנוכחים.

עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי כי אני לא רואה מלבד סופה, שיש לה הצעה לסדר – ציפיתי לראות גם כמה מעמיתי הח"כים היהודים.

עיסאווי פריג': סוגיית שריפת הנער מוחמד אבו ח'דיר היא לא סוגיה שקשורה לערבים ויהודים משמאל ומימין.

עיסאווי פריג': דווקא ביום כזה שמדברים על זכויות האדם, ציפיתי שאכן זכויות האדם - - -

מירב בן ארי: אתה יכול לראות גם אותי פה, דרך אגב.

מירב בן ארי: אתה יודע שגם אם מרגי היה, הייתי כאן.

מסעוד גנאים: יש עוד חברת כנסת, הלכה וחוזרת.

עיסאווי פריג': עברה שנה וחצי מאז האירוע הנתעב, האירוע שהשכל מתקשה לעכל.

עיסאווי פריג': ומה היה לנו בשנה וחצי?

עיסאווי פריג': לפני שאני מתייחס למוחמד אבו ח'דיר, היה לנו דיון בכנסת שבו יושב-ראש הוועדה שישב במקומך, סמוטריץ, הזמין לכאן את הבריון בנצי גופשטיין שקשה לי למצוא תיאור לחבורה שהוא מוביל, מה שנקרא: "להב"ה".

עיסאווי פריג': וסמוטריץ, שבעיני, הוא איש שפועל ממניעים זדוניים, הגיע לשיאו בשנה וחצי האחרונות ועכשיו אנחנו ראינו את זה: שריפת משפחת דומא אינה מעשה טרור, זה מעשה לא יפה.

עיסאווי פריג': זה מה שיצא מחבר הכנסת סמוטריץ.

עיסאווי פריג': התליין, שהתחיל עם התליין, התליין החובב, ועכשיו עסוק בהעברת כספים לכל מיני גופים עם סימני שאלה בוועדת הכספים, ומצא לנכון לצאת עם כותרת, לתת רוח גבית לטרור היהודי: אנחנו יהודים, צר לי מאוד, אין בינינו טרוריסטים.

עיסאווי פריג': זה מה שהיה לנו בשנה האחרונה.

עיסאווי פריג': ולעניין אבו ח'דיר, עברה שנה וחצי, גברתי היושבת-ראש.

עיסאווי פריג': לקח לבית-המשפט שנה וחצי עד שיזכרו שצריך להביא חוות-דעת פסיכולוגית.

עיסאווי פריג': מה קיבלנו?

עיסאווי פריג': שלושה מורשעים, אחד מחכה לחוות-דעת פסיכולוגית, שניים קטינים מחכים לקצין מבחן.

עיסאווי פריג': ואני שואל את החברים, בעיקר החברים היהודים, ואני לא רוצה שזה יקרה, חס וחלילה, כי בעיני, ערבי, יהודי, זה אותו – אם היה נער יהודי שנשרף, החוות-דעת הפסיכיאטרית היתה מחכה שנה וחצי, חברים?

עיסאווי פריג': אם היתה ההתבטאות של סמוטריץ וה"סמוטריצים" למיניהם לגבי שריפת המשפחה בדומא, שזו פעולה לא טרוריסטית, האם היינו שותקים?

עיסאווי פריג': שנה וחצי, ואנחנו מתחילים בתודעה הציבורית להחדיר שמותר לפגוע באוכלוסיה הערבית.

עיסאווי פריג': זה השנה וחצי שעברה.

עיסאווי פריג': אנחנו ציפינו שאנחנו נוריד להבות.

עיסאווי פריג': אני, אישית, במקום שאני נמצא בו, משתדל בכל מקום להוריד להבות.

עיסאווי פריג': אבל כשאנחנו רואים מהצד השני אנשים דוגמת חברי הכנסת: מוטי יוגב וסמוטריץ, שרק מגבירים ומגבירים ומגבירים להבות – אני שואל את עצמי, ביום זכויות האדם, זכויות האזרח, לאן הפנים מועדות?

עיסאווי פריג': לאן הפנים מועדות?

עיסאווי פריג': הגשתי בג"ץ כנגד האמירה האומללה, שבינה לבין החוכמה מרחק רב, של שר הביטחון, שאמר שידועה לנו זהות הרוצחים של משפחת דוואבשה בדומא, אבל ממניעים מודיעיניים אנחנו לא פועלים.

עיסאווי פריג': הגשנו בג"ץ, קיבלנו תשובה של בג"ץ.

עיסאווי פריג': התשובה של בג"ץ שהסתמכה על התגובה של הפרקליטות, אמרה שזה מוקדם מדי להגיש את הבג"ץ, יש התקדמות.

עיסאווי פריג': חמישה חודשים, אכן חלה התקדמות, שלושה במעצר מינהלי וחקירה חסויה.

עיסאווי פריג': האם מקרה אבו ח'דיר, ששנה וחצי אנחנו מחכים לחוות-דעת פסיכיאטרית יחזור על עצמו במשפחת דוואבשה?

עיסאווי פריג': זאת השאלה שאני שואל.

עיסאווי פריג': אנחנו החלטנו להעלות את זה לסדר-היום כי אנחנו חושבים שסוגיה זו חשובה ויש לה השלכות מרחיקות-לכת על יחסי יהודים-ערבים בתוך המדינה, ושהמסר שיוצא ממנה לערבים במדינה, שדם הערבים מותר.

עיסאווי פריג': אנחנו מכאן מבקשים מכבוד היושב-ראש שתצא קריאה שהשריפה בשועפאט של אבו ח'דיר, והן תהליך החקירה שמתקיים היום נגד משפחת דוואבשה, אנחנו נמשיך לרדוף עד שהאשמים ישלמו את המחיר, יהיו בכלא מאחורי סורג ובריח.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת פריג'.

מירב בן ארי: אני חייבת רק לומר לך, שדווקא במקרה של סמוטריץ וגם לגבי הטרור היהודי בדומא, וגם לגבי מוטי יוגב, היתה כאן התגייסות גם של חברי הכנסת וגם של הציבור הישראלי נגד האמירות האלה.

מירב בן ארי: האמירות האלה הן אמירות קשות: לעלות עם "די-9" על בית-המשפט, ולומר שמה שהיה בדומא זה לא טרור.

מירב בן ארי: רוב חברי הכנסת וגם הציבור הישראלי המתון כן הגיב, והגיב בתקיפות.

מירב בן ארי: אבל לצערי, לעתים, כשקורים דברים הפוכים, אנחנו לא רואים מספיק – ואני אומרת לך את האמת, גם אתמול, כשהיה פיגוע קשה מאוד בכניסה לירושלים, של 14 פצועים, ביניהם תינוק שכרתו לו את הרגל, לא ראינו פה אף אחד עולה ומגנה בחריפות.

עיסאווי פריג': את נוגעת בנקודה שאני חולק עלייך.

מירב בן ארי: והנה אני אומרת לך: דומא, זה היה טרור.

מירב בן ארי: ואני, אין לי בעיה לומר את זה.

מירב בן ארי: אין לי בעיה.

עיסאווי פריג': אנחנו מגנים, גינינו, ונמשיך לגנות כל פיגוע, כל אלימות.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה לא היה גינוי אתמול בכנסת?

מירב בן ארי: למה?

עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, את קושרת עכשיו דבר בדבר שאין מה לקשור.

מירב בן ארי: לא, אבל על מוטי יוגב ועל בצלאל – אזרחי ישראל, רובם, גינו את האמירות האלה.

מירב בן ארי: גינו.

עיסאווי פריג': ואזרחי ישראל הערבים גם מגנים כל פעולת טרור ואלימות כנגד אזרחים.

ענת ברקו: רק שזה בטל בשישים.

עיסאווי פריג': מה זה, בטל?

עיסאווי פריג': אהלן, אהלן.

ענת ברקו: חיכית לי?

ענת ברקו: חיכית לי?

מירב בן ארי: אתה יודע מה, ובוא נסכים על זה, הקול לא נשמע בצורה תקיפה כמו שזה נשמע אצלנו.

עיסאווי פריג': ומהי עמדתה של חברת הכנסת ברקו?

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו תדבר.

ענת ברקו: ביקרתי את המשפחה, ישבתי עם הסבא בבית-חולים - - -

עיסאווי פריג': מה את אומרת?

ענת ברקו: כן.

ענת ברקו: אתה מתפלא, הא?

מירב בן ארי: האם אי פעם מישהו אצלכם, מחברי הכנסת?

מירב בן ארי: - - -

<קריאות: - - -

עיסאווי פריג': והסמוטריץ?

עיסאווי פריג': והסמוטריץ?

מירב בן ארי: עזוב.

מירב בן ארי: אבל אי אפשר עם האסימטריה הזאת.

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: אבל חברים, בואו נחזור לנקודה.

עיסאווי פריג': אז למה את קושרת את זה?

עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על - - - אנחנו לא צריכים כל יום ויום לשבת, מגנים, מגנים, מגנים - - -

מירב בן ארי: לא, לא, לא.

מירב בן ארי: ממש לא ביקשתי ממך - - -

עיסאווי פריג': זה דבר טריוויאלי.

ענת ברקו: - - - לא שומעים בכלל.

ענת ברקו: אין שום גינוי של הרשימה המשותפת לטרור הערבי.

ענת ברקו: כלום, כלום, כלום.

עיסאווי פריג': זה דבר טריוויאלי, חברים.

מירב בן ארי: חברים, זה דיון - - -

ענת ברקו: - - -

עיסאווי פריג': את מושכת את הדיון למקום אחר.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו - - -

ענת ברקו: - - - את זה שדקר, את זה ששחט, ואת זה שנשחט.

מירב בן ארי: חברים - - -

עיסאווי פריג': את מושכת את הדיון לשם - - -

מירב בן ארי: אני לא רגילה להשתמש בפטיש.

עאידה תומא סלימאן: מאוד קל לברוח למקומות האלה.

מירב בן ארי: שקט, שקט.

עאידה תומא סלימאן: מאוד קל לברוח למקומות האלה.

מירב בן ארי: שקט.

מירב בן ארי: שקט, בבקשה.

מירב בן ארי: שקט.

עאידה תומא סלימאן: זה כל-כך קל.

מירב בן ארי: חבר'ה, אני מבקשת מכם.

מירב בן ארי: זו ועדת החינוך.

מירב בן ארי: אני לא רגילה, אני לא משתמשת בפטישים.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: אני מבקשת.

מירב בן ארי: אתה אמרת את דבריך, והקשבתי לך.

מירב בן ארי: לא הפרעתי לך לרגע, ואמרת את דבריך.

מירב בן ארי: סיימת אותם, התייחסתי מהמקום שלי, הגדרתי מה אני חושבת על הטרור היהודי בדומא.

מירב בן ארי: אני לא חוששת לומר את זה.

מירב בן ארי: ואני גם אמרתי את דברי, שהגינויים הם רפים, בעיני.

מירב בן ארי: בדיוק כמו שלא הפרעתי לך, אל תפריע לי לומר את דברי.

עיסאווי פריג': את מושכת את זה למקום אחר, וזה לא הגון.

מירב בן ארי: סליחה, אדוני, אתה מהמציעים, תן לנו להתקדם עם הדיון.

עיסאווי פריג': זה לא הגון.

מירב בן ארי: שאלה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, איך זה שהדיון מתקיים במערכת החינוך, וחשוב לי להבהיר את זה, כי כנראה זה לא היה מספיק ברור, שמערכת החינוך אמורה, ואנחנו תיכף נשמע גם את משרד החינוך, לפעול בנושא יום זכויות האדם, לפעול בנושא של חינוך לדמוקרטיה נגד גזענות, בציון הנושא של שריפת הנער מוחמד אבו ח'דיר.

מירב בן ארי: תודה רבה ששאלת את השאלה.

מירב בן ארי: הנה ההבהרה.

מירב בן ארי: וכעת, אני רוצה את חברי הכנסת המציעים, ולאחר מכן משרד החינוך, וכמובן, כמו שעושים בכל ועדה, נַפנה לחברי הכנסת שהצטרפו, ותודה חברי הכנסת שהצטרפו לדיון.

מירב בן ארי: האם חבר הכנסת אחמד טיבי מוכן, או חברת הכנסת סופה לנדבר?

סופה לנדבר: תתני לו.

סופה לנדבר: אני מוכנה לשמוע.

סופה לנדבר: בגלל שזה נושא אחר לגמרי, אני לא יודעת למה עשו כאן מישמש.

מירב בן ארי: כן, עשו כאן אלימות על רקע גזעני.

מירב בן ארי: בסדר, את יודעת, בסופו של דבר, זו גם גזענות.

עיסאווי פריג': האלימות לא היתה על רקע גזעני?

מירב בן ארי: אז זה מה שאמרתי.

מירב בן ארי: אתה צריך להקשיב לי גם, ואז תראה שיש חלק מהדברים שאנחנו מסכימים אפילו.

מירב בן ארי: בבקשה, חבר הכנסת טיבי.

אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש הזמנית.

ענת ברקו: יכולת לוותר על "הזמנית".

מירב בן ארי: אין לי בעיה.

מירב בן ארי: זה מקובל עלי.

ענת ברקו: זה היה נשמע יותר מפרגן.

מירב בן ארי: אני חיה עם זה בשלווה, עם הזמניות הזו.

מירב בן ארי: תאמין לי.

מירב בן ארי: הנה, אפילו לא שמתי את השלט.

עיסאווי פריג': שיהיה הרבה זמני, זה בסדר.

אחמד טיבי: האירוע שבעטיו אנחנו כאן וגם הצענו הצעה לדיון מהיר, הוא שריפתו של הנער מוחמד אבו ח'דיר בשועפאט.

אחמד טיבי: והיחס, גם של מערכות המשפט, גם למבצעים, גם לסביבה של המבצעים, גם למי ששרף, הוא יחס כמעט סובלני ויחס מפלה בהשוואה למקרים אחרים.

אחמד טיבי: נניח שפלסטיני היה שורף משפחה יהודית או ילד יהודי.

אחמד טיבי: לדעתי, בשום צורה ואופן לא היתה בדיקה פסיכיאטרית מוצעת, כי בדרך-כלל כשמישהו מבצע מעשה כזה, שהוא פרופר מעשה טרור, הוא טרוריסט.

אחמד טיבי: אלא אם הוא יהודי, אז סביר להניח שהוא לקוי בנפשו ולא טרוריסט.

אחמד טיבי: היטיב לבטא את העמדה הזאת, היטיב, חבר הכנסת מהקואליציה, סמוטריץ, שאמר: טרור זה של האחרים, אצלנו זה מעשה נורא, פשע, אבל זה לא טרור, כי טרור זה מה שהאויב עושה כלפי יהודים.

ענת ברקו: זה טרור.

