הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 26, 2015-10-27 12:00

עאידה תומא סלימאן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: זה הדיון השני שאנחנו מקיימים היום ובישיבה זו נדון בחסמים בפני זכות הנשים בדיור.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להתחיל ולומר שהייתה אלינו פנייה של חבר הכנסת דב חנין לקיים את הדיון הזה במסגרת יום הדיור.

עאידה תומא סלימאן: כמובן זאת יוזמה מבורכת להקדיש יום בכנסת כאשר הרבה מהוועדות יקדישו את הדיונים שלהן – ויתקיים גם דיון במליאה – לנושא הדיור.

עאידה תומא סלימאן: מצוקת הדיור היא מצוקה שמלווה את הציבוריות הישראלית כבר כמה שנים ולפני שנתיים-שלוש התנהל מאבק שהתחיל בתל אביב בנושא של הדיור.

עאידה תומא סלימאן: כל המאבק הזה נצבע בצבע מסוים כך שכאשר חשבנו לקיים את הדיון, כאילו היה מובן מאליו שאנחנו הולכים לדבר על הדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאחת הבעיות שהייתה אז וקיימת היום היא שכל השיח סביב מצוקת הדיור לא מבליט את המרחב הרב בין סוגים שונים של מצוקת דיור שאנחנו חווים אותה במדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: למעמד הביניים יש מצוקת דיור אבל היא לא אותה מצוקת דיור כמו שקיימת אצל השכבות המוחלשות והמודרות כאשר הבעיה שלהם לפעמים היא מול מה שנקרא הדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: גם לאוכלוסייה הערבית יש בעיית דיור.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אנחנו מדברים על השפעת בעיית הדיור והשלכותיה על הנשים, אנחנו חייבות להבדיל בין ההשלכות על מגוון הנשים והאוכלוסיות השונות של נשים ואיך בעיית הדיור משפיעה עליהן.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שאם נסתכל על נשים חרדיות או דתיות ואיך הן סובלות ממצוקת הדיור, אנחנו נמצא בעיות אחרות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מדברים על האוכלוסייה הערבית, כמובן מצוקת הדיור היא מצוקה די רצינית במיוחד לאור המדיניות הקיימת.

עאידה תומא סלימאן: חשבתי איך אפשר לדבר על דיור ציבורי באוכלוסייה הערבית ואכן כמעט ואי אפשר לדבר על דיור ציבורי באוכלוסייה הערבית כי לא נבנו מבנים לדיור הציבורי וכמעט ולא קיים מאגר של דירות שאפשר להשתמש בהן.

עאידה תומא סלימאן: אבל יש מצוקה אחרת בנושא הדיור והיא כל הנושא של בניית בתים, איך אפשר לבנות וכל הנושא של משכנתאות והקצאת אדמות כדי לבנות עליהן בתים.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני רוצה שהיום ננסה לראות את בעיות הדיור מכל הזוויות האפשריות והשלכותיהן על מגוון קבוצות הנשים האזרחיות של מדינת ישראל.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתחיל עם מר רן מלמד מארגון ידיד, מאחר ונתבקשנו לא להשאיר אותו לסוף, כפי שאנחנו עושים בדיונים אחרים.

<רן מלמד: רק אמרתי שיש כל כך הרבה דיונים היום וצריך ללכת מדיון לדיון.

<רן מלמד: תודה רבה על ההזדמנות.

<רן מלמד: אני רוצה לדבר על מגזר, מקטע, בתוך החברה הישראלית שלטעמי מידרדר משנה לשנה לעוני כתוצאה ממדיניות מוטעית של הממשלה בתחום הדיור ואני מדבר על מה שנקרא היום על פי החוק החדש אימהות עצמאיות, אותן אנחנו רגילים להכיר כאימהות חד הוריות.

<רן מלמד: אסור כבר לומר אימהות חד הוריות אלא לומר אימהות עצמאיות.

<קריאה: הורה עצמאי.

עאידה תומא סלימאן: אימהות עצמאיות ושלושה אחוזים הורה עצמאי.

<רן מלמד: צריך להבין שמתוך 120-130 אלף משפחות של הורים יחידים, הורים עצמאיים, אחוז ניכר או מתגורר או מחכה לדיור ציבורי או נעזר בכספי הסיוע בשכר דירה של משרד הבינוי והשיכון.

<רן מלמד: הסכום שמשולם היום לסיוע בשכר דירה למשפחות האלה, אינו גבוה במיוחד ובגלל שמדובר רק במפרנס יחיד ובסכומים שלא עודכנו כבר שנים רבות, אנחנו בעצם מדברים על כך שאנחנו רואים קריסה כלכלית שחוזרת ונשנית אצל אותן משפחות.

<רן מלמד: בעיות נוספות שקשורות לנושא הזה - אולי אחר כך חברתי שיושבת ליד, עורכת הדין שני רבינוביץ' תדבר על זה אם זה יתאפשר - קשורות לחסם שהביטוח הלאומי פלוס שירות התעסוקה פלוס משרד השיכון שמים אל מול פניהן של אותן אימהות שנעזרות במזונות בביטוח הלאומי ובעצם לא יכולות לקבל סיוע או זכאות לדיור ציבורי כאשר הן נמצאות במסלול מזונות ואני חושב שמדובר בכשל בירוקרטי.

עאידה תומא סלימאן: הן צריכות לבחור בין שכר דירה למזונות.

<רן מלמד: בתקופה מסוימת הן אפילו לא יכלו לבחור כי לא נתנו להן לעבור.

<רן מלמד: שני תוכל להסביר את זה בצורה יותר טובה.

<רן מלמד: אני אעשה את הדברים קצרים.

<רן מלמד: אנחנו מדברים היום על ארבעה או חמישה דברים שאנחנו מבקשים שיעלו לסדר יומה של הכנסת ולדון בהם.

<רן מלמד: הנושא הראשון הוא באמת אותו נושא של מסלול המזונות, לעשות בו תיקון משמעותי.

<רן מלמד: מדובר בנושא טכני ולא יותר.

<רן מלמד: הנושא השני הוא לעדכן באופן מידי את סכומי הסיוע בשכר דירה שניתנים, ואני לא מדבר על סכומי הסיוע שניתנים לאימהות שמחכות לקבל דירה כי אז הן מקבלות סיוע מוגדל אלא כל אלה שמקבלות סיוע רגיל בשכר דירה כזה או אחר.

<רן מלמד: הנושא השלישי הוא נוהלי משרד השיכון שדורשים מנשים או ממשפחות שרוצות לקבל דיור ציבורי, שיהיו להן לפחות שלושה ילדים במשפחה.

<רן מלמד: אנחנו שומעים חדשות לבקרים את הסיפורים על הפקידה במקום זה או אחר שאומרת לאישה, לכי תעשי עוד ילד ותהיי זכאית.

<רן מלמד: אלה לא סיפורים סתם אלא אלה סיפורים אמיתיים.

<רן מלמד: הנושא הרביעי שאנחנו מבקשים.

<רן מלמד: על פי הנהלים ילד שמגיע לגיל 18 יורד מרשימת הילדים המזכים בזכאות לדיור ציבורי.

<רן מלמד: יש מקרים בהם אימהות במשך שנים רבות ממתינות לדירה, אחד מהילדים מגיע לגיל 18 ואז האם נופלת מהרשימה.

<רן מלמד: אנחנו חושבים שמי שיש לה שלושה ילדים, אוטומטית צריך להשאיר אותה בתוך הרשימה.

<רן מלמד: אנחנו גם מבקשים לשנות את ההגדרה של ילד מגיל 18 לגיל 21.

<רן מלמד: אנחנו יודעים היום שלפחות עד גיל 21 הילדים נשארים סמוכים על שולחן האימהות, בין אם הם הולכים לצבא, בין אם לשירות אזרחי ובין ללימודים.

<רן מלמד: הם בעצם נשארים בבית.

<רן מלמד: הנושא החמישי הוא לגבי אימהות עצמאיות שלא מקבלות את המזונות שלהן דרך הביטוח הלאומי אלא דרך ההוצאה לפועל בדרך הרגילה מאחר והן לא מקבלות הבטחת הכנסה, למרות שהן עומדות בכל שאר הקריטריונים, לא זכאיות היום לדיור ציבורי.

<רן מלמד: אני אסביר שוב.

<רן מלמד: למרות שהביטוח הלאומי מעביר את כל הגבייה שלו להוצאה לפועל, יש לא מעט אימהות שגובות את מזונות הילדים במערכת הרגילה של ההוצאה לפועל.

<רן מלמד: גם אם הן עומדות בכל התנאים של מספר הילדים, רמת הכנסה וכולי, בגלל שהן לא רשומות כמקבלות הבטחת הכנסה או השלמת הכנסה, הן לא זכאיות לדיור ציבורי.

<רן מלמד: אנחנו חושבים שצריך לתקן גם את הנושא הזה.

<רן מלמד: לנו יש הצעות חוק מוכנות לכל הנושאים האלה שהעליתי.

<רן מלמד: אם שני יכולה להסביר ברגע את הבעיה של המזונות והבטחת הכנסה, אני אשמח.

<רן מלמד: תודה לוועדה.

<שני רבינוביץ': אני אפרט לגבי שתי קבוצות, הקבוצה הראשונה והקבוצה האחרונה עליהן דיבר רן.

<שני רבינוביץ': בעצם מדובר על נשים שסמנטיקה מונעת מהן להיות זכאיות לדיור ציבורי וזה בגלל שאו שהן מקבלות מזונות דרך הגרוש שלהן או שהן מקבלות מזונות במסלול מזונות של הביטוח הלאומי.

<שני רבינוביץ': הן עומדות בכל הקריטריונים האחרים לדיור ציבורי, כולל הכנסה, כולל הסכום שהן מקבלות דרך מסלול המזונות, אבל הן לא מקבלות דיור ציבורי מאחר והן לא מקבלות מה שנקרא קצבת הבטחת הכנסה.

<שני רבינוביץ': עד לפני כשנה וחצי לא הייתה בידי הנשים האלה אפילו אפשרות בחירה, לבחור לקבל קצבת הבטחת הכנסה מאחר שהמדיניות של המוסד לביטוח לאומי לא אפשרה להם זאת.

<שני רבינוביץ': ברגע שהן נקראות גרושות, הן חייבות לקבל כסף דרך מסלול המזונות.