ענת ברקו: אין חילוקי דעות.

ענת ברקו: זה טרור.

אחמד טיבי: פעם, לפני 30 שנה, שאלו מישהו, לא זוכר את שמו, מה זה טרור, הוא אמר: כל פעילות טרוריסטית נגד יהודים.

אחמד טיבי: כך הגדיר "טרור".

אחמד טיבי: אני יודע שאתם עם מיוחד, אבל עד כדי כך מיוחד?! עד כדי כך?! כאילו אין בכם, לא רוצחים, לא אנסים, לא טרוריסטים, לא נהגים שדורסים בכבישים.

אחמד טיבי: אתם עם כשאר העמים.

אחמד טיבי: גם בעם שלי יש את כל מה שאני הזכרתי, אבל גם בעם שלכם יש את כל מה שאני הזכרתי.

אחמד טיבי: אם לא נכיר בעובדות האלה, יש בעיה.

ענת ברקו: אבל המספרים שונים.

עיסאווי פריג': אבל קיימים.

ענת ברקו: בטח קיימים.

אחמד טיבי: תיכף אני אגיד לך שהמספרים לא שונים.

אחמד טיבי: אבל אני מסייג את עצמי ואומר, שאין סימטריה בין כובש לנכבש.

אחמד טיבי: אין סימטריה בין כובש ל נכבש.

מירב בן ארי: אה.

אחמד טיבי: "אה" או "אי", תקשיבי למה שאני אומר.

אחמד טיבי: בכל העולם ידוע שאין סימטריה בין מי ששולט בעם אחר, לעם שנמצא תחת כיבוש או שלטון זר.

אחמד טיבי: כל החיים שלנו, חברת הכנסת מרב מיכאלי, ואת ח"כית חדשה - - -

מירב בן ארי: בן ארי.

אחמד טיבי: בן ארי.

מירב בן ארי: אני אפילו לא דומה לה.

עיסאווי פריג': מרב בארצות-הברית, לא?

אחמד טיבי: אני מתנצל.

אחמד טיבי: כל החיים שלנו התנגדנו התנגדות, גם פוליטית, גם מוסרית, לפגיעה באזרחים.

אחמד טיבי: ומאז הפיגועים באוטובוסים, וכולי, כאשר היו בפיגועים באוטובוסים, מה שקרוי הביטוי הזה המכליל עלינו, שאתם אומרים עלינו "הח"כים הערבים", התנגדנו, דחינו, הוקענו, את הפיגועים האלה נגד אזרחים בכל לשון של הוקעה, כאשר במקביל מטוסים הפציצו בפצצות זרחן, גם שרפו, אזרחים וילדים, ואף לא פקיד בכיר אחד, לא שר, לא חבר כנסת, לא גינה.

אחמד טיבי: לא רק שלא גיניתם, אפרופו הטפת המוסר שלך, אלא עודדתם, ואמרתם שהטייסים הם גיבורים.

אחמד טיבי: ותמיד יש הסבר.

אחמד טיבי: אם יורים בילד כאשר הוא זורק אבן או מפגין, יורים בו מאחור, יש הסבר.

אחמד טיבי: מה ההסבר?

אחמד טיבי: מסכנים החיילים האלה, כל היום הם תחת השמש, זה מפריע, זה מבלבל.

מירב בן ארי: שום מילה על הילדים.

אחמד טיבי: צריך לגלות הבנה לחיילים האלה, מסכנים.

אחמד טיבי: האימא שלו מתחילה להתראיין, גם השכנים מדרגה 30.

אחמד טיבי: פתאום יש להם – גם לחייל שיורה, יש לו פנים, יש לו משפחה.

אחמד טיבי: אבל למי שנהרג על-ידי חייל של כיבוש, פתאום אין כלום, אין חוויה, אין חוויה אנושית, אין סיבה אנושית.

אחמד טיבי: עד כדי כך שהכנסת מביאה לפה טרוריסט, על-פי הגדרת המשטרה, "להב"ה", גופשטיין.

עיסאווי פריג': טרוריסט ועוד איך.

אחמד טיבי: ואז מביאים הצעה לקבינט להוציא את נוער הגבעות מחוץ לחוק ולהגדירם כארגון טרוריסטי, וראש הממשלה מתנגד.

אחמד טיבי: אבל למה הוא כן דוחה ומסכים?

אחמד טיבי: להוצאת התנועה האסלאמית מחוץ לחוק, שלא ביצעה שום עבירה של אלימות ושום מעשה טרור, כדברי גורמי הביטחון.

אחמד טיבי: אבל נערי הגבעות וגופשטיין, הוכח שהם משתמשים באלימות ומעשי טרור.

אחמד טיבי: הגדיל לעשות השופט העליון, המתנחל, סולברג, שפנו אליו בעתירה שמונה ארגוני זכויות אדם כדי להרוס את הבתים של מי ששרפו את מוחמד אבו ח'דיר, כמו שהורסים בתים במשהו מקביל אם פלסטיני מבצע זאת.

אחמד טיבי: ואז, מה הוא אומר?

אחמד טיבי: שומו שמיים, כמו סמוטריץ, אבל הוא שופט – הוא אמר, אין צורך להרתיע יהודים.

אחמד טיבי: איך אמרה ברקו?

אחמד טיבי: קנה המידה.

אחמד טיבי: ואז, היהודים שלו לא המתינו הרבה זמן, ואחרי אבו ח'דיר, שרפו משפחה.

אחמד טיבי: לפני ששרפו את המשפחה והצליחו בפעולתם ששרפו משפחה שלמה, היו 15 ניסיונות שריפה באותו ישוב, באותו איזור.

אחמד טיבי: יהודים לא צריך להרתיע?

אחמד טיבי: פושעים צריך להרתיע.

אחמד טיבי: והאנשים האלה מוכרים לגורמי הביטחון.

אחמד טיבי: אבל מה?

אחמד טיבי: לא צריך, אמר שר הביטחון, צוטט: אנחנו חוששים בגלל שיקולי מקורות, מודיעין וכדומה.

אחמד טיבי: תארו לעצמכם מקרה הפוך, יגידו, אם פלסטינים שרפו יהודים, אנחנו חוששים לגלות מקורות.

אחמד טיבי: מישהו חשב, למשל, להשתלט על היישוב ממנו באו המתנחלים ולשים את הגברים בצד ונשׁים להשאיר בבית, ואז את כל הגברים של ההתנחלות להעביר בדיקת DNA?

אחמד טיבי: מישהו חשב לעשות את זה?

אחמד טיבי: זה נשמע סביר במדינת ישראל?

אחמד טיבי: אז את זה עשו נגד פלסטינים.

אחמד טיבי: יישובים שלמים, עשו להם בדיקות DNA לכל גבר מעל גיל 18.

אחמד טיבי: אפשר לעשות את זה, טכנית?

אחמד טיבי: אפשר.

אחמד טיבי: לא עושים.

אחמד טיבי: למה?

אחמד טיבי: כי מדובר ביהודים.

אחמד טיבי: יש דברים שעושים נגד ערבים ופלסטינים, ואותם דברים לא עושים נגד יהודים.

אחמד טיבי: היטיב לבטא את זה, המגדלור של הקואליציה, סמוטריץ.

אחמד טיבי: הוא אמר: מה שעושים נגד פושעים יהודים – לא טרוריסטים – זה משהו, ואצל פלסטינים עושים משהו אחר, מעבר למקובל.

מירב בן ארי: נא לסיים, בבקשה.

מירב בן ארי: אתה בנאום חוצב להבות, אבל הזמן שלנו הוא קצר.

אחמד טיבי: ולכן אני מקווה שלפחות מבחינת העובדות אני אתגרתי חלק מהאנשים שלא מסכימים אתי.

מירב בן ארי: אתגרת.

אחמד טיבי: זו המטרה.

אחמד טיבי: ואני חוזר ואומר: אין לקבל פגיעה באזרחים.

אחמד טיבי: ילד הוא ילד הוא ילד.

אחמד טיבי: יש לי אמפתיה לכאב של האימא שלו, של ההורים שלו, שלך כשאת מרגישה כאב וזעם.

אחמד טיבי: כך היתה עמדתי תמיד, כך העמדה של מסעוד, כך העמדה של עיסאווי ושל עאידה.

אחמד טיבי: ושאף אחד לא יטיף לנו מוסר.

אחמד טיבי: אני מציע להביט בראי ולראות משך עשרות השנים האחרונות מי גילה אמפתיה לכל מי שנפגע, ולפעמים מי חגג כאשר מישהו הצליח לחסל משפחות בפצצות של טונה.

אחמד טיבי: תודה רבה.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת סופה לנדבר.

עיסאווי פריג': רק הערה לאחמד.

מירב בן ארי: לא, לא, סליחה.

מירב בן ארי: אל תפריע, די.

עיסאווי פריג': אני רוצה הערה לאחמד.

מירב בן ארי: אבל אי אפשר ככה.

מירב בן ארי: יש פה הרבה אנשים - - -

עיסאווי פריג': ולהזכיר את החיילים של "שוברים שתיקה" שהצעקה שלהם - - -

מירב בן ארי: למה אתה מכניס את "שוברים שתיקה" עכשיו?

<קריאות: - - -

מירב בן ארי: אתה גם מגיע ליושבת-ראש שאתמול ישבה עשר דקות ואמרה בגנות הארגון הזה - - -

<קריאות: - - -

עיסאווי פריג': - - -

מירב בן ארי: אבל די, זה לא רלוונטי ההערה הזאת.

אחמד טיבי: הוא העיר לי, זהו.

אחמד טיבי: הוא העיר לי, מספיק.

מירב בן ארי: סליחה, הוא העיר לך, אבל אתם לא יושבים לבד בבית-קפה.

מירב בן ארי: סליחה.

אחמד טיבי: הוא העיר לי.

<קריאה: - - -

מירב בן ארי: מספיק.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

<קריאה: תפסת מרובה לא תפסת.

מירב בן ארי: סליחה, אנחנו מתעסקים בזכויות אדם.

מירב בן ארי: תתפלאו, יש גזענות גם לעוד אנשים במדינת ישראל.

סופה לנדבר: גברתי יושבת-הראש, בגלל שאת ממלאה מקום, אני רוצה להגיד לי שמוזר לי ששני מקרים שונים לגמרי - -

מירב בן ארי: טוב, זו לא החלטה שלנו.

סופה לנדבר: - - ודיונים שונים לגמרי עבדו בוועדה הזאת.

מירב בן ארי: נכון.

סופה לנדבר: ובגלל זה אני דורשת דיון נוסף על המקרה שהעלינו במליאת הכנסת.

סופה לנדבר: זה היה מקרה של ילדה שהיתה כלפיה התעללות מצד ילד באותה כיתה, שבעצם התעלל בה, הילד דפק את הראש בקיר מספר פעמים, קיבלה אגרופים בבטן ובראש, הבעיטות חזרו על עצמן.

סופה לנדבר: הילד, כך אמרה מנהלת בית-הספר והמורה בכיתה, אי-אפשר להשתלט עליו, שהאבא גם קשה מאוד בהתנהגות.

סופה לנדבר: ותלונה הוגשה במשטרה, ואנחנו לא קיבלנו את התוצאות של התלונה הזאת, וגם המשפחה לא קיבלה, ובגלל זה אני דורשת להפריד את שני המקרים האלו.

סופה לנדבר: אני לא חושבת שצריכים למצוא ביום הזה את הכותרות של זכויות אזרח.

סופה לנדבר: זה היה גזענות כלפי הילדה, "זונה רוסיה".

סופה לנדבר: זה לא מקובל עלי.

סופה לנדבר: אני דורשת ומבקשת דיון נוסף ונפרד, ועם המשטרה, ועם מנהלת בית-הספר, ועם הממונה על מערכת החינוך באיזור הזה.

סופה לנדבר: אני דורשת שכל הגורמים יגיעו לוועדה, ייתנו לנו דין וחשבון, מה נעשה עם הילד ומה נעשה בכלל עם הילדה הזאת.

סופה לנדבר: ואני דורשת שזה ייפסק בבית-הספר, שזו לא פעם ראשונה במערכת החינוך בפתח-תקווה, ובגלל זה אני מבקשת שיהיה דיון נוסף.

מירב בן ארי: בסדר גמור.

מירב בן ארי: חברת הכנסת סופה לנדבר, זה אכן מקרה שהוא מזעזע והוא דורש ועדה נפרדת, וכמובן אין מה לחבר כאן את שני הנושאים.

מירב בן ארי: אבל תודה.

מירב בן ארי: בכל אופן, אני אעביר את זה הלאה לוועדת החינוך.

סופה לנדבר: תודה רבה לך.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: חבל שחברת הכנסת סופה לנדבר לא רואה את הקשר בין גזענות לגזענות, כי גזענות היא גזענות.

עאידה תומא סלימאן: אם היא נגד ילדה קטנה רוסיה, ואם היא נגד ילד ערבי, ואם היא נגד ילד אתיופי, גזענות היא גזענות.

עאידה תומא סלימאן: היא חוסר קבלת האחר וחוסר ההבנה שהאחר הוא גם כן בן-אדם ובן-אנוש שווה, מגיעות לו זכויות, מגיע לו לחיות בכבוד, מגיע לו לקבל את מלוא היחס.

עאידה תומא סלימאן: נכון שבסיפור של מוחמד אבו ח'דיר ובסיפור של דומא מעורבת גם עוד מילת גנאי, מילה שנואה כבר, שאנחנו כולנו משלמים מחיר מאוד גבוה עבורה, שהיא הכיבוש.

עאידה תומא סלימאן: בשני הפשעים האלה מעורבת באופן מאוד מסיבי מערכת שסובבת את המושג הזה של כיבוש, של הנצחת הכיבוש, של צורת המחשבה שיש עם אחר, עם שלם, לא אדם אחד, אלא עם שלם שהוא לא בצלם אנוש, שאם אפילו נרצח או נהרג או מתו הילדים שלו או נשרפו, זה כבר לא עניין וזה לא סיפור, וזה לא שווה שהמערכת המשפטית תעמוד על רגליה, וזה לא שווה שמערכת הביטחון תעמוד על רגליה ותביא את אלה האשמים בשני הפשעים האלה כדי לקבל את אשר מגיע להם.

עאידה תומא סלימאן: וזאת לא פעם ראשונה וזאת לא פעם שנייה, וזאת לא פעם שלישית.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להראות איך התנהגות מסוג זה – אני לא אוסיף ואדבר על סמוטריץ ואחרים, כי זה לא רק סמוטריץ.

עאידה תומא סלימאן: סמוטריץ, יש מאחוריו אנשים שבחרו להצביע עבורו כי הוא בדיוק מייצג את הדעות האלה, כי הוא בדיוק מנציח את צורת המחשבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: ככה זה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא שהוא בא משום מקום.

ענת ברקו: אולי אפשר - - - כי השם שלו עולה כאן באופן מאוד חזק.

עיסאווי פריג': הוא בחר את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שמי שרוצה להתבטא בצורה כזו, הוא צריך לדעת שכן יגנו אותו וכן יזכירו את השם שלו - - -

עיסאווי פריג': אתמול במליאה אמר: אני לא חוזר בי.

עיסאווי פריג': במליאה אתמול אמר:

עיסאווי פריג': אני לא חוזר בי.

עאידה תומא סלימאן: מה אתם מתפלאים?

עאידה תומא סלימאן: אתמול גם השר לביטחון פנים אמר שהוא לא יכול להבין איך יכול להיות שמח"ש בכלל עורכת בדיקה לשוטר שירה בילדה ברחוב יפו.

עאידה תומא סלימאן: אתם מבינים?

עאידה תומא סלימאן: שׂר מדבר על מחלקה - - -

ענת ברקו: היא הלכה עם מספריים לדקור אנשים.

ענת ברקו: היא לא הלכה סתם ברחוב יפו.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, לא אני החלטתי לפתוח בחקירה נגד השוטר הזה.

עאידה תומא סלימאן: מחלקת מח"ש, שאני יש לי המון מה להגיד - - -

ענת ברקו: בסדר, אז שיחקרו.

ענת ברקו: רק אל תגידי: ילדה שהלכה ברחוב יפו.

אחמד טיבי: גם הם בוגדים, אגב.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, ענת, אל תקטעי אותי.

ענת ברקו: היא הלכה כדי לדקור.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת ברקו, אל תקטעי אותי.

ענת ברקו: היא הלכה כדי לדקור.

עאידה תומא סלימאן: מה שאני אומר, זה ששר לא יכול להגיד על מערכת שפועלת בתוך המשרד שלו, שהוא מתפלא שהיא פותחת בחקירה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא שהם הרשיעו את השוטר, לא שנקטו נגדו אמצעים.

עאידה תומא סלימאן: אלא חשבו, חס וחלילה, לפתוח בחקירה נגד שוטר.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהכיוון הזה, הכיוון של שלילת אפילו עיקרון הבדיקה, מה קרה במקרים שאנשים נפגעו מהם, איך המערכת המשפטית, והורחב פה הדיבור על זה, איך מערכת האכיפה, של המשטרה, מתנהגת במקרים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: ואי אפשר לדבר על גזענות ולדבר על גישות גזעניות בלי להראות גם כן את ההסתה שעומדת מאחורי העמדות האלה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לא לשמוע את גלי ההסתות, הסתה אחרי הסתה, משׂרים, עומדים על הדוכן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על חבר הכנסת שהוא בקואליציה?

עאידה תומא סלימאן: מה עם ראש הממשלה במדינה הזו?

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה שבאופן עקבי מסית נגד האוכלוסיה הערבית, מסית נגד העם הפלסטיני.

עאידה תומא סלימאן: מי שרוצה להמשיך מדיניות כיבוש, שלא יבוא ויתלונן, שלא יבוא ויגיד שיש מצב ביטחוני מעורער.

עאידה תומא סלימאן: כיבוש תמיד גורר מאחוריו מצבים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אבל להשתמש בזה כדי להסית נגד אוכלוסיה שלמה שהיא חלק מאזרחי המדינה?

עאידה תומא סלימאן: אנחנו אזרחים ואנחנו אזרחים שווים.

עאידה תומא סלימאן: ככה אני מתנהגת לעצמי, ואני נמצאת פה כי אני רוצה להיות אזרחית שווה במדינה הזו.

עאידה תומא סלימאן: ראש הממשלה והשרים והממשלה כולה נושאת באחריות על ההסתה העקבית נגד האוכלוסיה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: ואם אני אומרת: נושאת באחריות, אז נושאת באחריות על כל הפשעים שמתחוללים.

עאידה תומא סלימאן: הסתה יכולה לגרום לאנשים – זה כבר לא עשבים שוטים, זה כבר לא עשבים.

עאידה תומא סלימאן: זה כבר ארגונים ממומנים על-ידי כסף שבא מהמדינה, שאני משלמת מהכיס שלי עבור הכסף הזה.

עאידה תומא סלימאן: ועל זה צריך לדבר.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן.

עאידה תומא סלימאן: אם רוצים חברה ישראלית מתוקנת, חברה שהיא שוויונית, חברה שלא אומרת לילדה הרוסיה: "רוסיה זונה", אז צריך לעקור את הגזענות מהשורשים שלה, וצריך לעמוד איתנים מולה.

עאידה תומא סלימאן: אם זה נגד אתיופים, או רוסים, או אתם יודעים?

עאידה תומא סלימאן: גם נגד ערבים.

עאידה תומא סלימאן: אין מה לעשות - - -

ענת ברקו: גם נגד יהודים.

עאידה תומא סלימאן: גם נגד יהודים, כשיש גזענות.

עאידה תומא סלימאן: אבל את יודעת מה?

עאידה תומא סלימאן: כשאני מדברת על גזענות, אני לא סוחטת ולא אומרת: אבל.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת על גזענות נגד כולם, ואני לא מבקשת שאף אחד יצטדק בפניי כדי שאני ארגיש טוב עם העמדה שלי.

עאידה תומא סלימאן: ואת זה אני מבקשת מכולם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

מירב בן ארי: אתם מתייחסים, ואני רוצה לשמוע את האנשים שהגיעו במיוחד לדיון.

מירב בן ארי: אז בבקשה, כי אני יודעת שזה מאוד בוער לך פה.

ענת ברקו: אני מודה לחברתי תומא סלימאן, כי היה כאן דיון עם הקהילה האתיופית ומאוד חסרים לי האנשים שהיו בדיון.

ענת ברקו: הם לא נמצאים כאן וזה דיון על גזענות, ואני חושבת שהיה מקום שהם יהיו פה.

ענת ברקו: אני מוחה ודוחה את ההשמצות על בית-המשפט העליון ועל השפוט סולברג.

ענת ברקו: אני חושבת שמתי שנוח להיתלות באילן הגבוה שנקרא: בג"ץ, אז עושים את זה, ומתי שלא נוח, אז משמיצים ומדברים בצורה לא מכבדת.

ענת ברקו: טרור הוא טרור, וזה לא משנה אם הוא יהודי או ערבי.

ענת ברקו: החוק למאבק בטרור הוא לא חוק נפרד ליהודים ולערבים.

ענת ברקו: אין שום הפרדה, וכך צריך להתייחס גם לרצח הנפשע והנתעב של אבו ח'דיר, של הילד, וגם לפיגוע ולרצח של שריפת המשפחה בדומא.

ענת ברקו: אבל כשהיה את הפיגוע בדומא, אני הייתי בבית-החולים, הלכתי עם בעלי לבקר את המשפחה, היו שם המוני ישראלים שבאו להזדהות, שבאו למחות, שבאו להגיד: אנחנו מקיאים אותם מקרבנו.

אחמד טיבי: לא מהבוחרים שלך.

ענת ברקו: תתפלא.

ענת ברקו: היה גם דיון בכנסת שהתכנס בזמן הפגרה - - -

אחמד טיבי: טיפ-טיפה.

אחמד טיבי: טיפ-טיפה בשביל הקישוט.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת, אחמד, זה לא משנה בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה משנה?

אחמד טיבי: זה משנה בעיני.

איילת נחמיאס ורבין: לא משנה.

איילת נחמיאס ורבין: זה מזיק לטיעון.

ענת ברקו: היה גם דיון בכנסת.

ענת ברקו: ואתה יודע מה?

ענת ברקו: אני הלכתי עם כל הלב, באמת, נקרע לי הלב.

אחמד טיבי: למה פתאום לא משנה?

אחמד טיבי: כשנרצח רבין, לא דיברתם על מחנה מסוים?

איילת נחמיאס ורבין: לא, דיברנו על אנשים מסוימים.

איילת נחמיאס ורבין: ממש לא מחנה מסוים - - -

ענת ברקו: היה דיון בכנסת - - -

מירב בן ארי: סליחה, סליחה.

מירב בן ארי: אני מבקשת לתת לה לסיים לדבר.

מירב בן ארי: אתה נתת כאן נאום חוצב להבות.

מירב בן ארי: אף אחד לא הפריע.

מירב בן ארי: מספיק.

ענת ברקו: חבר הכנסת טיבי, היה דיון בכנסת בזמן הפגרה סביב העניין הזה, ועלו קואליציה ואופוזיציה, היה מצעד של מוחים ומוקיעים, כי באמת חשנו שזה לא אנחנו.

ענת ברקו: בעצם בחברה היהודית, כשאנחנו אוספים את כל המקרים, זה לא מגיע לרמה הזאת.

ענת ברקו: יש גזענות, אבל אין רצח וטרור באותו סדר גודל, ואין חינוך והסתה לרצח כמו שאנחנו רואים - - -

עיסאווי פריג': מה זה חשוב הגודל?

מירב בן ארי: בטח שזה קשור.

מירב בן ארי: תפתח את העיתון.

מירב בן ארי: מי דוקר?

מירב בן ארי: מי יורה?

מירב בן ארי: מי דורס?

מירב בן ארי: מי?

מירב בן ארי: יהודים?

מירב בן ארי: אתה משווה בכלל?

ענת ברקו: - - - אתה יודע מה?

ענת ברקו: זה חוזר כמו בומרנג לחברה הערבית.

ענת ברקו: זאת חברה שיש לה - - -

אחמד טיבי: יהודים לא צריכים לדקור.

אחמד טיבי: אני אגיד לכם את זה בצורה הקשה: יש להם צבא, לצבא יש נשק, והוא יורה והורג ומפציץ.

אחמד טיבי: הוא צריך סכינים?

מירב בן ארי: והערבים צריכים?

מירב בן ארי: זה הפתרון?

מירב בן ארי: זה הפתרון?

ענת ברקו: בוא נדבר על זה - - -

אחמד טיבי: אז צריך לסיים את הכיבוש, שאף אחד לא ייפגע.

אחמד טיבי: גם לא הכובשים.

אחמד טיבי: צריך סכינים?

ענת ברקו: אני מבקשת את הזכות לדבר, סליחה, יושבת-הראש, הלא זמנית.

ענת ברקו: בשבילי את יושבת-הראש.

ענת ברקו: בבקשה, אני מבקשת את הזכות לדבר.

ענת ברקו: היו כאן סדרת נאומים של שעות.

עיסאווי פריג': ואת נואמת.

עיסאווי פריג': מה, אנחנו שומעים - - -

איילת נחמיאס ורבין: בסדר, אבל לא הפריעו לכם.

איילת נחמיאס ורבין: תן לה לדבר.

איילת נחמיאס ורבין: תן לה לדבר, נו.

ענת ברקו: אוקי, אז בבקשה, אז תן לי לנאום.

ענת ברקו: אל תפריע לי.

ענת ברקו: אנחנו לא הפרענו.

ענת ברקו: כשאנחנו מדברים על הטרור, כמובן שזה לא התחיל עם הקמת המדינה, אנחנו מכירים את ההיסטוריה, בטח אלה שיושבים כאן.

ענת ברקו: ואנחנו לא נתחיל לפתוח את העניין הזה.

ענת ברקו: כשמעזה יורים טילים, הם מכוונים לאזרחים.

ענת ברקו: מדינת ישראל נמנעת – ואתה לא תשמיץ את חיילי צה"ל – מלפגוע באזרחים.

ענת ברקו: "הקש בדלת", "הקש בגג", אס.

ענת ברקו: אם.

ענת ברקו: אסים.

ענת ברקו: , כל מיני פרסומים.

אחמד טיבי: כל ה"הקש בדלת" – הקש בראש, בראש.

מירב בן ארי: חבר הכנסת טיבי, חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך להפסיק להפריע.

אחמד טיבי: "הקש בדלת".

מירב בן ארי: תן לה לסיים לדבר.

ענת ברקו: הדבר הנוסף, התנועה האסלאמית היא ארגון טרור וראאד סלאח מעודד לטרור ומסית, וקורא לרצח ולאלימות.

ענת ברקו: אוסרת אל-ג'יהאד, הדבר הזה הוא בדיוק ככה.

מסעוד גנאים: איזה, אוסרת אל-ג'יהאד?

מסעוד גנאים: את מדברת על שנות ה-80.

איילת נחמיאס ורבין: הוא כמו "להב"ה" - - -

ענת ברקו: אני לא יודעת, שיוציאו את "להב"ה" מחוץ לחוק - - - אין לי בעיה, אני לא אמרתי שיש חוק נפרד ליהודים ולערבים.

ענת ברקו: פתחתי בזאת.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, בואי תסכמי.

ענת ברקו: אני רוצה לומר שאנחנו לא מגלים הבנה - - -

אחמד טיבי: את בעד להוציא את "להב"ה"?

ענת ברקו: אני לא יודעת.

ענת ברקו: אם החוק מוצא שהם לא מתאימים - - -

מירב בן ארי: חבר הכנסת טיבי, אני מבקשת ממך להפסיק להפריע.

אחמד טיבי: שאלה, מה?

אחמד טיבי: שאלה.

ענת ברקו: תקשיב, אני לא מכירה את הארגון הזה לעומק.

מירב בן ארי: מה, שאלה?

מירב בן ארי: אבל אתה שואל, וכל משפט אתם מתחילים לריב.

ענת ברקו: אני רוצה שיבחנו את "להב"ה" באותן אמות מידה, ואם יימצא שהוא ארגון טרור, שיוציאו אותו מחוץ לחוק.

ענת ברקו: אין לי בעיה.

ענת ברקו: אני לא הסנגורית שלהם.

ענת ברקו: אין לי שום בעיה עם זה.

ענת ברקו: ואמרתי, החוק הוא אותו חוק, וכך צריך להתייחס באופן שוויוני לכלל האזרחים.

אחמד טיבי: על-פי אותם קריטריונים.

ענת ברקו: על-פי אותם קריטריונים.

ענת ברקו: אין לי שום בעיה עם זה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת טיבי, מה יהיה?

מירב בן ארי: הפכת את כל עם ישראל לבצלאל סמוטריץ.

מירב בן ארי: שמע, יש לנו עוד דעות חוץ ממנו.

אחמד טיבי: אל"ף, את טועה.

אחמד טיבי: אני לא מכליל.

מירב בן ארי: אתה מכליל, כי הוא היחיד שאתה מדבר עליו.

אחמד טיבי: הוא חבר קואליציה.

מירב בן ארי: מה קשור?

מירב בן ארי: אז כל חבר קואליציה חושב כמו כל הקואליציה?

אחמד טיבי: בגללו הקואליציה הזאת לא נופלת.

מירב בן ארי: הקואליציה הזאת לא תיפול כל-כך מהר.