<שני רבינוביץ': אם הן היו פונות למחלקת הבטחת הכנסה, המחלקה הייתה אומרת להן, לא, אתן לא זכאיות ומפנה אותן למסלול המזונות.

<שני רבינוביץ': היום, לאחר שידיד הגישה עתירות לבית המשפט בעניין הזה, לכאורה חל שינוי במדיניות הביטוח הלאומי ולכאורה נשים כן זכאיות לעבור למסלול הבטחת הכנסה.

<שני רבינוביץ': לצערי הרב זה לא פותר את הבעיה וזאת משתי סיבות.

<שני רבינוביץ': ראשית, בפן הפרקטי, למרות שהנהלת הביטוח הלאומי כן שינתה את המדיניות הזאת, לצערי הרב לא כל הפקידים והפקידות של ביטוח לאומי מעודכנים לגבי שינוי המדיניות הזאת ורבות הן הנשים שעדיין נתקלות בתשובה של מחלקת הבטחת הכנסה: לא, אתן לא זכאיות, אתן חייבות לקבל רק מסלול מזונות.

<שני רבינוביץ': שנית, גם נשים אלה שכן מצליחות לעבור את הבירוקרטיה הזאת ולעבור למסלול של הבטחת הכנסה, התקופה שהן קיבלו מזונות לא נחשבת על ידי משרד השיכון ולכן הן עדיין יצטרכו לחכות או את השנתיים או את השנה כדי להיות זכאיות לדיור ציבורי.

<שני רבינוביץ': בנוסף לכך, אנחנו חושבות שזה לא ראוי ולא נכון לחייב את האימהות העצמאיות האלה לעבור למסלול הבטחת הכנסה.

<שני רבינוביץ': יש סיבה שהמחוקק ראה לנכון לאפשר לאימהות עצמאיות לקבל כסף באמצעות מסלול מזונות.

<שני רבינוביץ': מדובר כאן בקבוצה ייחודית שיש סיבה שצריך לתת לה הטבות אחרות שלא קשורות לדיור ולא קשורות לכסף שהן מקבלות, זה בדיוק אותו סכום כסף, אבל יש הטבות אחרות שנלוות לזה ולכן לא ראוי ולא נכון לחייב אותן לעבור למסלול של הבטחת הכנסה רק כדי להיות זכאיות לדיור ציבורי.

<שני רבינוביץ': לכן הפתרון שאנחנו מציעים הוא מאוד פשוט והוא לאפשר לאימהות עצמאיות שמקבלות מזונות, בין אם זה מביטוח לאומי ובין אם זה מהגרוש, כן להיות זכאיות לדיור ציבורי.

<שני רבינוביץ': אם משרד השיכון חושב שנדרש מבחן מיצוי כושר השתכרות, לוודא שהן לדוגמה מחפשות עבודה, משרד השיכון יכול לבחון אותן בעצמו או לתאם מול הביטוח הלאומי ומול שירות התעסוקה שיהיה מבחן כזה.

<שני רבינוביץ': אין שום סיבה לשלול את הזכאות שלהן לדיור ציבורי בגלל שהן מקבלות מזונות.

<קריאה: מה התשובה של המשרד?

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלמשרד יש תשובה.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהמשרד ירצה להתייחס לעוד כמה דברים שיעלו תוך כדי הדיון.

עאידה תומא סלימאן: בואו ניתן לעוד נציג או שניים להעלות את הדברים ואז נקבל תשובה ממשרד השיכון.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: גברת ריקי בן לולו מפורום דיור ציבורי, בבקשה.

<ריקי כהן בנלולו: בוקר טוב לכולם.

<ריקי כהן בנלולו: מאוד משמח להגיע ולדון ביום החשוב הזה שבמהות שלו בעצם יש את הזכות לקורת גג.

<ריקי כהן בנלולו: אנחנו נמצאים כאן כבר ביום הדיור הרביעי כאשר היינו כאן לפני שלוש שנים והעלינו את אותם נושאים שוב ושוב.

<ריקי כהן בנלולו: אנחנו בעצם רואים שההתקדמות היא איטית בכל התפיסה של נשים לדיור ציבורי.

<ריקי כהן בנלולו: אני חייבת להדגיש לגבי הנושא של הסיוע בשכר דירה שמאוד קשה לממש אותו וצריך לדעת כמה נשים לא מממשות את הסיוע הזה, לכמה מופסק הסיוע וכמה זמן עובר עד שהן מצליחות לחדש את הזכאות.

<ריקי כהן בנלולו: הזמן הזה שאישה לא מקבלת את הסיוע בשכר דירה שלה, זה זמן קריטי שיוצר מצב בו תופחים החובות ואי עמידה בתשלומי שכר הדירה.

<ריקי כהן בנלולו: נשים שמקבלות את הסיוע בשכר דירה, מלכתחילה ההכנסה שלהן נמוכה והן צריכות להשלים נתח מאוד מאוד גדול מההכנסה שלהן.

<ריקי כהן בנלולו: הבעיה הגדולה ביותר היא בעיה של גידול הילדים בתוך המצב הזה.

<ריקי כהן בנלולו: הייתי מאוד שמחה לו הוועדה לזכויות הילד הייתה יושבת כאן אתנו, אבל מכיוון שלא כך, אי אפשר לנתק את הדברים האלה כי הילדים בדיור הציבורי, באין דיור ציבורי, מפתחים הרבה הרבה קשיים שמן הסתם הנשים החד הוריות צריכות להתמודד אתם, אם אלה בעיות רגשיות כאשר כל שנה הם צריכים לעבור מבית לבית.

עאידה תומא סלימאן: לפעמים מבית ספר לבית ספר.

<ריקי כהן בנלולו: יש ילדים בגיל תשע שיכולים לספר שהם עברו מעל עשרים דירות והם לא זוכרים מי הייתה הגננת שלהם, הם לא זוכרים מי הייתה אמורה, באיזה בית ספר למדו והם נמנעים מליצור קשרים חברתיים כי יש להם כבר חרדת נטישה.

<ריקי כהן בנלולו: המסלול הזה הוא בעצם הרסני לילדים.

<ריקי כהן בנלולו: אנחנו גם שומעים שנשים נאלצות, בגלל המצוקה הקשה הזאת של הילדים, להעביר את הילדים לגדול בפנימיות.

<ריקי כהן בנלולו: במקרים אחרים האימא תיחשב כלא כשירה להיות אימא בגלל שהיא לא מצליחה לספק את קורת הגג היציבה לילדים ובמקרה הזה הילדים נלקחים מהבית וגדלים במוסדות המדינה, אם זה במערך הפנימייתי ואם זה במוסדות של הרווחה, שם העלות של המדינה הרבה יותר יקרה.

<ריקי כהן בנלולו: בעצם יש כסף אבל מעדיפים להעביר אותו על מנת לגדל את הילדים במיקור חוץ, כך אני קוראת לזה.

<ריקי כהן בנלולו: המדינה מוכנה לשלם 10,000 שקלים בחודש בממוצע לילד בתוך מסגרת.

<ריקי כהן בנלולו: הסתכלתי אתמול בטבלת השכירויות וב-10,000 שקלים לחודש אפשר לשכור דירה בכיכר המדינה.

<ריקי כהן בנלולו: זאת אומרת, איפה העלויות ואני שואלת למה המדינה מעדיפה להוציא את הילדים מתוך הבתים האלה הלא יציבים במקום לספק חלופות זולות יותר שייתנו לילדים ולאימהות עצמן עוגן וקרש ממנו לצאת החוצה ולהיות מועילים לחברה ולא נטל עליה.

עאידה תומא סלימאן: לפני שבוע קיימנו כאן דיון בנושא העוני ודיברנו על נשים בעוני ועל ילדים בעוני.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי אפשר לפעמים לקיים את שני הדיונים האלה בנפרד כי בעצם בהרבה מקרים אנחנו מדברים על אותה קבוצה, על אותו ציבור שבעצם הוא זקוק לסיוע, זקוק לדיור בגלל היותו מתחת לקו העוני.

עאידה תומא סלימאן: הנושא האחר הוא למה לא לחשוב שכל מי שנמצא תחת קו העוני מחויב בסיוע בדיור.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלית כמה נקודות.

עאידה תומא סלימאן: ידעתי שיעלו עוד נקודות שנצטרך לקבל תשובה עליהן.

<ריקי כהן בנלולו: יש לי עוד שתי נקודות קטנות.

<ריקי כהן בנלולו: אני רוצה להעלות את הסוגיה של נשים שהן נפגעות אלימות, שיוצאות לתוך מקלטים.

<ריקי כהן בנלולו: הייתה התקדמות בנושא של זכויות רכישה אבל אני שואלת האם נשים שיוצאות ממקלט, שיצאו מתוך דירה של דיור ציבורי, מקבלות דירה, האם הן עוברות לדירה או האם הן עוברות למסלול של סיוע בשכר דירה ולהמתנה?

<ריקי כהן בנלולו: את זה צריך לבחון כי זה מהווה חסם משמעותי בפני נשים שצריכות לצאת מתוך מעגל האלימות.

<ריקי כהן בנלולו: עוד סוגיה שמאוד חשוב לי להעלות אותה, הנושא של האימא כמפרנסת יחידה והשכירות בתוך הדירות של הדיור הציבורי צריכה להיות בהתאם להכנסה שלה ולקחת בחשבון שהיא מפרנסת יחידה בתוך הבית, זאת אומרת, שכר הדירה שהיא משלמת בתוך הדירה, כשהיא כבר דיירת בדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שנקבל תשובות, אבל אני רוצה להדגיש שאנחנו ממש בתחילת המושב הקודם ביקשנו החלת דין רציפות על הצעת החוק שנותנת לנשים נפגעות אלימות, אלה ששהו במקלטים, לצבור את תקופות השהות שלהם במקלטים כתקופה, לזכותן בדיור הציבורי.

<ריקי כהן בנלולו: השאלה אם אישה שיוצאת ממקלט, יש לה כסף לקנות את הבית.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נפתור את כל הבעיות בפעם אחת ובחוק אחד.

עאידה תומא סלימאן: נצטרך לעבור מחוק לחוק.

עאידה תומא סלימאן: לפחות העברנו וקיבלנו את החלת דין הרציפות ותוך שבועיים, אני מקווה, נתחיל בוועדה הזאת להכין את החוק.