מירב בן ארי: אתה יכול לנוח.

עיסאווי פריג': לא שמענו גינוי של ראש הממשלה לסמוטריץ.

ענת ברקו: היום תנועת ה"פת"ח", של יושב-ראש מחמוד עבאס, עושה טקס לתא'אר חאמד שרצח 11 ישראלים בוואדי חרמיה, יש לו 11 מאסרי עולם, ואנחנו רואים טקס וחגיגות - - -

אחמד טיבי: אסור טקסים?

אחמד טיבי: מאיר הר-ציון שחט משפחה ועשו לו טקס בבית הזה, וכולכם הייתם שם.

אחמד טיבי: מדובר ברוצח נפשע שראש הממשלה עשה לו אזכרה.

איילת נחמיאס ורבין: אחמד, אל תציג דברים כאלה - - -

אחמד טיבי: מאיר הר-ציון - - - שחט ביד שלו.

מירב בן ארי: סליחה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מאמינה שאתה מציג את זה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מאמינה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אתה לא מציג את זה - - -

מירב בן ארי: חברת הכנסת איילת - - -

איילת נחמיאס ורבין: - - - אתה מציג את הטקס שהם עושים לטרוריסטים?

איילת נחמיאס ורבין: לא, באמת.

מירב בן ארי: מספיק, מספיק.

אחמד טיבי: אמרתי, מאיר הר-ציון שחט משפחה בידיים שלו והשאיר את הזקן כדי שיספר, ועשו לו טקס אזכרה בכנסת.

אחמד טיבי: זה בסדר?

מירב בן ארי: חבר הכנסת טיבי, אני קוראת לך לסדר.

מירב בן ארי: מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: - - - ברשות הפלסטינית עושים את זה על בסיס יומי.

אחמד טיבי: אבל אל תטיפי מוסר אם את עושה אותו דבר.

מירב בן ארי: סליחה, חברי הכנסת, אני אוציא אתכם מהוועדה.

מירב בן ארי: משפט אחרון וסיימת לדבר.

מירב בן ארי: ואתה, תפסיק להעיר הערות.

ענת ברקו: אני רוצה לסיים ולומר, כשמדברים על רצח ועל פיגועים מדברים על יהודים.

ענת ברקו: רצח של יהודים.

ענת ברקו: ולכן כשמדברים על גזענות צריך גם לדבר על גזענות נגד יהודים.

מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.

מירב בן ארי: ועכשיו אני מבקשת, בכל זאת, זה יום שאמור להציג את התוכניות של משרד החינוך נגד גזענות.

מירב בן ארי: אז אני מבקשת ממשרד החינוך להציג את התוכנית שלו, בבקשה.

<דניאלה פרידמן: שלום, שמי דנה פרידמן, אני מנהלת המטה לחינוך אזרחי וחיים משותפים במשרד החינוך.

<דניאלה פרידמן: אני אציג מרכיב מסוים שהמשרד פיתח, אבל אני אבקש לתת אפשרות גם לחברותי לדבר, כי יש כאן איזושהי תפיסה כוללת.

<דניאלה פרידמן: משרד החינוך, לאור מה שקרה בקיץ לפני שנתיים, הורה על בנייה של תוכנית עבודה מסודרת להתמודדות עם גזענות וקידום החיים המשותפים במערכת החינוך.

<דניאלה פרידמן: אני קודם כל רוצה להודות לחברי הכנסת, לפחות על החלק שבו הם באים וקוראים או רואים את כל הנושא של התמודדות עם גזענות כמרכיב שכולנו כחברה צריכים להתגייס אליו.

<דניאלה פרידמן: כל מה שקורה כרגע במדינת ישראל ובארץ, הוא לא רק בעיה של מערכת החינוך.

<דניאלה פרידמן: מערכת החינוך היא מרכיב אחד ממה שקורה במדינה.

<דניאלה פרידמן: התוכנית הזאת, בסופה של הדרך, היא תוכנית שהיישום שלה יתבצע תוך כשלוש שנים, קוראת לטיפוח מודעות ואקטיביזם למניעה של הסתה וגזענות בחברה הישראלית, בין היתר חיזוק של ערכים דמוקרטיים מצד אחד, פיתוח אחריות ומודעות לנושא של זכויות והכרת גבולות חופש הביטוי.

<דניאלה פרידמן: התוכנית הזאת מורכבת משלושה מרכיבים: המרכיב האחד הוא ציון של כל מה שקשור לדמוקרטיה ומניעת גזענות בימי לוח מסוימים.

<דניאלה פרידמן: אנחנו היום מציינים מפגש ליום זכויות האדם, ויחד עם האגודה לזכויות האזרח, השנה החלטנו, למרות שהיה נושא אחר, שינינו את הנושא והחלטנו להתמקד בנושא של חופש הביטוי ומניעת הסתה כמרכיב מרכזי שיהיה ביום הזה.

<דניאלה פרידמן: והוא לא יימשך רק ביום הזה, אלא הוא יהיה בימי לוח נוספים.

<דניאלה פרידמן: דבר שני, מערכת החינוך כרגע פועלת בפיתוח מקצועי שמצד אחד מדבר על השיח, ויעל משפ"י תרחיב עליו.

<דניאלה פרידמן: ומצד שני, עוסקת בפיתוח המקצועי, בהבניה של פעילויות מערכי שיעור ומיפוי של תוכניות הלימודים.

<דניאלה פרידמן: כך שבכל מקום שאפשר לעסוק בתוכניות הלימודים בנושא של ערכים דמוקרטיים, בנושא של מניעת גזענות, זה יבוא לידי ביטוי וייקבעו מערכי שיעור ופעילויות לכל אורך ציר הגילאים.

<דניאלה פרידמן: אנחנו עובדים מהגנים ועד העל-יסודי.

<דניאלה פרידמן: והפן השלישי והמרכיב החשוב הוא שאנחנו לא רק רוצים לדבר עם הילדים על, אלא חושבים שצריך גם לעשות את.

<דניאלה פרידמן: והדבר הנוסף שאנחנו כרגע מקדמים והמשרד גם מתקצב את הנושא בתקציבים ייחודיים, הוא הנושא של הפגשה בין קבוצות בחברה הישראלית, כשדגש גדול וחזק ניתן למפגשי יהודים-ערבים.

<דניאלה פרידמן: כל המפגשים הללו הם שונים.

<דניאלה פרידמן: יש הבדל בין מפגש שעושים בין יהודים לערבים, בין דתיים לחילוניים, או קבוצות אחרות בחברה הישראלית.

<דניאלה פרידמן: אנחנו הולכים לנסות לשלב את זה, גם בתוכניות להכשרת מורים באקדמיה, זאת אומרת, במכללות, כדי שכל מי שיגיע למערכת יקבל את התהליכים המרכזיים הללו.

<דניאלה פרידמן: בנוסף לזה, אחד המרכיבים הנוספים שבאים לידי ביטוי בתוכנית הזו הוא שאנחנו לא עובדים רק בתוך המשרד, וגם בתוך המשרד הייחוד הוא שבניגוד לעבר, שהיו יחידות שכל אחד טיפל במשהו קטן, אנחנו היום עובדים במשותף.

<דניאלה פרידמן: יש לנו ועדה תוך-משרדית וועדה בין-משרדית.

<דניאלה פרידמן: ובין היתר, אנחנו רואים את העמותות שחלק מהנציגים שלהם נמצאים כאן היום, כחלק מהמרכיבים שיכולים לחזק את הנושא הזה ולקדם אותו.

<דניאלה פרידמן: ואנחנו התחלנו במפגשים מסודרים יחד עם העמותות.

<דניאלה פרידמן: האחרון היה בשבוע שעבר, כדי לראות איך אנחנו - - -

מסעוד גנאים: ממתי התוכנית הזו?

<דניאלה פרידמן: התוכנית הזאת הושקה בשנה שעברה.

<דניאלה פרידמן: התחלנו את - - - אני מזכירה לחברי הוועדה שבשנה שעברה היו לנו בחירות, לא יכולנו – היו תקציבים ודברים כאלה, שלא יכולנו לקדם.

<דניאלה פרידמן: קידמנו מה שיכולנו.

<דניאלה פרידמן: ערוץ נוסף שאנחנו כרגע עושים יחד עם שותפינו למשרד, שחלקם יושבים כאן, הוא דברים של אורח חיים דמוקרטי.

<דניאלה פרידמן: אנחנו בונים מסמך שתפקידו לקדם אורח חיים דמוקרטי בבתי-הספר, וזה אומר גם בתחומי הדת, אבל גם בפעילויות השונות שמתבצעות בבית-הספר כדי לעורר את המודעות.

<דניאלה פרידמן: הדגש צריך להיות אקטיביזם.

<דניאלה פרידמן: תלמיד לא יכול לסיים את מערכת החינוך כשהוא רק שמע על הדברים וציין איזשהו יום כזה או אחר.

<דניאלה פרידמן: אני מברכת את היוזמה של חברי הכנסת להיכנס לבתי-הספר, ואני מקווה שאנחנו נעשה את זה בעת הקרובה ביותר, ושהקריאה למניעת הסתה תצא גם מחברי הכנסת שבאים ומדגימים כאן הלכה למעשה את העובדה שאם אני ארצה לעשות משהו חשוב - - -

עיסאווי פריג': יש לך נתונים לגבי כמות המפגשים הבית-ספריים בין ערבים ליהודים בשנה האחרונה?

<חנה ארז: שמי חנה ארז, ממינהל חברה ונוער, ואני אחראית על החינוך החברתי בבתי-הספר העל-יסודיים.

<חנה ארז: אני יכולה להגיד לך שרק אתמול היו עשרה מעגלי הידברות, כך אנחנו קוראים להם, בהרבה מאוד מרחבים של ערבים ויהודים.

<חנה ארז: במהלך חמש השנים האחרונות אנחנו פועלים המון לקיים אוהלי הידברות.

עיסאווי פריג': נתונים יש לך?

<חנה ארז: אני יכולה לתת את הנתונים.

<חנה ארז: אני לא הבאתי איתם איתי, כי לא נתבקשתי.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: את תעבירי לוועדה, ואנחנו נעביר לחברי הוועדה.

ענת ברקו: יש גם ב"הצופים".

ענת ברקו: יש חממות של "הצופים" שעושים מעגלי - - -

מירב בן ארי: לא, זה הבלתי-פורמלי.

מירב בן ארי: אנחנו מדברים על בתוך בית-הספר.

עיסאווי פריג': למה אני שואל?

עיסאווי פריג': כי שר החינוך הקודם, שי פירון, בתוכנית מפגשים שהקצה לה שני מיליון שקל - - -

<הדרה רוזנבלום: כבר העלו את זה.

<הדרה רוזנבלום: זה 3.5 מיליון שקלים.

<הדרה רוזנבלום: חלק נתקע בגלל הבחירות של השנה שעברה - - -

עיסאווי פריג': אז כמה יצא בפועל?

מירב בן ארי: אז זה מה שהיא תעביר.

מירב בן ארי: היא אומרת שהיא לא יודעת.

<דניאלה פרידמן: אנחנו נעביר את הנתונים בצורה מדויקת.

מירב בן ארי: דנה, את תעבירי לוועדה ואנחנו נעביר לחברי הכנסת.

מירב בן ארי: התייחסות גם של דנה לנושא הזה של חברי כנסת שבשבוע של יום ההולדת של הכנסת יגיעו, במיזם שאני מובילה אותו יחד עם ועדת החינוך, לחטיבות העליונות בבתי-הספר, כל אחד באיזור מגוריו או איפה שהוא יבחר, ויעביר שיעור בנושא הסתה.

מירב בן ארי: רשמתי כמעט 40 מכם, אתם בטח לא זוכרים, זה היה לפני חודשיים.

איילת נחמיאס ורבין: למה?

איילת נחמיאס ורבין: אני זוכרת.

מירב בן ארי: את זוכרת?

מירב בן ארי: יפה.

איילת נחמיאס ורבין: וגם אמרת שאני יכולה ללכת יותר מפעם אחת.

מירב בן ארי: והוא יפורסם, וחברי הכנסת יבואו בעצמם וייקחו חלק בנושא הזה, של נגד הסתה.

<דניאלה פרידמן: משפט אחרון: חוץ מהעובדה שאנחנו עובדים עכשיו גם עם בית הנשיא, ביום ד' הקרוב הולך להיות מפגש מאוד גדול, מעל 300 בתי-ספר שהולכים להגיע, שרוצים לקיים חיים משותפים.

<דניאלה פרידמן: חברים, זה באמת יפה.

<דניאלה פרידמן: ואנחנו כרגע מקדמים יחד עם מינהל חברה ונוער, יוזמה לשיתופי פעולה של בתי-ספר, שאנחנו קוראים להם "אחים" או "תאומים".

<דניאלה פרידמן: המטרה היא שבתי-הספר למעשה יגבשו חזון משותף ומפגשים ברמה הוליסטית.

<דניאלה פרידמן: אתה שאלת אותי הרגע על מפגשים – לא מפגש, בטח לא חומוס, אנחנו נגדו - - -

עיסאווי פריג': לא.

עיסאווי פריג': גם על הדרך, על הדרך.

<דניאלה פרידמן: אפשר גם חומוס - - -

<קריאות: - - -

<ירון יחיאס: - - - פניות למגזר הערבי.

<ירון יחיאס: אני לא שומע שום פניות ליוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: סליחה, אדוני - - -

<ירון יחיאס: ירון, אני מקדם מדיניות של ארגון צפון-אמריקה למען יהודי אתיופיה ואנחנו לא הוזמנּו לפאנל הזה.

מירב בן ארי: סליחה, אדוני, היה כאן דיון שהחל בשעה 12 ושניהל אותו חבר הכנסת מוטי יוגב, בנושא האוכלוסיה האתיופית.

מירב בן ארי: אז חבל שלא היית.

ענת ברקו: אבל זה לא היה בנושא הגזענות.

מירב בן ארי: אבל סליחה, זה לא רלוונטי.

מירב בן ארי: תמשיכי, דנה, ותסיימי, ותני לנו להתקדם.

<ירון יחיאס: אתיופים הם אזרחים לכל דבר - - -

מירב בן ארי: חס וחלילה – היה כאן דיון של שעתיים ורבע.

מירב בן ארי: על מה אתה מדבר?

<דניאלה פרידמן: הרעיון הוא שתהיה פעילות הוליסטית, לכל אורך התהליכים הבית-ספריים, אם זה טיולים, אם זה טקסים, ואם זה לימוד משותף, שמובל על-ידי גורמים שונים שאנחנו משתפים איתם פעולה כמו מט"ח, כמו "יוזמות קרן אברהם", כדי לחזק את הנדבך הזה.

<דניאלה פרידמן: בניגוד למה שאתה חושב זה אמור להיות לכלל האוכלוסיות: יהודים-ערבים, דתיים-חילונים, וקבוצות מתרבויות משנה נוספות.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין – אתה לא דיברת?

מירב בן ארי: סליחה.

מסעוד גנאים: לא דיברתי.

אחמד טיבי: אפרופו דיון על גזענות.

מירב בן ארי: אפרופו אפליה.

מירב בן ארי: אתה צודק, חבר הכנסת טיבי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה אפליה לא על רקע של זה.

מירב בן ארי: זה על רקע מגדרי.

אחמד טיבי: זה אפליה מוצדקת בגלל שאת - - -

איילת נחמיאס ורבין: זה אפליה מוצדקת.

איילת נחמיאס ורבין: זה העדפה מתקנת.

אחמד טיבי: בגלל שאת מושכת תשומת לב של היושבת-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: עם מירב אני לא מתווכחת.

מירב בן ארי: הוא עוד היה איתי מתחילת הישיבה.

מסעוד גנאים: אולי כמו הגזענות, סופה יצאה, אולי היא חשבה שגזענות נגד יהודים זו גזענות מזרחית, ונגדנו זאת גזענות ביטחונית.

מסעוד גנאים: אולי.

מירב בן ארי: חלילה, חלילה.

מירב בן ארי: בטח לא חבר הכנסת גנאים שנמצא איתי מהבוקר בכל ישיבות ועדת החינוך.

מירב בן ארי: בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מסעוד גנאים: אני מאמין בחינוך, דנה.

מסעוד גנאים: אני מאמין בחינוך.

מסעוד גנאים: אני מאמין שבסוף, היד השורפת או ההורגת או הרוצחת, מוּנעת משכל או מלב שיש לו דעות, והוא התחנך על חינוך של שנאה ושל גזענות נגד האחר, ושם צריך לטפל.

מסעוד גנאים: במקרה של אבו ח'דיר, דוואבשה, ההרתעה היא חשובה מאוד כי צריך לתפוס את כל הטרוריסטים והפושעים האלה כדי שתהיה דוגמה, כדי להרתיע את האחרים.

מסעוד גנאים: אבל לטפל לטווח הארוך זה בחינוך.

מסעוד גנאים: לכן, כמאמין בחינוך שהוא ישנה, וכל איש חינוך צריך להאמין בזה וצריך להיות אופטימי.

מסעוד גנאים: אבל לצערי, בסוף, כל התוכניות האלה תופסות לחינוך הרשמי והממלכתי.

מסעוד גנאים: הרבה אנשים מאלה שעושים את הפשעים האלה התחנכו בזרמי חינוך פרטיים או סקטוריאליים, שם לא המורה ולא שר החינוך, ולא איש החינוך או משרד החינוך, הם שמשפיעים עליו.

מסעוד גנאים: משפיעים עליו רבנים, אנשי דת אחרים.

מסעוד גנאים: שם הבעיה.

מסעוד גנאים: אני לא אומר שבזרם הרשמי או בחינוך הרשמי אין בעיות.

מסעוד גנאים: יש סקרי דעת קהל, סקרים בין בני הנוער, כמה גזענות, כמה שנאה, נגד ערבים, נגד אחרים.

מסעוד גנאים: אז העניין לא כל-כך פשוט.

מסעוד גנאים: נכון, אנחנו צריכים להתחיל במערכת החינוך, אבל הכוללת, של כולם.

מסעוד גנאים: ובעולם המושגים, הנה, ראינו היום דוגמה איך מפרשים את הטרור.

מסעוד גנאים: אני לא אתחיל להזכיר - - -

מירב בן ארי: אל, אל.

מירב בן ארי: שמענו אותו יותר מדי.

מסעוד גנאים: לא, אבל כאשר מישהו עושה מונופול על המושג, שכאילו אני בן העם הנבחר, אז יש לי גם מונופול על המושג, ואני מגדיר מה זה טרור, וטרור נגד ערבים זה לא טרור, זה אולי פשע או לא יודע מה.

עיסאווי פריג': זה מעשה לא יפה.

מסעוד גנאים: זה אולי טרור "לייט", צמחוני, לא כל-כך.

עיסאווי פריג': לא, לא.

עיסאווי פריג': אמר: מעשה לא יפה.

מסעוד גנאים: לצערי, זה משפיע מאוד.

מסעוד גנאים: זה הורס בסוף.

מסעוד גנאים: לכן, גברתי היושבת-ראש, אני חושב שצריכה לצאת אמירה מפה, במיוחד מוועדת החינוך, משום שמדברים על דבר שהוא מאוד מוסרי.

מסעוד גנאים: וכאשר כל בוקר ולילה דורשים מחברי הכנסת הערבים או היהודים: תגנה, תגנה, תגנה, תגנה - - -

מירב בן ארי: והוא לא מגנה.

מירב בן ארי: והוא לא מגנה.

אחמד טיבי: תקשיבי למה שהוא הולך להגיד.

מסעוד גנאים: בזמנו, כאשר היה הרצח באיתמר, הרצח הנפשע, של משפחת פוגל ששחטו, כולנו, חברי הכנסת הערבים, חבר הכנסת טיבי, אני, עמדנו על הדוכן: זה לא מייצג אותנו, זה לא המוסר שלנו, אתם, אל תדברו בשמנו, אתם לא פלסטינים, לא ערבים, ולא מסמלים אותנו.

מסעוד גנאים: כולנו אמרנו את זה.

מסעוד גנאים: תחזרו, תחזרו לפרוטוקולים.

אחמד טיבי: ולא גיבורים.

מסעוד גנאים: ולא גיבורים.

מסעוד גנאים: תחזרו לפרוטוקולים.

מירב בן ארי: בתחילת דברי כיושב-ראש הוועדה שמעתם שאמרתי, ואמרה גם חברת הכנסת ברקו, שזה טרור.

מירב בן ארי: ואין לי בעיה עם זה.

מירב בן ארי: מה שמטריד אותי זה שאתם מצטטים חבר כנסת אחד מהקואליציה, ומתעלמים משאר כל חברי הקואליציה שמגנים ולא מסכימים עם כמה מחברי הכנסת מהקואליציה.

איילת נחמיאס ורבין: - - -

מסעוד גנאים: כמה?

מסעוד גנאים: את יכולה לספור כמה?

מירב בן ארי: יש חברי כנסת מהקואליציה שאני לא חושבת אותו דבר כמותם.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה, הרבה.

איילת נחמיאס ורבין: די, תפסיק.

מירב בן ארי: די, אתה טועה.

מירב בן ארי: מספיק.

מסעוד גנאים: אני מדבר על העניין הערכי והעניין המוסרי.

<קריאות: - - -

מסעוד גנאים: אני מסכם: כאנשי חינוך יש לכם תפקיד מאוד חשוב, אבל בכל מערכות החינוך.

מסעוד גנאים: לא רק בממלכתי, אלא מהזרם שהזכרתי והרבה זרמים אחרים.

מסעוד גנאים: דבר שני, גם לנו יש תפקיד חשוב מאוד, ולא להמעיט מהחשיבות ומההשפעה של אמירות של פוליטיקאים כמו אלה שהזכרתם, שלא רוצה לחזור על שמם.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

אחמד טיבי: אני מתנצל, יש הצבעה בוועדת הכספים.

איילת נחמיאס ורבין: כן, זה חלק מהבעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אחמד, זה לדראון שאתה לא מקשיב לי.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אין בעיה.

אחמד טיבי: אני מכיר אותך בעל-פה.

<קריאה: תגיד שאתה מוקיר, לא רק מכיר.

אחמד טיבי: וגם מוקיר, גם מוקיר.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר להתחיל דיון כזה בלי לדבר על ההסתה שיש רגע כלפי נשיא המדינה.

איילת נחמיאס ורבין: יכול להיות שאת הזכרת את זה בדבריך, חברת הכנסת בן ארי, יושבת-ראש הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: קשה להאמין, אנחנו בסך-הכול 20 שנה אחרי רצח רבין, ואנחנו מוצאים את עצמנו במצב שבו הקאבר שהייתי צריכה להעלות אתמול בדף הפייסבוק שלי זה "הנשיא של כולם".

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה נו"ן מאוד-מאוד גדול לכולנו וגם למערכת החינוך.

ענת ברקו: למה למערכת החינוך?

איילת נחמיאס ורבין: אם תתני לי להשלים את דברי, אז תביני.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שהרבה מאוד מחברי הכנסת כאן, ואני הרבה מאוד שנים נפגשת עם תלמידים, אבל גם בכנסת כמובן אנחנו נפגשים עם תלמידים, וכל פעם שואלים אותי: אז מה את רוצה להגיד לנו, מה הדבר הכי חשוב לך?

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אומרת לכולם, מכיתות א' ועד חיילים: "האחר הוא אני" זה לא סיסמה.

איילת נחמיאס ורבין: "האחר הוא אני", במציאות של החיים שלנו פה, זה היום-יום.

איילת נחמיאס ורבין: ככה אני חיה את החיים שלי.

איילת נחמיאס ורבין: זה מצחיק, לא מדברים אף פעם על תל-אביב בתור המיקרוקוסמוס של מדינת ישראל, אבל תל-אביב שם אני חיה, היא מיקרוקוסמוס של מדינת ישראל כמעט בכל מובן שאתם תחשבו.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מוכרחה לומר לכם, שגם תוכנית הלימודים בעניין הזה – את מדברת על ימים, ואני מכבדת, דנה, אני הקשבתי לך רוב קשב.

איילת נחמיאס ורבין: הימים זה לא העניין.

איילת נחמיאס ורבין: זה המסר העקרוני, הערכי, האופן שבו אנחנו מנחים את בתי-הספר שלנו, מכל הסוגים אגב.

איילת נחמיאס ורבין: בין אם מדובר בחרדים או דתיים, בפורמלי, בלא פורמלי, מכל הזרמים, מכל הסוגים, ש"האחר הוא אני" הוא תפיסת עולם, שהיא זו שצריכה להדריך את מערכת החינוך, והיא אינה תוכנית שנת לימודים.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט ממש-ממש מפריע לי.

<דניאלה פרידמן: תקשיבי להן.

<דניאלה פרידמן: הן אמורות להרחיב על זה.

איילת נחמיאס ורבין: בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה ממש הפריע לי שזו לא תוכנית שנת לימודים.

מירב בן ארי: זו לא התוכנית.

מירב בן ארי: דרך אגב, שר החינוך ביטל אותה.

מירב בן ארי: הוא לא מאמין - - -

איילת נחמיאס ורבין: לא, לא.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, אני מדברת על משהו.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, אני יודעת על מה אני מדברת.

מירב בן ארי: "האחר הוא אני" כבר לא רלוונטי.

<קריאה: לא ניתנה לנו הזדמנות להשלים את כל התמונה.

איילת נחמיאס ורבין: מירב, היא רלוונטית משום שזאת היתה התוכנית שעל-פיה משרד החינוך תפס את תפקידו בהקשר הזה.

מירב בן ארי: היתה.

מירב בן ארי: היתה.

מירב בן ארי: אם היית שומעת את שר החינוך בוועדת החינוך בתחילת שנת הלימודים, הייתם שומעים שהאחר הוא לא אני, האחר הוא אחר, ואני הוא אני, ואתה לא עושה מילקשייק מכל אחד ומוציא צבע ורוד לכולם.

מירב בן ארי: ציטוט שלו, נכון?

מירב בן ארי: ישבתי שם.

איילת נחמיאס ורבין: אני הקשבתי לשר החינוך בעניין של ביטול התוכנית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהוא צדק בביטול התוכנית, רק מסיבה אחת:

איילת נחמיאס ורבין: כי זה לא תוכנית, זה לא עניין של שנת לימודים אחת או אחרת.

<קריאה: - - -

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת, אני יודעת.

מירב בן ארי: כל צוות החינוך פה מכיר, יודע, יגיב בהתאם.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת נחמיאס, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אסיים אבל פשוט מפריעים לי.

איילת נחמיאס ורבין: אני מדברת מתוך התמצאות, לא מתוך חוסר התמצאות.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר הנוסף, והוא משהו שאני חושבת שמערכת החינוך צריכה לראות איך היא רותמת, זה את היחידה המשפחתית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שחלק גדול מהבעיה זה שגם אם אתם עושים את עבודתכם נכונה במקומות מסוימים, בסוף הילדים חוזרים הביתה או יושבים בחוץ, או מבלים את שעות אחר-הצהריים במתנ"ס, זה לא משנה, ושם הם שומעים מסרים שאני יכולה להגיד לכם, בוודאי ביום השנה לרצח רבין, שמעתי דברים מסמרי שיער, אבל לא רק.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שומעים את הדברים האלה כל הזמן ביחס לכל מיני אוכלוסיות במדינת ישראל.

איילת נחמיאס ורבין: בין אם מדובר ביוצאי רוסיה, בין אם מדובר ביוצאי אתיופיה, ובין אם מדובר בדתיים וחילונים, וכמובן ערבים ויהודים, תפיסות עולם – אני אשתמש במילה מכובסת – תפיסות עולם משובשות, תפיסות עולם מדאיגות ומטרידות.

איילת נחמיאס ורבין: ואנחנו צריכים למצוא את הדרך, כי אנחנו יודעים שבנושא הרשתות החברתיות עושים כל מיני הדרכות הוריות.

איילת נחמיאס ורבין: אני מעולם לא שמעתי, והבן שלי לומד בבית-ספר לא רע, אבל מעולם לא שמעתי על זה שהזמינו הורים לבית-ספר לדון בסוגיות של בעיית ההסתה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאם אנחנו לא נרתום את המשפחה לתוך מערכת החינוך בעניין הזה ואת מערכת החינוך לתוך המשפחה, זאת אומרת, איזשהו מיזוג בפעילות הזאת - - -

<קריאה: וההורים יבואו?

איילת נחמיאס ורבין: בנושא הרשתות החברתיות, למשל, כדוגמה, ההורים נורא-נורא מודאגים, ולכן הם מגיעים להדרכות בנושא רשתות חברתיות.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו נדע להבהיר להם שהדברים האלה משולבים, ובסופו של דבר, אלה הדברים שמונעים אלימות, אנחנו נוכל לרתום גם את המשפחות לדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזאת מטרה קריטית.

איילת נחמיאס ורבין: אני כמובן מחזקת את ידיכן בכל מה שאתן עושות, עומדת לרשותה של מירב בעניין הזה, עומדת לרשותכן בדבר הזה, ואני חושבת שאתם יודעים לעשות עבודה נהדרת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אנחנו צריכים להבין: משהו לא נספג, משהו מכל העבודה הנהדרת הזאת, פשוט לא מחלחל.