עאידה תומא סלימאן: כעל הנושא של נשים ששוהות במקלט, יוצאות ורוצות להתחיל חיים עצמאיים ורוצות זכאות לעניין שכר דירה או לדירה מהדיור הציבורי, גם זה נושא שמחייב טיפול כקטגוריה שמזכה אותן.

עאידה תומא סלימאן: רק השבוע הזה טיפלתי בנושא של אישה שהיא בסכנה גבוהה מאוד, היא זכאית לקבל סיוע בשכר דירה והיא מקבלת משהו כמו 700 שקלים לחודש.

<ריקי כהן בנלולו: מה אפשר לשכור ב-700 שקלים לחודש?

עאידה תומא סלימאן: אולי שירותים.

<קריאה: גם באלפיים שקלים אי אפשר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא בטוחה.

מיכל רוזין: הדיון הזה הוא חשוב ביותר.

מיכל רוזין: אמרתי גם בשבוע שעבר במליאת הכנסת ביום העוני שלעוני יש שם, מגדר, צבע, מוצא.

מיכל רוזין: אין ספק שאנחנו יודעות שמי שסובל בעיקר, בטח בנושא הדיור הציבורי, אלה הן הנשים.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שאתמול היה לי רגע של נפילה מול היועצים הפרלמנטריים שלי.

מיכל רוזין: כמה פעמים אני יכולה להפנות לשר עוד אישה ועוד אישה ועוד פנייה ועוד פנייה?

מיכל רוזין: אני קצת מרגישה חסרת אונים.

מיכל רוזין: זה מאוד מאוד קשה.

מיכל רוזין: יש כאן מצוקה אמיתית.

מיכל רוזין: בנוסף על כך, הדברים הקטנים כל כך מקשים על החיים.

מיכל רוזין: אם מדברים על סיוע בשכר דירה, קודם כל, אני לא יודעת אם זה עלה כאן אבל חשוב להגיד, המשרד ממליץ לנשים לא להירשם לקבל דיור ציבורי ובמקום זה לקבל את הסיוע בשכר דירה.

מיכל רוזין: כלומר, זה או או.

מיכל רוזין: זה לא שבינתיים את בתור לדירה.

מיכל רוזין: אם את רוצה סיוע, תוותרי על התור.

מיכל רוזין: אני לא יודעת אם זה חוקי, אבל אומרים לנשים שוב ושוב שאת תקבלי סיוע, אל תירשמי לדיור ציבורי.

מיכל רוזין: הסכומים שניתנים, ואני יודעת שהייתה העלאה, השר אורי אריאל העלה את הסכומים, הם עדיין לא מספיקים בשוק שלנו, שוק השכירות.

מיכל רוזין: מה, אנחנו לא חיים כאן במציאות?

מיכל רוזין: השוק משתולל.

מיכל רוזין: הנדל"ן, עם כל ההבטחות, עדיין המחירים בשמים וגם כשנותנים סכומים אפילו יפים, הם בוודאי לא מספיקים לא רק לשכר דירה אלא לא ליותר מכך.

מיכל רוזין: יש בעיות בירוקרטיות קשות מאוד.

מיכל רוזין: רק היום פנתה אלי אישה שקיבלה אישור לסיוע בשכר דירה.

מיכל רוזין: היא מקבלת סיוע בשכר דירה ומשום מה בגלל שהייתה איזו בעיה בירוקרטית, לא הבנתי בדיוק, אתם משלמים פעמיים בחודש, מעבירים ב-25 בחודש וב-5 בחודש, העבירו חברה, בגלל בירוקרטיה – היא לא קיבלה.

מיכל רוזין: המשרד אומר לה, אין בעיה, ייקח שבוע, עשרה ימים והכסף יעבור, אבל לאותה אישה זה אומר שהיא צריכה לקחת בהקפה במכולת.

מיכל רוזין: אני נשבעת לכם, מאז הייתי ילדה לא שמעתי שעדיין מכולת נותנת בהקפה.

מיכל רוזין: היא לוקחת בהקפה במכולת, היא נסמכת על חברים והכול בשביל שבוע עד עשרה ימים של הבירוקרטיה של המשרד שלא העביר לה את הכסף שהיא זכאית לו.

מיכל רוזין: אני כבר לא מדברת על אלה שלא זכאים.

מיכל רוזין: בעיות בירוקרטיות שמביאות נשים למצוקה קשה ופשוט זה נראה כמו התעמרות וחוסר הבנה.

מיכל רוזין: בנוסף, תתייחסו לעובדה שיש הרבה - או לפחות כך אני שומעת – דירות שעומדות ריקות, הרבה מאוד דירות שהן קטנות ולא מתאימות למשפחות ועומדות ריקות ולא עושים ניסיון לשפץ ולתקן על מנת שיתאימו למשפחות מרובות ילדים.

מיכל רוזין: באמת, בואו ננסה לעבוד ביחד ולקדם.

מיכל רוזין: ברור לי שיש מצוקת דירות, ברור לי שהממשלה לא מתקצבת בניית דירות חדשות, הכול אני יודעת, אבל בואו ננסה בכל זאת לשנות את הסיטואציה הנוראית שקיימת כרגע, לפחות את הבירוקרטיה, לפחות את היחס לאותן נשים, ההבנה שהמצוקה כאן היא אמיתית.

עאידה תומא סלימאן: בעניין של שיפוץ דירות, כמי שבאה מהעיר עכו, אני יודעת על מצוקת הדיור שקיימת ועצם העובדה שבעכו העתיקה למשל אי אפשר לקבל משכנתא לקניית דירה כך שדיירי המקום לא יכולים לקנות את הדירות שם, אבל אני יודעת שמינימום יש כ-120 דירות סגורות בעיר העתיקה.

עאידה תומא סלימאן: למה לא משפצים?

עאידה תומא סלימאן: למה לא משתמשים בהן לדיור הציבורי?

עאידה תומא סלימאן: קטונתי מלהבין.

עאידה תומא סלימאן: מדברים על המצוקה, מדברים על הבעיה, אבל להביא לפתרונות שיכולים לא לעלות תקציבים אדירים כדי לפתור אותן, תמיד יש בעיה להגיש פתרונות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לאפשר לגברת מור ארם מפורום ארגוני צעירות.

<מור ארם: תודה.

<מור ארם: אני רוצה להביא לכאן את קול אוכלוסיית הצעירות חסרות עורף משפחתי.

<מור ארם: כשאני אומרת צעירות, הגיל הפורמלי הוא 18 עד 25 אבל אנחנו יודעות שהגילאים הם עד שלושים ומעלה.

<מור ארם: אותן צעירות שבמקרה הטוב יוצאות ממסגרות חוץ ביתיות ואז אולי יש דירות המשך, אבל במקרה הפחות טוב הן מוצאות את עצמן בלי דיור.

<שני רבינוביץ': אלה גם צעירים.

<מור ארם: בוודאי גם צעירים.

<מור ארם: אני מסכימה.

<מור ארם: אלה צעירות שבגלל מאפייניהן המגדריים חשופות לסכנות שונות.

עאידה תומא סלימאן: זאת הערה אבל היא מייצגת פורום צעירות.

<מור ארם: אני כן רוצה להדגיש שצעירות חשופות לסכנות אחרות לעומת הצעירים והן מוצאות פתרונות שלצערי מסכנות אותן ופוגעות בהן בדמות גבר שמנצל, סמים ואלכוהול ועוד הרבה דברים אחרים.

<מור ארם: שולחן עגול ראש הממשלה בשנת 2014 אישר להמלצת הפורום שני פתרונות.

<מור ארם: האחד הוא דיורית שקיים באוניברסיטת תל אביב והוא מענה לצעירות בשכר דירה מאוד סמלי של מאתיים שקלים בחודש.

מירב בן ארי: אני הייתי שם בשבוע שעבר.

מירב בן ארי: זה מקום מקסים.

מירב בן ארי: אני כבר יכולה להרגיע אותך ולומר שיהיה עוד אחד בתל אביב ויהיה עוד אחד בירושלים.

מירב בן ארי: הכסף כבר נמצא ברווחה.

מירב בן ארי: מי שאחראית היא גברת ציפי נחשון גליק ובעוד שבוע היא חוזרת מחופשת.

עאידה תומא סלימאן: אולי כדאי לחשוב על דירה כזאת או על כמה דירות כאלה בצפון לצעירות ערביות שאין להן שום מענה.

<מור ארם: זה עתיד להיות משוכפל באוניברסיטאות.

<מור ארם: זה דגם שאנחנו מוצאות אותו מאוד מאוד מיטיב עם הצעירות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש הוסטל אבל לא דירה שאפשר להתנהל באופן עצמאי.

<מור ארם: אני מזמינה אתכם להגיע.

<מור ארם: זה באמת מודל חדשני ויפה.

<מור ארם: מדובר ב-16 מיטות והצורך הוא הרבה יותר גדול.

<מור ארם: הדבר השני שהוצג בשולחן עגול ראש הממשלה היה סיוע בשכר דירה לצעירים וצעירות.

<מור ארם: הובטחו שני מיליון שקלים לטובת סיוע כזה.

<מור ארם: עם התפזרות הכנסת, הכסף הזה נעלם ואני מבקשת את עזרת הוועדה להחזיר את הנושא הזה לסדר היום.

מירב בן ארי: על מה את מדברת?

<מור ארם: על סיוע בשכר דירה לצעירים וצעירות חסרות עורף משפחתי.

מירב בן ארי: אני חייבת ללכת לוועדת הכנסת, אבל לפני כן אני רוצה לומר משהו.

מירב בן ארי: אני אהיה יושב ראש ועדת המשנה לחסרי בית צעירים וצעירות.

מירב בן ארי: זה מינוי שקיבלתי לפני יומיים ובעוד שבועיים תתכנס הוועדה פעם ראשונה בראשותי בנושא של חסרי בית.

מירב בן ארי: אני כבר שם.

מירב בן ארי: יש כבר שבעה מיליון שקלים גם לדירות, יש כסף שכבר עבר לרווחה ועכשיו זה רק עניין של טיפול בקריטריונים של משרד השיכון כך שחסר בית במדינת ישראל, יוכל לקבל סיוע - תאמיני לי, אני שולטת בחומר בעל פה - גם בלי תעודת זהות וגם בלי מראה מוזנח ובטח כשהוא רוצה לשנות את מצבו.