איילת נחמיאס ורבין: וזאת המשימה של כולנו ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: לפני משרד החינוך, אנחנו הזמנו במיוחד לוועדה הזו את עורך-דין ירון קנר, מנהל "מרכז הִנָּם" שמפעיל את הפרויקט "אחי ישראלי".

מירב בן ארי: אני מצטערת, זה לא יהיה ארוך, אבל בוא תדבר קצת על התוכנית.

<ירון קנר: "מרכז הִנָּם" הוא מרכז לא פוליטי ולא מגזרי, שמקדם סובלנות חברתית.

<ירון קנר: אנחנו מאמינים בעיקרון פשוט – הזכירה את זה דנה פרידמן בסוף דבריה – היכרות משמעותית היא הדבר היחיד שיכול לקדם סובלנות.

<ירון קנר: זאת אומרת, כל מפגשי התיכוניסטים ומעגלי השיח ואוהלי ההידברות, שמי שמגיע אליהם הם אנשים שממילא רוצים להידבר, אלה, אני חושב שכבר רבים מבינים, לא רק שלא מקדמים סובלנות, לפעמים אפילו ההיפך.

<ירון קנר: הם רק מחדדים את העמדות.

<ירון קנר: אנשים באים כדי לנצח באיזשהו ויכוח, הם לא באמת מכירים בשעה וחצי את האחר.

<ירון קנר: פרויקט "אחי ישראלי" שנציגים ממנו נמצאים פה מאחורי, הוא של קבוצה מגוונת, הטרוגנית.

<ירון קנר: פה לידי יושבת נסרין מכפר דרוזי, בית ג'ן, ראני יושב שם, הוא בחור ערבי מכפר מזרעה, יש פה בחורה מגוש עציון, מקוסטה ריקה, בחור חילוני, בחורה דתית מירושלים – פסיפס ישראלי.

<ירון קנר: הם חיים ביחד ארבעה חודשים, כל חודש במגזר אחר: חודש בקהילה חרדית בעיר העתיקה של צפת, חודש בהתנחלות בעֹפרה, בחודש הבא הם הולכים לדיר אל-אסד, כפר ערבי בגליל, ובחודש האחרון הם מתארחים בקהילה של יוצאי אתיופיה, בשכונת קרית-משה ברחובות.

<ירון קנר: ובכל קהילה הם פשוט חיים.

<ירון קנר: גם מתנדבים בקהילה, אבל בעיקר חיים איתה ועושים מה שקהילה עושה.

<ירון קנר: וההיכרות הזאת, הבלתי-אמצעית, היא זו שלדעתנו יכולה להפיל מחיצות.

<ירון קנר: אנחנו עובדים עכשיו עם מינהל חברה ונוער של משרד החינוך כדי לפתח את הפרויקט הזה לכיוונים שונים ואורכים שונים, שיתאימו גם לקבוצות גיל משתנות,לאנשים מרקעים שונים ולקהילות נוספות.

<ירון קנר: אבל בקצרה, אנחנו חושבים, ויש גם את החומר הזה פה על השולחנות, שרק היכרות משמעותית וארוכה – אני, למשל, חבר בקהילת "יחד מודיעין" במודיעין.

<ירון קנר: זאת קהילה שמעורבת במכוון במוסדות החינוך שלנו.

<ירון קנר: הבת שלי לומדת בבית-ספר יסודי שבו יש דתיים וחילונים שמשולבים ביחד במכוון.

<ירון קנר: רק חיים משותפים או מיזמים של היכרות משמעותית וארוכת טווח, או משימות משותפות, רק אלה יכולים באמת לגרום להכיר את הצד האחר; לא רק את התיוג של: חרדי, ערבי, מתנחל, אתיופי, רוסי, וכולי, אלא מי הוא באמת האדם.

<ירון קנר: ואני חושב שאם נלך בכיוון הזה, אולי נצליח לאט-לאט לקדם סובלנות.

<ירון קנר: אני מבקש שנסרין אולי תאמר רק שניים-שלושה משפטים על החוויה שלה בפרויקט.

מירב בן ארי: בבקשה.

<נסרין אבו עסלה: כבת דרוזית תמיד היתה לי בעיית זהות.

<נסרין אבו עסלה: נולדתי לאימא ממג'דל שמס, שלא במקרה קוראים לה סוריה.

<נסרין אבו עסלה: תמיד חשבתי, האם אני דרוזית-ישראלית?

<נסרין אבו עסלה: דרוזית-ערבייה-ישראלית?

<נסרין אבו עסלה: והצלחתי לפתור את הדילמה הזאת שלי דרך היכרות עם אנשים אחרים.

<נסרין אבו עסלה: הכרתי מוסלמים, נוצרים ויהודים, ולצערי, יוצאי אתיופיה עוד לא הכרתי, אבל אני אכיר בהמשך.

<נסרין אבו עסלה: ובסוף אני מייצגת את עצמי כבן-אדם.

<נסרין אבו עסלה: הדרך היחידה להכיר באמת ולעודד סובלנות, להוביל את המציאות הישראלית למקום יותר בטוח, היא דרך היכרות.

<נסרין אבו עסלה: והדרך הנכונה להכיר היא לחיות ביחד כקבוצה כמו הקבוצה שלנו.

מירב בן ארי: איך התגבשתם כקבוצה?

מירב בן ארי: מי בחר אתכם?

מירב בן ארי: בני כמה אתם?

<נסרין אבו עסלה: אנחנו בני 18, היה לנו בחור בגיל 30, כל אחד הגיע בדרך שונה.

<נסרין אבו עסלה: אדם חיפש אותנו, ירון חיפש אותנו.

<ירון קנר: את הפרויקט הגה אדם מילבואר שיושב פה מאחורה, בחור חילוני מתל-אביב.

<ירון קנר: פשוט פרסמנו מפה לאוזן, וקצת בפייסבוק, ואנשים הגיעו מכל מיני מקומות ורקעים: בחור מניו-יורק, בחורה מקוסטה ריקה, בחורה מהתנחלות, פסיפס ישראלי, אנשים שהגיעו והחליטו שהם רוצים לצאת למסע להכרת החברה הישראלית על כל גווניה.

מירב בן ארי: מי מממן את התוכנית הזאת?

<ירון קנר: המשתתפים משלמים 3,000 ש"ח, כל אחד.

<חנה ארז: משרד החינוך עכשיו נכנס לתמונה ואנחנו כנראה - - -

מירב בן ארי: רגע, לפני משרד החינוך – 3,000 שקל כל משתתף?

<ירון קנר: כל אחד משלם עבור השהות.

<ירון קנר: הקהילות המארחות מארחות אותנו בחינם.

<קריאה: לארבעה חודשים.

מירב בן ארי: שנייה , אני עוד לא שמעתי על פרויקט שהמשתפים משלמים בו כל-כך הרבה כסף - - -

<ירון קנר: הם משתתפים כי זה חשוב להם.

<ירון קנר: המסע הזה חשוב להם.

מירב בן ארי: יפה מאוד.

<ירון קנר: זה קצת כמו ההשתתפות במכינות או בפרויקטים שיש אחרי צבא, כמו: "עין פרת", או "בינ"ה" שאדם למד בה.

<ירון קנר: רק שבמקום לשבת במקום אחד ולדבר על גיבוש הזהות העצמית הישראלית וכולי, הם עושים את זה תוך כדי נדודים בחברה הישראלית כדי לקדם סובלנות.

<ירון קנר: תומכים בנו גם קרן "פוזן" - - -

מירב בן ארי: איך הקשר שלך עם משרד החינוך?

<ירון קנר: נפגשנו כבר ארבע פעמים עם מינהל חברה ונוער, עם דני רוזנר ואנשיו, והם רוצים לקחת את הפרויקט הזה לכיוונים מעשיים נוספים.

<ירון קנר: זאת אומרת, כרגע זה פרויקט עומק, ועכשיו החשיבה היא איך להפוך אותו לפרויקט רוחב של קבוצות רבות, להקים מכינה באותו סגנון, או מכינת אופק חצי-שנתית, מסלול ש"ש, תוכנית של מחנה קיץ לתנועות נוער, וכולי.

מירב בן ארי: ספרי לנו קצת איך את רואה את התוכנית הזאת?

<חנה ארז: אנחנו אימצנו אותה באהבה גדולה, כי היא מתחברת נהדר להרבה תוכניות שאנחנו עושים כבר המון זמן.

<חנה ארז: אנחנו לא חיכינו לשום אירוע שזה יקרה.

<חנה ארז: אנחנו מתמודדים עם הסוגיה של גזענות והיעדר סובלנות בחברה הישראלית כבר הרבה מאוד שנים בהרבה מאוד מעגלים, בשיעורי מחנך, ומעבר לבית-הספר, במעגלים הנוספים שמינהל חברה ונוער מתעסק בהם.

<חנה ארז: ולכן כל תוכנית כזאת שיש לה יוזמים בחברה האזרחית, אנחנו נקבל אותה ומקבלים אותה בזרועות פתוחות, משום שאנחנו חושבים שזה נכון ואנחנו חושבים שכל אפשרות לפצח את הקושי שאנחנו מתמודדים איתו, הוא חשוב.

<חנה ארז: אני רוצה להגיד יותר.

<חנה ארז: הרבה פעמים אנחנו בסוג של בועה.

<חנה ארז: מערכת החינוך מנסה לעשות המון עבודה בהרבה מאוד אפשרויות שאפשריות לנו, אבל המציאות מסביב מייצרת כל-כך הרבה רעש, שזה ממש-ממש קשה.

<חנה ארז: ורק שילוב ידיים אמיתי, עם כל המערכות, יאפשר לנו לעשות את העבודה עם השפעה כלשהי, וזה מסר גם לחברי הכנסת בתוך הסיפור.

מירב בן ארי: זה בדיוק מה שבאתי להגיד לך, זה בדיוק מה שהיה כאן.

מירב בן ארי: עכשיו כששקט, אז אפשר לעבוד.

מירב בן ארי: אבל בסדר, זה חלק מהאג'נדה פה - - -

מסעוד גנאים: אבל יש שילוב, יש שילוב בדברים אחרים.

מירב בן ארי: לגמרי, חבר הכנסת גנאים.

מירב בן ארי: מה שאמרת נכון, אבל הבעות הדעה האלה זה חלק מהעניין.

<חנה ארז: עוד משפט קטן: מערכת החינוך – אחרי הניסיון שאנחנו צוברים, ואחרי מה שקורה והתופעות השליליות בחברה מסביבנו, וההשפעה של הרשתות החברתיות לעניין – בתהליך של הבניית פרויקט גדול מאוד, שמדבר על 10,000 בני-נוער שייכנסו לזה.

<חנה ארז: אנחנו בתהליכי גיוס והכשרה כרגע של שומרי סף ברשתות החברתיות, להיות אלה שמתריעים, מתערבים ועושים פעולות שאנחנו מגדירים כפעולות מחייבות, אקטיביסטיות, למנוע את אותן הסתות ברשת, בין אם זה בין יהודים לערבים או בין אוכלוסיות אחרות בתוך האוכלוסיות.

<חנה ארז: זה לא משנה.

<חנה ארז: שומרי הסף האלה יהיו הרבה בתוך הרשתות החברתיות, ואמורים לעשות עם זה הרבה מאוד פעולות כדי למנוע את זה.

מירב בן ארי: מעניין מאוד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: רק שאלה אחרונה: יש לך קשיים?

<ירון קנר: כן.

<ירון קנר: אנחנו ארגון בהקמה, אין לנו תקציב כמעט.

<ירון קנר: אין לנו יכולת לפרסם את עצמנו, לגייס משתתפים חדשים.

<ירון קנר: לכן אנחנו מנסים לחבור למשרד החינוך ולגופים נוספים, ונשמח לכל עזרה.

מירב בן ארי: טוב, אני רואה שמההיכרות שלי עם דני רוזנר ועם הצוות, אתה מתאים לאג'נדה שלהם בדיוק.

מירב בן ארי: אני מכירה את דני היטב, ונראה לי שתמצא – שאתה כבר מוצא – פה שותף טוב.

מירב בן ארי: ותראה גם בוועדה כתובת, לפחות עד שתתגבשו סופית.

<ירון קנר: תודה רבה.

מירב בן ארי: וכל הכבוד לכם, החבורה הזאת.

מירב בן ארי: בסוף, הדברים הכי חשובים מתחילים מיוזמות של אנשים פרטיים.

מירב בן ארי: זו המציאות במדינה הזאת.

מירב בן ארי: ענת הופמן, בבקשה.

מירב בן ארי: ממש בשתי דקות, אני מצטערת.

<ענת הופמן: זה בסדר, אני אלופת שתי דקות.

<ענת הופמן: אני רוצה להגיד משהו שהוא חדשות טובות.

<ענת הופמן: אני ראש המרכז הרפורמי לדת ומדינה, אני מייצגת את התנועה הרפורמית בישראל וגם בחו"ל, ואני עמיתה של נדאל עותמאן, שהוא המנכ"ל של המטה למאבק בגזענות, שנמצא כאן, והוא צדיק ועובד כל יום בנושא הזה.

<ענת הופמן: התנועה שלנו רואה מאבק דתי חשוב ביותר במאבק בגזענות.

<ענת הופמן: אנחנו רואים חילול השם במה שקורה בנושאים של גזענות, ואני רוצה לדבר על חדשות טובות.

<ענת הופמן: שמענו הרבה חדשות רעות כאן היום.

<ענת הופמן: החדשות הטובות הן שהמסיתים הנוראים, לפחות בתחום הדתי, הם לא באלפים, הם לא במאות, והם אפילו לא בעשרות.

<ענת הופמן: כבר עשר שנים אנחנו עובדים על הנושא הזה, ואנחנו רואים שמונה עד עשרה רבנים שמסיתים בצורה קיצונית מאוד והם משסים בני-נוער - - -

מירב בן ארי: כן, הבעיה שלך זה לא השמונה או העשרה.

מירב בן ארי: הבעיה שלך זה אותם עשרות ומאות שמקשיבים.

<ענת הופמן: נגיע לזה.

<ענת הופמן: אני רוצה להגיד חדשה טובה.

<ענת הופמן: אני רוצה שנשמע אותה.

<ענת הופמן: החדשה הטובה היא שזה מספר נמוך.

<ענת הופמן: זה לא המון-המון אנשים.

<ענת הופמן: ושמונה או עשרה רבנים האלה, ביניהם: הרב ליאור, הרב גינסבורג, הרב שפירא, הרב אליהו, ובראשם כמובן, בנצי גופשטיין – האנשים האלה משסים את התורה שלהם בבני-נוער.

<ענת הופמן: בני הנוער האלה הם לא נוער שוחר מדע, והם לא נוער שוחר אופרה, והם לא נוער שוחר ספורט.

<ענת הופמן: אלה נערים אבודים.

<ענת הופמן: אנחנו נפגשים איתם בימי חמישי בכיכר ציון ובכל מיני מקומות.

<ענת הופמן: נערים אבודים שנשרו מכל מערכת.

<ענת הופמן: אין להם, לא רב, ולא מנהיג.

<ענת הופמן: גופשטיין בא ואומר להם: אתם רוצים משהו?

<ענת הופמן: האויב אחראי למצב שלכם, הכול בגלל האויבים, האויבים רוצים את הנשים שלנו ואת האחיות שלנו, בואו נרביץ לערבי הראשון שנראה בדרך.

<ענת הופמן: מי שרואה את הקטינים האלה מבין שמדובר – עם כל זה שהם מכים והם ונדלסיטים, ולכל אחד מהם יש סדרה של עבירות קטנות, שהוא יוצא מהם בסדר, זאת אומרת, הוא מתחמק מעונש על סדרה של עבירות.

<ענת הופמן: ואז הוא נעשה יותר בטוח בעצמו, ואז הוא נענש מאיזושהי סיבה, ואז נוצרת לכידות חברתית ביניהם – הם מול האויב.

<ענת הופמן: ואתם יודעים מי האויב?

<ענת הופמן: הצבא, המשטרה, הח"כים, השמאלנים, העיתונאים, כל העולם הוא האויב, לא רק הערבים.

<ענת הופמן: אלה בני נוער אבודים שצריך לתת להם משהו אחר, זה הכול.

<ענת הופמן: גופשטיין פשוט משסה את אלה שיש להם כל-כך מעט באלה שיש להם עוד פחות.

<ענת הופמן: לסיכום, עם כל הכבוד, הקטינים האלה לא צריכים להיות המטרה שלנו.

<ענת הופמן: הקטינים האלה הם קורבנות.

<ענת הופמן: המטרה שלנו צריכה להיות אכיפת חוקי המדינה שלנו על אותם רבנים.

<ענת הופמן: לא צריך להמציא חוקים חדשים.

<ענת הופמן: אותו חוק שזורק את ראאד סלאח לבית-סוהר על הסתה, צריך להיות מיושם גם על הרב ליאור, על הרב גינסבורג ועל הרב שפירא

מירב בן ארי: רק התפלאתי שאמרת שיש גורמים מסיתים, שהם עשרות, בחברה היהודית, שזה הרבנים, אבל לא התייחסת לגורמים המסיתים בחברה הערבית, ששוב גם שם זה בעשרות.

מירב בן ארי: אני בטוחה, אין שם הרבה, אבל זה לא פחות.

<ענת הופמן: גברתי היושבת-ראש, תני לי להגיב לזה.

מסעוד גנאים: - - -

מירב בן ארי: קודם כל, כל הכבוד.

מירב בן ארי: בטח, גנאים, אני שמחה שאתה זה.

מירב בן ארי: אבל צריך להיות איזון גם.

מירב בן ארי: אין לי ספק – אני נגד בנצי גופשטיין, נגד "להב"ה", לא היה צריך לתת לו מקום, אבל צריך לאזן - - -

<ענת הופמן: אבל גברתי היושבת-ראש, תקשיבי לי רגע.

<ענת הופמן: התפקיד שלי כיהודיה שמאמינה במדינה היהודית והדמוקרטית הזאת, זה קודם כל לנקות את המטבח שלי.

מירב בן ארי: אז לדעתי זה לא מספיק.

<ענת הופמן: ואני אומרת לך שהחוקים לא נאכפים בצורה שוויונית.

<ענת הופמן: אותו חוק צריך להיות שווה גם למי שמסית נגדנו וגם למי שמסית מתוכנו.

מירב בן ארי: אני מסכימה איתך.

<ענת הופמן: אבל זה לא נעשה.

מירב בן ארי: אני מסכימה איתך, אני רק חושבת שאת מטפלת בחצי ממדינת ישראל.

מירב בן ארי: אבל עזבי, אני לא פותחת את זה איתך.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נדאל עותמאן, מנהל המטה למאבק בגזענות בישראל.

<קריאה: אפשר רק להגיב?

<קריאה: - - -

מירב בן ארי: לא, אפשר קודם כל את נדאל, כי הוא מחכה.

מירב בן ארי: ואם את רוצה להגיב משהו, אגב, את צריכה לבוא לשולחן שגם נשמע אותך וגם להגיד לנו.

מירב בן ארי: נדאל, זכות הדיבור שלך.

<נדאל עותמאן: המטה למאבק בגזענות זה קואליציית ארגונים מכל הקהילות בארץ: ערבים, דוברי רוסית, יוצאי אתיופיה, מזרחים.

<נדאל עותמאן: לצערי, רק ארגונים שמייצגים את הקהילה החרדית אין לנו במטה, ואנחנו פועלים שתהיה גם נציגות של הקהילה החרדית.

<נדאל עותמאן: אני כן רוצה לשאול מאיפה אנחנו מקבלים את החינוך, מאיפה הקהל, הילדים, הצעירים מקבלים את החינוך – זה בבית, בבית-הספר, מהתקשורת, וגם ממנהיגים פוליטיים ומנהיגים דתיים.

<נדאל עותמאן: מחיר ההסתה שאנחנו מנסים לטפל בה באמצעות פעילות מצוינת, חשובה, אבל לא מספיקה, של משרד החינוך, זה שהיא תלויה גם במשאבים שמושקעים שם.

<נדאל עותמאן: ואנחנו נצפה ממערכת החינוך לטפח ולפתח תוכניות חינוך כשאין שם תקציבים.

<נדאל עותמאן: אנחנו מדברים על שני מיליון, עכשיו 3.5 מיליון – מה אפשר לעשות עם מדינה שלמה ב-3.5 מיליון שקל?

מירב בן ארי: עם מי אתה עובד במשרד החינוך?

<נדאל עותמאן: אני בקשר עם דניאלה, ובעיקר עם דניאלה.

מירב בן ארי: זה היה יפה: בקשר עם דניאלה, ובעיקר עם דניאלה.

מירב בן ארי: זאת אומרת, אתה בקשר רק עם דניאלה.

מירב בן ארי: נצמצם לך את זה.

<נדאל עותמאן: כן, אבל גם עם גורמים במשרד החינוך, עם בתי-ספר, אנחנו עובדים מול בתי-ספר.

<נדאל עותמאן: גם יהודים וגם ערבים מגיעים להרצאות, לסדנאות שאנחנו מוזמנים אליהם, כנציגי המטה.

<נדאל עותמאן: ולא רק ערבים.

<נדאל עותמאן: מגיעים לשם נציגים של הקהילות השונות, גם כדוגמה אישית ראשונה, שהנה, אנחנו פועלים ביחד, זה אפשרי.

<נדאל עותמאן: ואני אומר, ההשקעה המעטה שקיימת שם, אל מול גל ההסתה הגדול שקיים - - -

מירב בן ארי: אין פרופורציות, אתה אומר?

<נדאל עותמאן: אין פרופורציות, וגם אני כאן ממליץ, ואני מבקש שהוועדה אולי תוציא קריאה לכיוון שר החינוך, לכיוון הממשלה, להגדיל תקציבים המושקעים בתחום.

<נדאל עותמאן: כי אחרת, 3.5 מיליון שקל, והם במקביל לא רוצים שהעמותות והאנשים שעוסקים בדבר יקבלו תמיכה, לא של האיחוד האירופי ולא של גורמים אחרים מבחוץ.

<נדאל עותמאן: איך לא ירצו לקבל כשהממשלה עצמה, שאחראית וצריכה להוביל את זה, לא משקיעה מספיק בתחום?

<נדאל עותמאן: כשיתחילו להשקיע מספיק בחינוך לחיים משותפים נגד גזענות, אז העמותות לא יצטרכו לבקש ולפנות לגורמים זרים – כך קראו להם – ולא נרצה לקבל כסף מגורמים זרים על-מנת לממן תוכניות חינוך בארץ.

<נדאל עותמאן: דיברתם הרבה על מה קורה כאן ומה קורה בצד השני, הרי גם חינוך מתקבל מקבלת החלטות בארץ.

<נדאל עותמאן: אכיפה ומדיניות של איפה ואיפה באכיפה, כשרק לפני שבוע שמענו על הגשת כתבי אישום כנגד צעירים ערבים על זה שהסיתו ברשת, ואם הם הסיתו, שיוגשו נגדם כתבי אישום, אני בעד.

<נדאל עותמאן: אבל צריך לשאול ואני קורא כאן לוועדה, לשלוח אולי שאלה, לברר מול גורמי אכיפת החוק כמה כתבי אישום וכמה חקירות נפתחו כנגד צעירים יהודים שממשיכים להסית ברשת, והנתונים ידועים וקיימים.

<נדאל עותמאן: אני רוצה לסיים בזה ולהגיד – אני נפגש עם הרבה תלמידים צעירים בכל מיני הרצאות, וכשאני מגיע לבתי-ספר יהודיים, אני נשאל: מה, ערבים לא גזענים כלפי יהודים?

<נדאל עותמאן: והתשובה היא כן, וזה קשה, ויש גזענות בחברה הערבית כלפי היהודים בארץ.

<נדאל עותמאן: השאלה היא אם זה מקל עליכם.

<נדאל עותמאן: האם זה מקל כשיש גזענות - - -

מירב בן ארי: זה לא מקל.

מירב בן ארי: גזענות אין בה שום דבר - - -

<נדאל עותמאן: זה לא מקל.

<נדאל עותמאן: ואני אומר יותר מזה, זה מסוכן.

<נדאל עותמאן: כי אם אנחנו חושבים שאנחנו לא צריכים להשקיע בחינוך, וממשיכים לא להשקיע בחינוך, אנחנו בעצם נגיע לדור – הרי בציבור היהודי אנחנו רואים הרבה תוצאות.

<נדאל עותמאן: אבל בציבור הערבי עדיין לא הגיע – בקרב צעירים ערבים – למקום של עבריינות ישירה כנגד ציבור יהודי בארץ.

<נדאל עותמאן: זה שיש פיגועים על-ידי פלסטינים שמגיעים ממזרח ירושלים ומהשטחים, זה קיים.

<נדאל עותמאן: אנחנו יודעים את זה, אני לא אתייחס לזה.

<נדאל עותמאן: זה לא הדיון, מבחינתי.

<נדאל עותמאן: אבל הדבר מסוכן.

<נדאל עותמאן: יש מסוכנות, יש בקרב ציבור התלמידים הצעירים הערבים גם גזענות כלפי הציבור היהודי.

<נדאל עותמאן: אם לא נשקיע שם, גם בציבור התלמידים הערבים, בבתי-ספר ערביים וגם במקביל בבתי-ספר יהודיים, אנחנו נגיע למצב שאנחנו לא נרצה להגיע שם, ורק אולי "מגה" אירוע יכול לאפשר לנו להתעורר מהמצב שאנחנו נמצאים בו.

מירב בן ארי: תודה רבה על הדברים שלך.

מירב בן ארי: למה רצית להתייחס?

מירב בן ארי: אתם צריכים להבין שאנחנו צריכים לסיים בעוד חמש דקות.

<ויקי אלעמארה: שמי ויקי אלעמארה, אני ממחלקת הנוער של המשטרה.

<ויקי אלעמארה: אני נציגת המשטרה לצורך העניין, ולא רק של מחלקת נוער.

<ויקי אלעמארה: קודם כל, אלימות מכל סוג שהיא אנחנו מוקיעים, ואין פה ספק, הדיון חשוב ואני מקווה שהמסרים ייצאו החוצה ושהפעילות בנושא תתרחב.

<ויקי אלעמארה: אבל עלה פה הרבה פעמים הנושא של אכיפה, איפה ואיפה.

<ויקי אלעמארה: חבר'ה, כשמגיע תיק לשולחן שלנו, כל תיק, מכל סוג שהוא, גם כבני נוער וגם כבגירים, אנחנו מתייחסים לאלימות כאלימות.

<ויקי אלעמארה: שיקול הדעת שלי לא משתנה בגלל שהוא אתיופי, ערבי או דרוזי או רוסי.

<ויקי אלעמארה: צר לי שאלו התחושות, באמת צר לי שאלה התחושות, אבל אני יכולה להגיד לכם - - -

<נדאל עותמאן: יש לך נתונים?

מירב בן ארי: אני אטפל בנתונים.

<ויקי אלעמארה: הנתונים – בשמחה, נעביר כל נתון שהוא.

<ויקי אלעמארה: אבל לבוא באמירה כזאת על סמך אינטואיציה – תראו, לא מדברים על סמך אינטואיציה, מדברים על סמך נתונים.

<ויקי אלעמארה: אני אומרת שלא לזרוק דבר כזה לאוויר כשהדברים האלו בעצם לא מוכחים.

<ויקי אלעמארה: אני חוזרת עוד פעם, התיקים נבדקים בשיקול דעת, ואם דברים מתעכבים כנראה שיש סיבה.

<ויקי אלעמארה: ואיפה שאין סיבה, אז אין ספק שצריך לטפל בזה.

<ויקי אלעמארה: אבל כאמירה כללית, אני מסרבת לקבל את זה, ואני מבקשת להתייחס בצורה אחרת.

<ויקי אלעמארה: לנושא אחר, כמחלקת נוער, המשטרה גם לקחה על עצמה להקים מערך מניעה והסברה.

<ויקי אלעמארה: בשנה האחרונה הקמנו מערך מניעה והסברה.

<ויקי אלעמארה: הוא עוסק במניעה והסברה בכל מיני תחומים שנוגעים לנוער.

<ויקי אלעמארה: חלק מזה זה סמים, חלק מזה זה אלכוהול, אבל גם בנושא אלימות.

<ויקי אלעמארה: אנחנו משתפים פעולה עם משרד החינוך, אנחנו מנסים להיכנס לבתי-ספר ולהביא את הזווית שלנו, את ההיבט החוקי לכל הנושא של אלימות, של אלכוהול, של סמים, של גלישה ברשת.

<ויקי אלעמארה: וזה בעצם נעשה מתוך הבנה שאנחנו כמשטרה – להראות את הצד האחר, את הצד ההסברתי, המניעתי, לבוא בכובע אחר, וגם להסביר את ההשלכות החוקיות, את ההשלכות שיש לעבירה על החוק.

<יוסי עמרם: סליחה, את מדברת על התוכנית "מיל"ה"?

<ויקי אלעמארה: גם "מיל"ה", אבל יש גם מערך מניעה אחר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: גם אני מברכת על תוכנית "מיל"ה".

מירב בן ארי: אני מכירה אותה.

מירב בן ארי: היו פה לפני שבועיים קבוצה של "מיל"ה" ודיברתי איתם כאן בכנסת, ואתם עושים עבודה מצוינת שם.