מירב בן ארי: גם שר השיכון התגייס לנושא הזה ואנחנו נטפל בו.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לחברת הכנסת בן ארי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנפתח כאן מסלול שאפשר דרך הוועדה הזאת לטפל בנושא של צעירים וצעירות.

מירב בן ארי: אני הולכת להצביע בוועדת הכנסת וחוזרת.

עאידה תומא סלימאן: ככה זה אצלנו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש ייחודיות בבעיות של הצעירות הערביות שכדאי מאוד להתייחס אליהן.

<ברכה ארג'ואני: זאת לא רק בעיה של נשים צעירות אלא אלה נשים שעוברות את הגיל המאוחר ואין להן כבר ילדים והן נשארות בודדות.

<ברכה ארג'ואני: אני יושבת ראש הארגון לזכויות הדיור, הקואליציה למשפחות חד הוריות בישראל.

<ברכה ארג'ואני: האמת היא שלא התכוונתי לדבר אבל הנקודה היא לא רק נקודה של נשים שהן צעירות או משפחות חד הוריות – ואני בכוונה לא אומרת נשים חד הוריות אלא אני אומרת משפחות חד הוריות – אלא הבעיה היא גם של נשים שהילדים שלהם עברו את גיל 21 ו-22 והן נחשבות היום לבודדות, הן מגיעות לגיל ארבעים, חמישים ושישים ושם אין להן פתרונות דיור.

<ברכה ארג'ואני: הן נחשבות בודדות והפתרונות המערכתיים בכלל בישראל, כבר שנים שאין כל פתרון לנשים כאלה שמגיעות לגיל 67 ושבעים, ואז בואו, תגיעו לבית אבות.

<ברכה ארג'ואני: זה משהו שרציתי לשים אותו על השולחן בנוסף לנושאים שכבר הועלו כאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאספנו מספיק שאלות, תמיהות וכעסים ועכשיו נרצה לשמוע ממשרד הבינוי והשיכון.

<קריאה: יש עוד כמה טענות ומענות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נשמע תשובות על השאלות שהועלו עד עתה ואחר כך אני אתן לכן להתייחס.

<רות מנע: נאמרו כאן הרבה מאוד דברים בהרבה מאוד נושאים.

<רות מנע: אני אתחיל להתייחס אחד לאחד.

<רות מנע: צעירות חסרות עורף משפחתי.

<רות מנע: אנחנו נחשפנו לעניין הזה לפני למעלה משנתיים.

<רות מנע: קיימנו איזושהי פגישה עם הגוף כדי לנסות ולראות איך אנחנו בונים תכנית סיוע מיוחדת לקבוצה הזאת.

<רות מנע: היינו בקשר עם משרד הרווחה.

<רות מנע: כמעט ובנינו את כל כללי הסיוע לתכנית ואז הלכנו עם כל החומר הזה למשרד האוצר וביקשנו כסף, כי כדי להכניס קבוצות נוספות בתכניות סיוע, צריך שיהיה לך כיסוי.

<רות מנע: עשינו את הפגישה הזאת יחד עם הרפרנטים ושם זה נעצר.

<רות מנע: לא קיבלנו כסף.

<רות מנע: אבל, למרות שלא קיבלנו כסף ולמרות שלא בנינו תכנית סיוע, אני באופן אישי נפגשתי עם חברות הפורום והסברתי להם את כל הכללים.

<רות מנע: אנחנו מטפלים במקרים האלה אחד לאחד במסגרת ועדת חריגים.

<רות מנע: זאת אומרת, אנחנו משלמים את הכסף הזה לאנשים האלה מתקציב של ועדת חריגים ולא מתקציב סיוע רגיל ושוטף.

<רות מנע: אני לוקח את זה מתקציב חריגים ומשלמת.

<רות מנע: יותר מזה.

<רות מנע: את אותו מסמך שהכנו עם חברי הפורום, הפצתי אותו לכל מנהלי המחלקות שלי בארץ והסברתי להם שיגלו ערנות לקבוצת הצעירות הללו שפונות לסיוע.

<רות מנע: המנהלים מגלים את הערנות, את הרגישות ואת הגמישות במסגרת הוועדות והשנים האלה מקבלות את הסיוע.

<רות מנע: אני באופן אישי בקשר ישיר אתן וכאשר יש פניות, אנחנו מקבלות ומטפלות.

<רות מנע: הזכרתם את העניין של נשים מוכות.

<רות מנע: עבור נשים מוכות נבנתה אצלנו תכנית סיוע מיוחדת עבורן.

<רות מנע: הן לא מקבלות 700 שקלים אלא הן מתחילות ב-1,300 שקלים בשנה הראשונה, יורדות ל-1,170 שקלים ואחר כך בהדרגה יורד עוד איזשהו סכום.

<רות מנע: המסלול הזה הוא מסלול סיוע מהיר, ואני תיכף אתייחס גם לסכומים.

<רות מנע: , וזה אומר שהן לא עוברות ועדות, הן לא עוברות בירוקרטיה, הן לא עוברות הרשמות.

<רות מנע: בסך הכול אני מקבלת ממנהל אגף רווחה ברשות המקומית נספח בלי שום מילה מיותרת ובו נאמר שהגברת ענה על מרכיבי אישה מוכה.

<רות מנע: המסמך הזה מתקבל והיא מקבלת את הסיוע.

עאידה תומא סלימאן: כמי שטיפלה בנושא במקלט נשים, אני יודעת בדיוק במה מדובר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו העלינו כאן שאלות מאוד ספציפיות.

<רות מנע: אני אענה על כולן.

עאידה תומא סלימאן: אני מעניינת לקבל תשובות בעניין המזונות והבטחת הכנסה.

<רות מנע: הכול רשום.

<רות מנע: עוד לא הגעתי לזה אבל אני אגע בזה.

עאידה תומא סלימאן: בואי ניגש לתשובות כדי לתת לאחרים להעלות שאלות נוספות.

<רות מנע: סיוע בשכר דירה.

<רות מנע: אנחנו שותפים מאוד לדעה שהסכומים שלנו לא מספיקים.

<רות מנע: זה נכון.

<רות מנע: אנחנו מעלים את זה בכל פורום ובכל הזדמנות.

<רות מנע: אנחנו מבקשים הגדלה של תקציבים.

<רות מנע: זה אחד הנושאים שאנחנו בוועדת אלאלוף העלינו בעדיפות ראשונה.

<רות מנע: אני יכולה לתת דוגמה של נכה יחיד שמקבל 770 שקלים שכר דירה וזה לא יכול להיות.

<רות מנע: זה מעט מאוד ואנחנו מציפים את זה כל פעם, אבל לממשלה יש תעדוף ותקציבים.

<רות מנע: לא קיבלנו.

<רות מנע: זה כל הזמן עולה על סדר היום.

<רות מנע: אתם רוצים שאני אתייחס לדיור ציבורי?

<רות מנע: אני יכולה להרחיב את הדיבור בנושא הזה אבל לפני כן דיברתם על כל מיני נושאים ואני רוצה לתת להם תשובות.

<רות מנע: תקנות של נשים מכות עדיין לא עברו אבל למרות זאת אנחנו מאמצים אותן אצלנו כאשר יש לנו בקשה של אישה שאומרת שבפרק זמן מסוים היא הייתה במעון לנשים מוכות או הייתה מטופלת במעון לנשים מוכות, אנחנו מאשרים לה את הוותק.

<רות מנע: אין דבר כזה שהוא עובר.

<רות מנע: אם יש מקרה כזה שנתקלתם בו, תראו לנו.

<רות מנע: במקרים האלה אנחנו מאשרים את הוותק כי אנחנו מצטרפים לדעה שזה מה שצריך לעשות גם אם התקנות טרם עברו.

<ריקי כהן בנלולו: אם היא יוצאת מדירה של דיור ציבורי למקלט, כשהיא יוצאת מהמקלט היא מקבלת דירה לפי תכנית שמותאמת לה ברווחה במקום אחר?

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: היא התייחסה לעניין הוותק.

עאידה תומא סלימאן: להכרה בוותק.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שבפועל התחילו להכיר בוותק והכוונה הייתה כן להמשיך את הנושא של החקיקה כדי שזה לא יהיה נתון לשיקול דעתו של מי שיושב במקום.

עאידה תומא סלימאן: אבל את מתייחסת לנושא אחר שהוא השאלה אם היא תקבל.

<ריקי כהן בנלולו: כן, ברור.

<ריקי כהן בנלולו: זאת אומרת, היא יצאה מתוך חוזה זוגי, מתוך דירה של הדיור הציבורי ולא תמיד היא יכולה להתנהל מול הגבר האלים כדי לדרוש ממנו לפנות את הבית.

<רות מנע: יש תקנות.

עאידה תומא סלימאן: יש תקנות.

<רות מנע: אני מכירה את התקנות האלה והפעלנו אותן.

<קריאה: אישרנו אותן בכנסת הקודמת.

<רות מנע: אם אישה יוצאת מדירה עם ילדים, ולא משנה מאיזושהי סיבה, ובעל נשאר בדירה, אין לו זכות להמשך מגורים.

<רות מנע: לאישה יש את הזכות להמשך המגורים בדירה מבחינת טובת הילד בסיטואציה הזאת.

<ריקי כהן בנלולו: זה התפקיד שלכם להוציא אותו ולא של האישה.

<רות מנע: אנחנו עושים את זה.

עאידה תומא סלימאן: האישה לא תתעמת אתו כדי להוציא אותו מהדירה.

עאידה תומא סלימאן: יש את בעלי הדירה שנתנו את הדירה והם יחליטו למי הם נותנים אותה ומפנים את זה שלא זכאי להישאר בדירה.

עאידה תומא סלימאן: הם צריכים לטפל בזה.

מירב בן ארי: מסיור שעשיתי במקלט לנשים מוכות, הבעיה היא לא זה שהוא גר שם.

מירב בן ארי: הבעיה היא הרבה יותר מורכבת והיא שהוא גר שם וכל החשבונות, אם הדירה רשומה על שניהם, גם היא משלמת.

מירב בן ארי: הוא ממשיך לגור בדירה בתקופה שהיא במקלט והיא צריכה לשלם את החובות.

מירב בן ארי: אני מדברת על מצב של נשים שמגיעות לעיקולים.

מירב בן ארי: הדבר הכי בעייתי הוא שהרבה פעמים יש לו צו הרחקה והוא נשאר בדירה ובסופו של דבר היא לא יכולה לחזור אליה והדירה הזאת כבר לא רלוונטית.

<ריקי כהן בנלולו: שאלתי אם לפי התכנית שהיא תכנית המשך ליציאה מהמקלט, האם המיקום של הדירה שהיא תקבל יהיה מותאם לתכנית שהרווחה מתאימה לה.

<רות מנע: לרוב זה נלקח בחשבון.

<רות מנע: אם זה ישוב שאין לנו בו מלאי דירות, אנחנו מכניסים אותה לרשימת ההמתנה כי אין לנו דירה.

<רות מנע: אם זה ישוב שיש בו מלאי דירות, היא מקבלת דירה במיידי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שאין לכם כל כך הרבה דירות במלאי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שיש מצוקה מבחינת מספר הדירות.

<רות מנע: בתל אביב ובירושלים יש מצוקת דיור קשה מאוד.

<רות מנע: באזור הפריפריה, יש דירות ריקות.

<רות מנע: יש החלטה של השר שבישובים בהם יש דירות ריקות – אנחנו עכשיו בשיאו של מבצע לאכלוס דירות פנויות.

<רות מנע: זה אומר שיש לנו למעלה מ-500 דירות ואנחנו מאכלסים את כולן.

<קריאה: למעלה מ-600.

מירב בן ארי: 680 דירות.

מירב בן ארי: זאת המפלגה שלי.

מירב בן ארי: 300 דירות מאוכלסות ועוד 380 דירות בדרך.

עאידה תומא סלימאן: זה נכון שזאת המפלגה שלך אבל היא עובדת במשרד והיא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אולי נקבל קצת מידע ממנה.

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: עדכנתי לה את המספר.

<רות מנע: אנחנו בעיצומו של מבצע לאכלס בדירות האלה גם אנשים שלא עומדים במבחני הזכאות לדיור ציבורי, אנשים שמממשים סיוע בשכר דירה.

<רות מנע: אנחנו הגענו גם עד היחידים כיוון שצריך לזכור שבישובים האלה, אלה ישובים שאנחנו לא כל כך הצלחנו לאכלס דירות במקומות שהזכאים שלנו לא רצו לקחת.

<רות מנע: לכן עשינו מתווה מאוד מאוד מוגמש, עד שהגיע ליחידים ואנחנו מאכלסים את הדירות בקצב.

<רות מנע: נשארו לנו מאה ומשהו דירות מתוך המספר הגבוה הזה אבל הן רק ביישובי פריפריה, בדרום, בדימונה, במצפה, בירוחם.

<רות מנע: משפצים את כל הדירות.

מיכל רוזין: מה עם הדירות במרכז שעומדות סגורות?

<רות מנע: במרכז הארץ אין דירות סגורות.

מיכל רוזין: אין דירות סגורות?

<רות מנע: אין דירות.

מיכל רוזין: זה לא נכון.

מיכל רוזין: יש פירוט באתר של משרד הבינוי והשיכון.

<קריאה: אנחנו הגשנו כתובות של הגרעינים התורניים.

<רות מנע: גרעין תורני אין במרכז הארץ.

<רות מנע: גרעין תורני היה במצפה.

<קריאה: יש בלוד.

<קריאה: יש בירושלים.

<רות מנע: אני אשמח לקבל רשימה ולבדוק אותה.

<רות מנע: מרכז הארץ, כל דירה שמתפנה, יש לי 300 ו-400 ממתינים.

<רות מנע: אין דבר כזה.

<רות מנע: אני אתייחס לסוגיה של דיור ציבורי.

<חרמונה דניאל: את דיברת על הדירות בדימונה ומה שאמרת זה דבר מבורך אבל זה ממש בשטח לא נכון.

<חרמונה דניאל: הם באים ונותנים דירה למשפחה עם שש נפשות ואומרות לה קחי ארבעים מטרים ותשברי את הראש.

<חרמונה דניאל: או שנותנים לך סירובים.

<חרמונה דניאל: זה לא נכון.

<חרמונה דניאל: הם עושים דבר מבורך אבל זה לא נכון בשטח.

<רות מנע: חרמונה, את מלווה את התהליך, את מכירה אותו ואת בקשר אתי.

<חרמונה דניאל: אני מכירה אותו מצוין.

<חרמונה דניאל: אני יכולה להביא לך 15 משפחות, אם חד הורית עם שני ילדים שנתנו לה דירה בת 48 מטרים והיא חתמה.

<חרמונה דניאל: איימו עליה שאם היא חותמת על סירוב, היא חוזרת בחזרה לסיוע בשכר דירה.

<חרמונה דניאל: אני מוכנה להגיש לך את הרשימה של אותן משפחות.

<חרמונה דניאל: כרגע יש 74 דירות בדימונה שחתמו על סירוב בגלל גודל הדירה ובגלל אזור ההזנחה.

<חרמונה דניאל: עכשיו אני נותנת לכם את הרשימה של האנשים האלה.

<חרמונה דניאל: אם חד הורית עם שני ילדים.

<חרמונה דניאל: אם חד הורית עם שלושה ילדים, נתנו לה דירה בת 74 מטרים.

<חרמונה דניאל: הם חמש נפשות בבית.

<חרמונה דניאל: תסבירי לי איך חמש נפשות יכולות לגור בדירה של 68 מטרים.

<חרמונה דניאל: מבורך מה שנעשה בדימונה, אבל יש בעיות סירובים של משפחות בגלל האזור ובגלל גודל הדירה.

<חרמונה דניאל: דרך אגב, אתם יכולים לבוא ולראות את האזורים האלה.

<חרמונה דניאל: אני רוצה לראות אותך וכל אחת מכן שילד בן ארבע הולך בבוקר לגן ורואה מסטול עם סמים זרוק על הרצפה ומזרקים ואומרים לאותה אישה זה מה שיש, את לא רוצה?

<חרמונה דניאל: תחתמי על סירוב.

<חרמונה דניאל: איפה נשמע דבר כזה?

<חרמונה דניאל: אם חד הורית עם שני ילדים, יגורו שלושה אנשים במיטה אחת, בחדר אחד.

<חרמונה דניאל: אימא ושני ילדים, ילד בן 14 וילדה בת שמונה.

<חרמונה דניאל: איפה ההיגיון?

<חרמונה דניאל: זה מבורך מה שנעשה בדימונה, אבל זה לא מדויק.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לחדד.

עאידה תומא סלימאן: עלו בעיות שבעיני הן מאוד קשות, גם בעניין של גודל הדירות, גם היכן הן ממוקמות וגם דירות סגורות שאת מתעקשת לומר לי שאין כאלה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתם לא באופן ישיר מבצעים את המלאכה הזאת והיא עוברת דרך החברות השונות.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא עד כמה אתם מעורבים בהחלטות של החברות האלה והיחס שהן נותנות והשירות שהן נותנות - - -

<חרמונה דניאל: שרירותית.

<חרמונה דניאל: הגרלה.

עאידה תומא סלימאן: אני עושה את העובדה.

עאידה תומא סלימאן: תאפשרי לי.

<חרמונה דניאל: אני מחזקת אותך.

<חרמונה דניאל: שרירותית.

<חרמונה דניאל: הגרלה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, התחזקתי.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובות כמה אתם יודעים לגבי החברות האלה, איך הן מבצעות את העבודה ואיך הן מקבלות את ההחלטות ומה התשובה שלהן?

עאידה תומא סלימאן: אני מכירה סיפורים של התעמרות, של התעללות באנשים שבאים כדי לקבל את השירות הזה.

עאידה תומא סלימאן: עד כמה אתם מעורבים בזה, עד כמה אתם בודקים וכמה ביקורת יש לכם על מה שקורה בנושא הזה?

<רות מנע: לגבי הביקורת והבקרה.

<רות מנע: יש לנו פיקוח צמוד של כל מחוז מול הסניף המקומי שלו.

<רות מנע: בכל סניף עמידר מקומי, יש לנו נציגות במחוז.

<רות מנע: זה לא שאנחנו יושבים במטה ונותנים הנחיות לסניף בקריית שמונה ואומרים לו תעשה.

<רות מנע: מול קריית שמונה יש לי מחוז שעובד ביום יום, בשוטף, עושה את כל הבקרות.

עאידה תומא סלימאן: קיבלתם איזה שהן תלונות?

<רות מנע: אני אתייחס גם לתלונות האלה.

<רות מנע: מה שחרמונה מציגה זאת תלונה שקיבלנו בתחילתו של המבצע.

<רות מנע: נכון, בתחילת המבצע אנחנו הצמדנו דירות בדרך של הגרלה לזכאים, לא תמיד הייתה הלימה בין גודל המשפחה לגודל הדירה והיו פה ושם חוסר התאמות שנדרשנו לתקן אותן.

<רות מנע: אנחנו מיד אחר כך תיקנו את הטעות הזאת ודרך הפעולה של הצעת הדירות היא שברגע שהבן אדם הוא ראשון בתור, הוא מקבל רשימה של דירות הפנויות.

<רות מנע: אני לא יכולה ליצור יש מאין.

<רות מנע: המבצע נועד לאכלס דירות פנויות ולתת לאנשים שלא זכאים בקריטריונים, ובואו נזכור את זה.

<רות מנע: אלה לא אנשים שהם זכאים אלא אנחנו לקחנו אותם, אמרנו להם שיש לנו הזדמנות לפתור לכם את בעיית הדיור למרות שאתם לא זכאים ובואו נראה איך אנחנו יכולים לקדם.

עאידה תומא סלימאן: הלכתי לאיבוד.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת לא זכאים?

<רות מנע: אני אסביר.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאנחנו נוגעים בשאלות שהן מאוד רגישות להרבה אנשים כי אלה חיי היום יום שלהם וקורת הגג, אבל תנו לנו קצת להבין.

עאידה תומא סלימאן: אני כמעט הלכתי לאיבוד עכשיו ובדרך כלל אני לא הולכת לאיבוד.

עאידה תומא סלימאן: דבר ראשון, האם נגמרו בעיות של כלל הזכאים ותנו להם תשובות ועכשיו עוברים לאלה שלא זכאים?

<רות מנע: יש לנו את הקטגוריה של הזכאים לדיור ציבורי.

<רות מנע: הזכאים לדיור ציבורי נכנסים לתור המתנה ומקבלים דירות לפי התור.

<רות מנע: נוצר מצב שבישובים מסוימים, לא בכל הישובים, הגענו לסיטואציה בה באותו ישוב לא היו לנו זכאים ממתינים או שלא רצו את הדירות שהצענו להם, ונשארנו עם דירות פנויות.

<רות מנע: היה לנו רצון לאכלס בדירות הפנויות הללו אנשים שלא עומדים בקריטריונים אבל הם קצת קרובים באיזושהי דרך.

עאידה תומא סלימאן: מאותה עיר?

<רות מנע: רק באותה עיר.

עאידה תומא סלימאן: לא מניידים אנשים.

<רות מנע: לא.

עאידה תומא סלימאן: זכאים מעכו לא עוברים לנהריה?

<רות מנע: לא ניידנו.

מיכל רוזין: אנשים שסירבו לגור בדימונה ונשארו דירות פנויות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

עאידה תומא סלימאן: אני שואלת שאלה מאוד ברורה.

<רות מנע: עניתי.

<רות מנע: לא.

עאידה תומא סלימאן: את מתייחסת לתחום של עיר מסוימת.

עאידה תומא סלימאן: אם הזכאים בתוך העיר הזאת לא מקבלים את הדירות או לא רוצים לקבל את הדירות שהוצעו להם, הצעת אתם לכאלה שהם לא זכאים מתוך העיר.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא: יש זכאים בעיר ליד, יש זכאים בעיר יותר רחוקה שאם היינו מציעים להם, הם היו מוכנים לעבור לדימונה.

עאידה תומא סלימאן: זה נעשה?

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, בואו נתחיל עם קבוצת הזכאים ואחר כך נעבור לקבוצת הלא זכאים.

<רות מנע: ניוד של זכאים מישוב לישוב, הוא יותר מורכב.

<רות מנע: בסך הכול מה שאת מעבירה מישוב לישוב, זה נטל על רשות מקומית, על רשות רווחה.

<רות מנע: אנחנו נתקלים בהתנגדויות מטורפות של ראש העיר ויש רשויות רווחה שבצדק לא מוכנות לקלוט תחת חסותן.

עאידה תומא סלימאן: אם כן, למען נוחיות הפוליטיקאים.

<רות מנע: לא, זאת לא נוחיות.

עאידה תומא סלימאן: למען נוחיות הפוליטיקאים, ראש העיר או מי מטעמו, לא נותנים לזכאים דירות?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה את זה.

<רות מנע: זה נושא של ניוד זכאים ממקום למקום.

<רות מנע: אפשר לפתוח את זה ולראות.

<רות מנע: יש לו את היתרונות שלו ויש לו את החסרונות שלו.

<רות מנע: אם אתם רוצים שנשב ונדון על זה, זה באמת נושא מאוד רחב.

<קריאה: הוא קריטי.

<קריאה: אנחנו מדברים על הזכאים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על אנשים שאין להם קורת גג.

<רות מנע: אני יכולה להגיד לך שהם לא רוצים לעבור.

<קריאה: זה משהו אחר.

<קריאה: עכשיו אמרת משהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: יש הבדל בין זה שיש מדיניות ואנשים מסרבים לבין מה שהוצג בפני עכשיו שזאת מדיניות אחרת.

עאידה תומא סלימאן: מה שהוצג בפני עכשיו זה שלא מציעים ניוד, שהמדיניות היא לא להתחיל בניוד אלא נשארים בתוך העיר עצמה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזאת טעות גדולה כי בעצם אנחנו שמים קטגוריה חדשה שלא כתובה בשום מקום, או שאתה בן המקום או שאתה לא מקבל.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא כתוב בשום מקום ואי אפשר לפסוח על זה.

עאידה תומא סלימאן: לא מתחילים מבצע לאלה שא זכאים כאשר לא פותרים את הבעיה של הזכאים.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל מתחילים בזכאים.

עאידה תומא סלימאן: לא שאני מסכימה במאה אחוזים על איך קובעים מי זכאי ומי לא זכאי, אבל בואו נתחיל עם זה.

עאידה תומא סלימאן: מי שנקבע שהוא זכאי, נפתור את הבעיה שלו ואחר כך נתרחב.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה נושא שאני אעקוב אחריו.

עאידה תומא סלימאן: בלתי אפשרי לעבור על מדיניות כזאת.

<רות מנע: רשמתי לפני את מה שביקשה יושבת ראש הוועדה ואני אעלה את זה במשרד.

<רות מנע: דיור ציבורי.

<רות מנע: עלו כאן הרבה מאוד טענות לעניין הזה של דיור ציבורי.

<רות מנע: אני רק רוצה לפתוח ולומר שזאת לא אידיאולוגיה אצלנו לא לאשר דיור ציבורי למשפחות בלי ילדים.

<רות מנע: אנחנו גוזרים את הקריטריונים שלנו משאבים מוגבלים, ממגבלות תקציביות מאוד מאוד מגבילות ומזה אנחנו בונים קריטריונים.

<רות מנע: אנחנו מאשרים זכאות לדיור ציבורי לפי יכולת השתכרות של משפחה.

<רות מנע: אם המשפחה מתקיימת מקצבת הבטחת הכנסה או מנכות, היא מקבלת זכאות לדירה.

<קריאה: ומספר ילדים.

<רות מנע: אין לנו יכולת לעשות מבחני הכנסה לאנשים.

<רות מנע: במשך שנים למדנו את הסוגיה הזאת של מבחני הכנסה ומה שביטוח לאומי עושה בנושא של הבטחת הכנסה, כיוון שלקבוצות האלה הוא עושה מבחני הכנסה על בסיס שוטף, לנו ברור - - -

מיכל רוזין: הוא עושה גם לכאלה שמקבלות מזונות?

<רות מנע: הוא לא עושה להן.

מיכל רוזין: זהו.

מיכל רוזין: הוא לא עושה להן ואז הן אוטומטית לא זכאיות.

<רות מנע: לפני כשנתיים זה צף ועלה.

<רות מנע: נפגשנו עם הביטוח הלאומי וביקשנו לראות איך אנחנו יכולים לגרום לכך שיעשו מבחני הכנסה גם לקבוצת המזונות ונוכל גם את זה להכניס לקריטריונים.

<רות מנע: זה לא צלח.

<רות מנע: נפגשנו עם ביטוח לאומי וגם עם שירות התעסוקה כדי לראות אם הם יסכימו לעשות את הניסיון גם דרך שירות התעסוקה.

<רות מנע: זה לא צלח.

<רות מנע: לכן חזרנו שוב לעניינים שלנו.

<רות מנע: מה שהצלחנו לעשות זה שכאשר חד הורית מגיעה לביטוח לאומי ויש לה הסכם גירושין והיא זכאית למזונות, היא תוכל ותהיה רשאית לבחור לעבור להבטחת הכנסה.

מיכל רוזין: זאת לא בעיה של משרד הבינוי והשיכון.

מיכל רוזין: צריך כאן את ביטוח לאומי.

מיכל רוזין: זאת בעיה עם הביטוח הלאומי.

עאידה תומא סלימאן: הביטוח הלאומי בחר לא להגיע לישיבה הזאת.

<רות מנע: אני רוצה לסיים את דברי כי נאמרו כאן דברים שלא היו מדויקים.

<רות מנע: אני רוצה לדייק בעובדות.

<רות מנע: הצלחנו להגיע אתם להסכמה שבכל מקום שאישה מגיעה, הם יגידו לה שהיא יכולה לבחור להגיש בקשה להבטחת הכנסה כי קודם לכן הם לא אמרו לה.

<רות מנע: ברגע שהיה לה הסכם גירושין למזונות, הם ישר ניתבו אותה למסלול של מזונות.

<רות מנע: זה יצר מצב שההורה העצמאי יכול היה לבחור לעצמו באיזה מסלול הוא הולך.

<רות מנע: לגבי המקרה ששני הציגה שאנחנו לא סופרים את תקופת המזונות, אני רוצה להזכיר לך, שני, שבעקבות הבג"ץ הזה הוצאנו הנחיה, אני בעצמי תיקנתי את הנוהל, שאומרת שאם האישה הייתה תקופה במזונות ואחר כך בהבטחת הכנסה, התקופה נספרת לה ברצף ואנחנו עושים את זה.

<רות מנע: אם האישה קיבלה מזונות ובשלב מסוים היא עברה להבטחת הכנסה, היא הרי צריכה לצבור איזשהו ותק, אנחנו סופרים לה את תקופת המזונות.

<רות מנע: זאת הנחיה כתובה וברורה.

<רות מנע: אם אין לך אותה, אפשר לשלוח לך אותה.

עאידה תומא סלימאן: מתי היא יצאה?

<רות מנע: היא קיימת כבר למעלה משנה וחצי.

<רות מנע: ממש אחרי הבג"ץ.

<רות מנע: עוד נקודה שאני רוצה לדייק בה.

<רות מנע: רן אמר שמשרד השיכון מחשיב ילד עד גיל 18.

<רות מנע: לא נכון.

<רות מנע: עד גיל 21.

<רות מנע: אצלנו משפחה לכל דבר ועניין היא עם ילד עד גיל 21.

<חני פוזיוב: מי שמשרת בצבא.

<רות מנע: לא משנה.

<רות מנע: גיל 21.

<רות מנע: אנחנו לא בודקים.

<רות מנע: ילד שמשרת בצבא והוא בגיל 22, הוא מקבל מאתנו סיוע בשכר דירה עד שהוא גומר את הצבא.

<רות מנע: זאת הרחבה של הנושא הזה.

<רות מנע: אם כן, זה עד גיל 21 ולא עד גיל 18.

מיכל רוזין: זה נכון בשטח?

מיכל רוזין: נראה לי שרן מלמד שמייצג את ידיד לא יגיד משהו שהוא לא נכון?

<רות מנע: אנחנו הוצאנו את זה בעקבות הבג"ץ.

<חני פוזיוב: זה עד גיל 21.

<חני פוזיוב: מה קורה עם ילד שלומד ואחרי זה הוא מתגייס לצבא והוא בגיל מאוחר יותר?

<חני פוזיוב: זאת הבעיה.

<חני פוזיוב: במקרה כזה, הילדים האלה לא נקראים הילדים שלנו.

<חני פוזיוב: הוא סטודנט, הוא לומד בכיתה י"ג ו-י"ד כי הוא רוצה להמשיך ללמוד הנדסה כך שרק אחר כך הוא מתגייס לצבא.

<חני פוזיוב: אני צריכה לממן אותו.

<חני פוזיוב: אתה תיתן לו, אתה תעשה לו, אתה תממן אותו אבל אף אחד לא מכיר בו.

<חני פוזיוב: הוא לא נכלל בילד אחד.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד לכם משהו אישי.

מיכל רוזין: זה נורא טראומתי לקבל את המכתב מביטוח לאומי שאומר שהילד שלך הוא כבר לא שלך בגיל 18.

מיכל רוזין: זה קרה לי לפני מספר חודשים וזה נורא עצוב.

מיכל רוזין: הוא עדיין אוכל אצלי יותר משאר הילדים שכן מממנים אותם אבל בגיל 18, זהו, הוא כבר לא שלך.

עאידה תומא סלימאן: יש הרבה אנשים שביקשו את זכות הדיבור ואני רוצה לתת להם.

עאידה תומא סלימאן: הייתה תשובה בקשר לאחד הנושאים שהעלית בעניין מזונות ולחשב את התקופה.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שתשתמשי במילה הזאת.

<שני רבינוביץ': אני אבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה לבדוק.

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם אין לך הוראה כזאת, היא חייבת להוציא אותה כי היא כבר הודיעה עליה כאן.

<שני רבינוביץ': אני אשתמש בפרוטוקול.

<שני רבינוביץ': עצם העובדה שדיברו על זה בעבר - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, לא נתתי לך זכות דיבור.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: רצית לומר עוד משהו?

<רות מנע: לא.

<רות מנע: אני חושבת שהתייחסתי לכל.

עאידה תומא סלימאן: יש עוד נשים שרוצים להעלות עוד נושאים.

<רות מנע: אם יעלה עוד משהו, אני אגיב.

מיכל רוזין: היא לא הגיבה על סיוע בשכר דירה ועל הבעיות בתשלומים שאני העליתי.

עאידה תומא סלימאן: סיוע בשכר דירה שלא עובר בזמן בגלל כל מיני בעיות טכניות.

<רות מנע: לפני כמה חודשים העלינו מערכת חדשה לסיוע בשכר דירה שאמורה לשפר ולייעל את השירות למקבלי סיוע בשכר דירה.

<רות מנע: יצאנו למכרז לחברות שכר דירה וזכו בהם שלוש חברות – מגער, מילגם ואבידר שאמורות לספק את הסיוע הזה.

<רות מנע: מטבע הדברים במערכת חדשה שעולה לאוויר, יש פה ושם תקלות.

<רות מנע: אנחנו משחררים סיוע בשכר דירה פעמיים בחודש, נכון, ב-5 לחודש וב-25 לחודש.

<רות מנע: אישה שלא קיבלה כאן, היא תקבל שם.

<רות מנע: אנחנו עובדים ימים כלילות, הפקידים שלנו, כדי להזרים את הכספים ובזמן.

<רות מנע: יכול להיות שיש תקלות, יכול להיות שהם לא מקבלים בזמן, אבל אנחנו מדביקים את הקצב ואנחנו משלמים רטרואקטיבית עד השקל האחרון לכל מי שמגיע לו.

מיכל רוזין: מה היא עושה בינתיים?

<קריאה: מה אני עושה במשך ארבעה חודשים?

<קריאה: מגיעים לחרפת רעב.

<רות מנע: אני מוכנה לבדוק כל מקרה שלא קיבל בזמן.

<רות מנע: אלה לא כמויות.

מיכל רוזין: אומרים לה שהיא תקבל אבל עשרה ימים עוברים ועשרה ימים הם קריטיים.

<קריאה: אני מדברת על ארבעה חודשים.

מיכל רוזין: אני מדברת על אלה שבאופן קבוע הכסף לא נכנס.

עאידה תומא סלימאן: מתי אתם תסיימו את ההכנות שלכם למעבר הזה?

<רות מנע: אנחנו כבר בשיאו של המעבר.

<רות מנע: התקלות האלה הן בשוליים.

<רות מנע: אנחנו משפרים כל יום.

<רות מנע: אנחנו משקיעים בנושא של המערכת משאבים מאוד מאוד גדולים.

עאידה תומא סלימאן: אני הבנתי שמשקיעים ומשפרים.

עאידה תומא סלימאן: אני שואלת מתי מסתיים התהליך הזה?

עאידה תומא סלימאן: מתי כולם יקבלו בזמן?

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל יש זמן מסוים שמסיימים.

<רות מנע: אני מקווה שבתוך חודשיים אנחנו נצמצם את הפערים.

<רות מנע: מאוד מקווה.

עאידה תומא סלימאן: זאת לא תשובה.

עאידה תומא סלימאן: נצמצם את הפערים, זה לא אומר לפתור את הבעיה.

<רות מנע: נצמצם את הפערים ובצורה כזאת כולם יקבלו.

עאידה תומא סלימאן: יש רשימה של אנשים שצריכים לקבל כסף.

<רות מנע: הם מקבלים.

עאידה תומא סלימאן: מדברים כאן על בעיה של איחורים ולא איחורים של עשרה ימים או עשרים ימים כפי שזה הוצג אלא לפעמים ארבעה חודשים.

עאידה תומא סלימאן: הבנו שיש מעבר לחברות שצריכות לפעול.

עאידה תומא סלימאן: זאת רשימה של שמות, של מספרי חשבון, של העברות בנקאיות שאפשר לסיים אותן ולתקן אותן תוך חודש.

עאידה תומא סלימאן: עברו ארבעה חודשים ואני חושבת שאסור שזה ייסחב יותר.

עאידה תומא סלימאן: אמור להיות חודש גג כדי לסיים את העברת המידע הזה וכדי שאנשים יקבלו את הכסף שלהם בזמן.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבעיניים שלי או בעיניים של מישהו אחר אלף שקלים זה לא משהו בשמים, אבל זאת הכנסה שלמשפחות מסוימות מהווה שלושים אחוזים מההכנסה החודשית שלהן.

עאידה תומא סלימאן: זה תוקע אותן וכך הן צוברות חובות.

<רות מנע: רשמתי לפני את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני אעקוב אחרי הנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שתוך חודש ימים יסתיים הנושא הזה.

מיכל רוזין: יש עוד דבר שהיא לא ענתה עליו.

מיכל רוזין: אני יודעת שהמדיניות של השר הקודם, ובצורה מפורשת הוא ענה לי על כך בשאילתה במליאה, הייתה שהם מעדיפים, בשל כל הבעיות עם הדיור הציבורי, הדירות, השיפוץ וכולי, את המסלול של סיוע בשכר דירה.

מיכל רוזין: לכן הם גם העלו חלק מהסכום.

מיכל רוזין: מעבר להשלכות החברתיות הקשות וגם על שוק הנדל"ן, כי כשאתה משלם לאנשים, אתה בעצם מעלה את הביקוש לשכר דירה, ואני יודעת שהעלו אותו.

מיכל רוזין: האם זה נכון שבפועל, בשטח, אומרים לנשים שלא יירשמו לרשימת המתנה?

מיכל רוזין: אני יודעת שזאת לא הוראה מלמעלה אבל אני אומרת לך שהרבה מאוד נשים פונות אלי ואומרות לי שאמרו להן אל תירשמי, תקבלי סיוע בשכר דירה ואם תירשמי, לא תקבלי סיוע.

<קריאה: זה נכון.

מיכל רוזין: את יכולה לקחת על עצמך לבדוק את זה?

מיכל רוזין: אני מבינה שזאת לא הנחיה מלמעלה.

מיכל רוזין: האם את יכולה לבדוק שאכן זה נעשה בפועל?

<רות מנע: מגיעות אלי בקשות לוועדות חריגים.

<רות מנע: אני יושבת בוועדות חריגים ואני רואה את הבקשות האלה.

<רות מנע: הן מבקשות גם דירה, גם סיוע בשכר דירה והן מנצלות את כל האופציות.

<רות מנע: הן כן מגישות את הבקשות.

<רות מנע: זאת לא הוראה.

עאידה תומא סלימאן: אבל מי שאמרו לה לא להירשם, בטח לא תגיע הבקשה שלה אליך.

<רות מנע: יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לברר.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לך שזאת לא המדיניות של השר.

מיכל רוזין: לא אמרתי שזאת מדיניות השר.

מיכל רוזין: אמרתי שבפועל זה מה שקורה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה למצוא פתרון.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתבדקי את העניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לתת דוגמאות למקומות בהם המליצו לנשים לעשות את זה ואתם תבדקו האם במקומות האלה קיים דבר כזה.

מיכל רוזין: אני חושבת שפקידים לוקחים על עצמם.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות.

<רות מנע: תני לי את המקרים ואני אבדוק.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש מטלי ודוד גדי, דיירים בדיור ציבורי.

<דוד גדי: אני אתחיל ואחר כך אשתי תמשיך.

עאידה תומא סלימאן: אבל קצר.

<דוד גדי: מאוד קצר.

<דוד גדי: אנחנו מתרגשים קצת.

<דוד גדי: הרקע הכללי שלנו הוא שאנחנו משפחה בת שבע נפשות, גרים בדרום תל אביב בדירה בת 44 מטרים מרובעים.

<דוד גדי: כרגע אנחנו זכאים לסיוע בשכר דירה וגם מקבלים אותו אבל מאז חמש שנים שאנחנו נמצאים בתהליך הזה, אפילו הצעה אחת לא קיבלנו.

<דוד גדי: יש לנו גם ילד נכה ויש לנו עוד הרבה מאוד בעיות.

<דוד גדי: אשתי תתאר לכם אותן.

עאידה תומא סלימאן: טלי, את נמצאת כאן במקום ידידותי.

עאידה תומא סלימאן: את יכולה לדבר.

<טלי גדי: היינו בארצות הברית כמה שנים וחזרנו כי רצינו שהילדים יגדלו בארץ.

<טלי גדי: קשה לנו מאוד במשך חמש השנים האחרונות בגלל כל העלייה במחירי הדיור.

<טלי גדי: בחיים לא נזקקנו לסיוע וגם נפשית קשה לבקש את הסיוע הזה.

<דוד גדי: הצפיפות בבית מאוד מאוד קשה ומשפיעה על מערכות היחסים גם ביני לבין אשתי וגם ביני לבין הילדים וכל המערכת.

<טלי גדי: מאוד קשה.

<טלי גדי: הילדים רוצים להכין שיעורים, ללמוד למבחנים, להביא חברים והכול ממש לחץ.

מירב בן ארי: איפה אתם גרים בתל אביב?

<דוד גדי: בשכונת עזרא בתל אביב.

<טלי גדי: הוא נפל מסולם ויש לו שבר בגב.

<טלי גדי: יש לי בן עם נכות שמבחינת הביטוח הלאומי כמובן מערימים קשיים.

<דוד גדי: מבחינת ההכרה.

<טלי גדי: כן, בהכרה.

<טלי גדי: זה ממש קשה.

<טלי גדי: את לא יודעת לאן להתקדם.

<טלי גדי: אני עובדת עכשיו בעיריית תל אביב, אני עובדת עם אוטיסטים ואני רוצה להתקדם.

<טלי גדי: הביטוח הלאומי מגביל את ההכנסה ל-4,500 שקלים לשבע נפשות.

<טלי גדי: אני כבר שנתיים אפילו את גמול א' לא מקבלת לתואר כי אני לא רוצה לקבל ולעבור את הסכום כי יוציאו אותי מהדיור הציבורי.

<טלי גדי: אפילו שעות נוספות אני לא רושמת כי יוציאו אותי ואני כבר לא אוכל לקבל את הסיוע בשכר דירה.

<טלי גדי: יש לי ילד עם טיפולים, עם קוצב לב.

<קריאה: הם אוהבים עוני.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב אנחנו מכירות את הבעיה אבל כל פעם לשמוע מחדש?

עאידה תומא סלימאן: הלוואי והייתי יכולה לדבר בערבית עכשיו כדי לבטא את עצמי יותר טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת לך שזה מאוד חורה לי לשמוע שמישהי חייבת לוותר על הזכאות שלה לתגמול בגין עבודה שעשתה.

<טלי גדי: אני לא מבקשת שעות נוספות.

<טלי גדי: אני לא רושמת את השעות הנוספות כי אני יודעת שזה יקפיץ אותי בעוד 200-300 שקלים ואז ה-258 שקלים בהבטחת הכנסה יורידו אותי מהשכירות.

<טלי גדי: אני צריכה לגדל ילד עם קוצב לב מגיל שלוש, ילד שיש לו חוסר קולוגן ושמתפוצץ לו העור מכל נפילה וזה אומר בתי חולים.

<טלי גדי: זה לא שאני הולכת לטייל בשעות הפנאי שלי אלא מרופאים לרופאים, לטיפולים וכולי.

<טלי גדי: מרגישים לחץ.

<רות מנע: מה גובה שכר הדירה שאתם מקבלים?

<דוד גדי: 3,000 שקלים.

<טלי גדי: 2,850 שקלים.

<דוד גדי: אשתי אשת חינוך שמאוד מאוד משקיעה בילדים.

<טלי גדי: אנחנו מאוד משקיעים בילדים.

<טלי גדי: אני יכולה לתרום לקהילה, אני יכולה לתרום הרבה יותר.

עאידה תומא סלימאן: אני מבטיחה לך, למרות שהשר לא מהמפלגה שלי, שאני אלחץ על חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני אתקשר אתם לבד.

מירב בן ארי: חבל שצריך להגיע למעמד הזה.

עאידה תומא סלימאן: חבל, אבל העיקר.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד שמחה שחברת הכנסת בן ארי תיכנס לתמונה ותנסה לפתור את הבעיה הזאת.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לפתור את הבעיות של כלל האנשים ולכן אני חושבת שמה שאנחנו צריכים לעשות בוועדה - - -

<קריאה: אין לך תקציב.

עאידה תומא סלימאן: זה נכון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו משמיעים את הקולות כדי ללמוד על הבעיות אבל התפקיד שלנו הוא לפתור את הבעיה העיקרית שמונעת מאנשים כן לקבל את מה שמגיע להם ולא לפחד לקבל את זה ואז לאבד שכר דירה או הבטחת הכנסה.

עאידה תומא סלימאן: הבעיה כאן היא הביטוח הלאומי ולצערי הרב הם לא הגיעו לדיון למרות שהוזמנו.

עאידה תומא סלימאן: כנראה הם ידעו מה מחכה להם.

מירב בן ארי: הייתי בעוד ועדה אליה הם הוזמנו ולא הגיעו.

עאידה תומא סלימאן: הם יודעים מה מחכה להם ולכן עדיף להם לא להגיע.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נארגן ישיבה מיוחדת עם הביטוח הלאומי כדי לפרוס בפניו את כל הבעיות.

<קריאה: גם משרד הרווחה.

<קריאה: הם לא מקלים על חיי האנשים.

<קריאה: אולי צריך לתקן את חוק המזונות.

מירב בן ארי: אל תדאגי.

מירב בן ארי: גם על זה אנחנו עובדים.

עאידה תומא סלימאן: סליחה.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי באמצע דבריי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נצביע בעד, לא חשוב מי יביא את החוק.

עאידה תומא סלימאן: אני אקיים ישיבה עם הביטוח הלאומי כדי שנביא בפניו את כל הבעיות האלה וננסה לשנות.

עאידה תומא סלימאן: את כל החקיקה האפשרית, להציע אותה ולהיעזר באנשים מתוך הקואליציה כדי שההצעות האלה לא ייפלו וכן נקבל תמיכה.

עאידה תומא סלימאן: בעניין משרד הרווחה.

<מיטל כהן: אף גורם במדינה הזאת, אף גורם בממסד הזה, לא מתייחס למצב הקשה שלנו.

<מיטל כהן: אני עם שני ילדים.

עאידה תומא סלימאן: בלי שתירשמו בפרוטוקול, אי אפשר לנהל את הדיון בצורה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: תציגי את עצמך ותדברי.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לך את רשות הדיבור כי אני רואה שממש בוער לך.

<מיטל כהן: סליחה על ההתפרצות.

<מיטל כהן: אנחנו מדברים כאן על מעמד האישה.

<מיטל כהן: אני מובילת מאבק בצוות דיור ציבורי ואני מלווה מספר גדול של נשים בכל הארץ.

<מיטל כהן: יש לנו קבוצות מאבק שפרוסות בכל הארץ.

<מיטל כהן: אחד המקרים הקשים ביותר שאישה עוברת זה להיות גרושה עם ארבעה ילדים, שניים מהם במצב של ספקטרום אוטיזם, אחד מהם בסכנת חיים ומוצמד לבלון חמצן.

<מיטל כהן: היא נאלצה לעבור מחדרה, שם היא שילמה 1,600 שקלים שכירות, לתל אביב, שם היא משלמת 5,200 שקלים שכירות.

<מיטל כהן: הסיוע בשכר דירה לא עוזר לה, הרווחה לא עוזרת לה והמצב שלה הוא כזה שעוד מעט היא הולכת לרחוב.

<מיטל כהן: היא מספר אחד בתור המתנה בתל אביב.

<מיטל כהן: שר השיכון אומר שהוא עכשיו הולך לקנות אלף דירות ואני רוצה שאת הדירה הראשונה, אם הוא באמת מדבר על שינוי, יקנה לגברת מריה חסדיה כדי שלא תהיה עם הילדים החולים שלה ברחוב.

<מיטל כהן: זה מה שאני רוצה.

<מיטל כהן: זה מה שאני דורשת.

<מיטל כהן: מכל אלף הדירות, אני רוצה דירה אחת בתל אביב שעונה על הצרכים של ילדים נכים.

<מיטל כהן: ילדים נכים פטורים מלחכות בתור ואני לא רוצה שהם יגיעו למצב שהם יהיו ברחוב.

<מיטל כהן: עוד שלושה חודשים היא בחוץ.

<מיטל כהן: אין לה 5,200 שקלים לשלם שכירות.

<מיטל כהן: גם כך היא הגיעה לחרפת עוני.

<מיטל כהן: פקידות סעד מאיימות עליה.

<מיטל כהן: רק בשבוע שעבר היו לה ועדות החלטה לגבי הילדים שלה.

<מיטל כהן: למה?

<מיטל כהן: אנחנו רוצים לחיות.

<מיטל כהן: למה?

<מיטל כהן: אנחנו מגדלים את הילדים שלנו בכבוד.

<מיטל כהן: אנחנו רוצים קרקע יציבה.

<מיטל כהן: מי ראוי יותר ממנה לקבל את הדירה?

<מיטל כהן: תגידו לי מי ראוי יותר ממנה לדיור ציבורי.

עאידה תומא סלימאן: כמה זמן היא ממתינה לדירה?

<מיטל כהן: היא ממתינה מעט זמן כי כשהיא הייתה הולכת למשרדים – ממתינה שנה וחצי – היו אומרים לה.

<מיטל כהן: תגידי מה היו אומרים לך.

<מרים חסדיה: בעמידר חדרה: את לא זכאית, אין לך מה להגיש לשום דבר, לא ועדת חריגים ולא כלום.

עאידה תומא סלימאן: ולכן לא הגשת לפני כן.

<מרים חסדיה: כן.

עאידה תומא סלימאן: השאלה המהותית היא אם אלה שקיבלו דירות בשנה וחצי האחרונות היו יותר זכאים ואם התור בהמתנה, זה מה שקובע.

<רות מנע: כמה מלים על המקרה אותו אני מכירה.

<רות מנע: אני מכירה את המקרה וליוויתי אותו מקרוב.

<רות מנע: הם גרו בחדרה והיו זכאים לדירה ציבורית בחדרה.

<רות מנע: בשלב מסוים הם עברו לתל אביב.

<מיטל כהן: בגלל הסכנה לילדים.

<רות מנע: לא שאלתי למה הם עברו.

<רות מנע: הם עברו לתל אביב ואנחנו הבנו את הצורך הזה של המעבר מחדרה לתל אביב ואת המגבלות של הילדים.

<רות מנע: אישרנו להם דירה בתל אביב, המתנה בתור, ואפילו, למרות שהיא זכאית רק לדירת שלושה חדרים, אישרתי לה בוועדה דירת ארבעה חדרים.