<נדאל עותמאן: גברתי, לגבי הנתונים מהמשטרה - - -

מירב בן ארי: אני אבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

מירב בן ארי: אל תדאג.

מירב בן ארי: אתה אמרת דברים נכונים ונבונים, ורשמתי אותם.

מירב בן ארי: לימור מ"קרן אברהם", בבקשה.

<לימור אדלר: "קרן אברהם" היא ארגון לקידום שילוב ושוויון בין יהודים לערבים.

<לימור אדלר: אחד ממפעלי הדגל שלנו הוא מפעל חינוכי לחינוך לחיים משותפים.

<לימור אדלר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא ומבורך, עם גיבוי שמבחינתנו הוא קריטי, מדנה פרידמן ומהמטה לחינוך אזרחי במשרד החינוך.

<לימור אדלר: אני רוצה להדגיש שני דברים בזמן הקצר שיש לי.

<לימור אדלר: אחד מהם, חשיבות תוכנית שהיא הוליסטית ושלמה ומתנהלת לאורך כל שנות הלימודים במערכת החינוך, כפי שדנה הציגה אותה; תוכנית שכוללת גם פעילות חווייתית וגם מפגשים שהם לא חומוס, מפגשים שיוצרים קשרים משמעותיים, כפי שיש לנו בתוכנית המפגשים במסגרת "תוכנית יא סלאם".

<לימור אדלר: והנקודה השנייה, שאולי היא קצת טריוויאלית, אבל צריך להדגיש את זה – בדיון שהיה אמור להיות על חינוך נגד גזענות, ואיך שהוא הוסב להיות על נושאים אחרים - - -

מירב בן ארי: כן, זה חלק מהעניין.

מירב בן ארי: בסוף דנּו בזה, זה מה שחשוב.

<לימור אדלר: בסוף דנּו בזה, כן.

<לימור אדלר: חינוך הוא המפתח, חינוך לחיים משותפים זה לא מותרות.

<לימור אדלר: חינוך לחיים משותפים הוא המפתח לחברה לא גזענית, הוא המפתח לחברה מוסרית יותר, צודקת יותר, הוא מפתח לחברה עם עתיד.

<לימור אדלר: דיברו כאן הרבה על דברים שקרו לפני שנה וחצי, על דברים שקורים עכשיו.

<לימור אדלר: אבל כשאנחנו ב"קרן אברהם" מתעסקים בחינוך, אנחנו חושבים על דמותה של החברה הישראלית, על האזרחים הערבים ועל האזרחים היהודים, איך היא תיראה בעוד כמה שנים.

<לימור אדלר: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה לך.

מירב בן ארי: יוסי עמרם מ"המשמר החברתי", בבקשה.

<יוסי עמרם: גברתי יושבת הראש, מכובדַי, חבל שהלכו חברי הכנסת שעשו את ה"מסיבה" המיותרת שהיתה כאן.

<יוסי עמרם: אני רוצה לקרוא לילד בשמו, ואולי אני הולך להגיד הפוך על הפוך מכולם.

<יוסי עמרם: כמו שאתם רואים, אני יהודי, ציוני ושומר מצוות.

<יוסי עמרם: וגם למדתי על דתות אחרות, את הברית החדשה, את הקוראן, דובר ארבע-חמש שפות, ביניהן: ערבית ורוסית.

<יוסי עמרם: תאמינו לי, אצל אלוהים, באף דת בעולם, באף מקום לא כתוב לרצוח, לשפוך דמים, אלימות, גזענות.

<יוסי עמרם: הכול שקר, הכול כזב, וכל מי שמשתמש בדת ובאלוהים הוא עבריין שצריך להעניש אותו, ובחומרה.

<יוסי עמרם: לא רק לדבר על חינוך בבית-הספר ובבית בכל מקום, אלא להפסיק להעניק תקציבים וסיוע כספי לכל עמותה, או לשלם משכורת לכל איש דת, יהיה אשר יהיה, שמסית לאלימות ולגזענות, וכולם שווים בפני החוק במדינה שלנו, בין אם זה ערבים או יהודים.

<יוסי עמרם: וכמו שלערבי יש זכויות וחובות במדינה, גם יהודי אותו דבר.

<יוסי עמרם: כמו שמענישים יהודי, צריך להעניש ערבי.

<יוסי עמרם: ואם לא נתחיל לפעול בשוויון בכל דבר, לא רק שוויון בנטל שאנחנו דורשים – ואני בעד – אלא גם שוויון בחקיקה, שוויון בזכויות, שוויון בחובות, כולל בענישה, כולל בחינוך בבתי-ספר.

<יוסי עמרם: אני לא נולדתי במדינה הזאת, אני בארץ רק 25 שנים.

<יוסי עמרם: אבל למדתי על בשרי וראיתי דברים שלא האמנתי – כשעליתי בגיל 20 שנה לארץ, לא האמנתי שאני אראה את זה כאן.

<יוסי עמרם: לא שמעתי על זה, ואני אפילו לא מעכל את זה.

<יוסי עמרם: ערבים, לא כולם, חלילה וחס, חלק גדול מהערבים קוראים ליהודים "חזירים וקופים".

<יוסי עמרם: זה לא כתוב בקוראן, לא כתוב באף מקום.

<יוסי עמרם: חלק גדול מהיהודים אומרים על הערבים ועל הגויים שמי שלא נולד יהודי הוא בהמה.

<יוסי עמרם: למה?

<יוסי עמרם: כי הוא לא יהודי, אין בו נשמת היהדות.

<יוסי עמרם: מכאן נובעת המלחמה ומכאן מתחיל כל הבלגן, שאנחנו לא מקבלים את האחר, לא מקבלים אותו כאדם שבצלם אלוהים נברא.

<יוסי עמרם: כאשר אני כיהודי שומר מצוות, שמניח תפילין ומתפלל "שחרית" לפני שאני יוצא מהבית שלי, רואה את הערבי מולי, אני יודע שזה בן-אדם כמוני, בצלם אלוהים נברא, ואני אכבד אותו כאדם, והערבי הזה יכבד אותי כאדם בצלם אלוהים.

<יוסי עמרם: ונזכור שאבא שלנו אחד, קוראים לו אברהם, אנחנו ילדים של יצחק, הם ילדים של ישמעאל, אז אנחנו לא צריכים את כל המלחמות.

<יוסי עמרם: לא גדר הפרדה ולא שום דבר.

מירב בן ארי: אדוני, תודה רבה.

מירב בן ארי: המסר עבר, שמענו, הקשבנו.

מירב בן ארי: משרד החינוך, בבקשה, תגובה אחרונה לפני שאנחנו מסכמים.

<יעל בריל: שמי יעל בריל משפ"י, ואני רוצה לחזק ולחדד שכשאנחנו במשרד החינוך מדברים על מניעת גזענות, אנחנו מדברים על כל הפלגים בחברה: חרדים, דתיים וחילונים, מרוקאים ואשכנזים, וכל המכלול.

<יעל בריל: והמטרה שלנו, בתוך התוכניות היפות שדנה תיארה, זה לאפשר שיח מוגן, לא כזה, כמו שהיה לנו פה, שכל אחד רק רוצה להשמיע את עצמו.

<יעל בריל: אלא שיח שבו התלמידים בבית-ספר, קודם כל, המורים, ואחר-כך התלמידים רוצים להכיר אחד את השני, ממקום סקרן, ממקום מכבד, ממקום שמוכן להקשיב ולפנות רגע את עצמו בשביל לשמוע מישהו אחר ולהתקרב.

<יעל בריל: וכשהשיח המוגן הזה, ולנו יש כלים מדויקים ומותאמים למערכת החינוך, כשהוא מתקיים, פתאום התלמידים מגלים כמה אנחנו דומים, וכמה נקודות קרבה יכולות להיות לנו.

<יעל בריל: ובתוך התהליכים היפים שדנה עושה, ומינהל חברה ונוער עושה, בכל התוכניות האלה אנחנו שוזרים את היכולת הזו והמיומנויות לדבר שיח קונפליקטואלי, קרוב, אותנטי ומקשיב, ולא מתלהם - - - כמו שהיה לנו כאן.

מירב בן ארי: תודה רבה.

<נועה ריבלין: נועה ריבלין מהאגודה לזכויות האזרח.

<נועה ריבלין: אני חושבת שבכל הדיון הארוך הזה על חינוך נגד גזענות הוזכרה המילה "מורים" אולי פעם או פעמיים, ואני חושבת שאנחנו קצת שוכחים אותם, בעוד שהם, המורים והמורות, הם אלה שבפועל נמצאים בשדה הזה, נכנסים לכיתות וצריכים להתמודד עם המציאות הזאת יום-יום.

<נועה ריבלין: והם נאלצים לעשות את זה בלי שמציידים אותם בכלים מספקים, בלי שהם מקבלים מספיק גיבוי, ובלי שהם לומדים בעצמם לנהל דיון שלא ייראה כמו הדיון שראינו פה.

<נועה ריבלין: הדבר הזה צריך להיעשות בתמיכה מלאה.

<נועה ריבלין: זאת אומרת, אי-אפשר לבנות על זה שזה יקרה מעצמו.

<נועה ריבלין: זה צריך לקבל גיבוי ממשרד החינוך, מהמכללות שמכשירות את המורים.

<נועה ריבלין: אי אפשר לצפות מהמורים שיעשו את זה מעצמם וימציאו את הכלים בשטח בעצמם.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: הערה נבונה.

מירב בן ארי: ירון, מילה אחת, כי הרי היית פה כל הדיון וזה מן הדין ומן הצדק - - -

<קריאה: - - -

מירב בן ארי: לא, ממש לא.

מירב בן ארי: חברים, אני סיימתי את הדיון.

מירב בן ארי: הוא היה אמור להסתיים ב-15:00.

<ירון יחיאס: קודם כל, תודה רבה לך, חברת הכנסת.

<ירון יחיאס: הייתי רוצה בבקשה לציין את החלטת ממשלה 324 לשילוב מיטבי של אזרחים ישראלים ממוצא אתיופי בחברה הישראלית.

<ירון יחיאס: כחלק מההחלטה הזאת הוחלט שגם משרד החינוך ישנה את תוכניותיו ויבצע רביזיה מחודשת בהתאם להתייחסות שאיננה קולקטיביסטית.

<ירון יחיאס: אבל עד כה לא ראינו שום התייחסות בנוגע לגזענות.

<ירון יחיאס: בנוסף, יש הצעת חוק שאת חתומה עליה, הצעת חוק לימוד מורשת עדות ישראל.

<ירון יחיאס: היינו רוצים שתבוצע נורמליזציה בין חלקים בחברה הישראלית.

<ירון יחיאס: ברור שגזענות היא גזענות, אין ספק.

<ירון יחיאס: אבל צריך לבדוק גם את הפן הזה.

<ירון יחיאס: ומהתוכנית שאני עברתי עליה, ואנחנו ראינו אותה, יש מקום להיפגש עם עוד גורמים אחרים כדי לתת עוד פידבקים, כי המטרה, בסופו של יום, היא מטרה משותפת שתהיה לנו חברה שהיא חברה בריאה יותר וראויה יותר.

מירב בן ארי: תודה רבה, ירון.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מירב בן ארי: ראשית, אני מודה לכל מי שהגיע לכאן – לנציגי משרד החינוך שלפי הנציגות שלכם אני רואה כמה הנושא חשוב לכם; כמובן, לנציגי העמותות שעושים עבודה נפלאה, ולכל מי שיש לו יד בנושא של מלחמה בגזענות.

מירב בן ארי: גם הוועדה הזו, כמובן, מגנה כל ביטוי של גזענות, כולל את פיגוע הטרור בדומא, וכמובן, את הרצח של מוחמד אבו ח'דיר.

מירב בן ארי: זה היה מעניין שמי שהציג את הגזענות גם נגד החברה היהודית היה דווקא נדאל.

מירב בן ארי: ההערה שלך נבונה, ולכן אני מתייחסת לנושא הזה בצורה סימטרית תמיד.

מירב בן ארי: ומבחינתי, ביטויי גזענות הם סימטריים.

מירב בן ארי: גם בחברה שלנו צריכים לעשות חושבים, בדיוק כמו שאמרה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין על ההסתה נגד נשיא המדינה, גם נגד החברה היהודית וגם כמובן נגד החברה הערבית.

מירב בן ארי: אני אבדוק את נושא הגדלת התקציב למלחמה בגזענות.

מירב בן ארי: 3.5 מיליון ש"ח זה בהחלט סכום מאוד עלוב לנושא כל-כך חשוב שמתעסק בחיי אדם.

מירב בן ארי: אני יכולה להבטיח לכם שאני אעביר את זה קדימה וגם אטפל בזה באופן אישי, ולא רק אקח את זה כאן בוועדה.

מירב בן ארי: הוועדה הזו, ובגלל שאני נמצאת בוועדה הזו מיומה הראשון, מאוד חשוב לנו לחדד: האחר הוא אחר, והאני הוא אני, וזה בסדר.

מירב בן ארי: ואנחנו מכבדים את האחר ואנחנו מכבדים את עצמנו, ואנחנו לא עושים מכולם בן-אדם אחד.

מירב בן ארי: זו לא המטרה.

מירב בן ארי: המטרה שלנו כמדינה וכאזרחים, ואני שמחתי לשמוע את זה גם בתוכנית של "אחי ישראלי", זה שיש את נסרין, ויש את התל-אביבי, ויש שם מיקס, וכל אחד שומר על הזהות המאפיינת שלו, וכל אחד בא איתה, ומתוך זה לומדים לחיות ביחד.

מירב בן ארי: אבל בשביל זה הם לא מחליפים את זהותם האישית.

מירב בן ארי: ולכן אני שמחה לשמוע על הפרויקט שלך ומברכת על שיתוף הפעולה בינך לבין מינהל חברה ונוער.

מירב בן ארי: מעבר לקריאה להגדלת התקציב ולגינויי ביטויי הגזענות, ואני מודה גם לגברתי מהמשטרה שלוקחת את הנושא, אני בהחלט אבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת סקירה לגבי – אני כבר לא מדברת על כתבי אישום, כי כתבי אישום כנראה לא נראה, אבל לפחות פתיחה של חקירה כנגד צעירים המבצעים הסתה ברשת.

מירב בן ארי: וכמובן במקביל, את הנושא שלכם, שהוא שומרי סף, שהכול פה מתחבר לתוכנית של הגנה נגד הסתה.

<קריאה: אנחנו לאו דווקא - - - <

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני חייבת ללכת למליאה.

מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע והשתתף בדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: בסך-הכול אנשים פה הגנו על הערכים שלהם והם עושים את עבודתם.

מירב בן ארי: אבל בסופו של דבר, נשארנו כאן לדיון חשוב, מעניין ורלוונטי, וזה מה שחשוב לי שתיקחו מהדיון הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה.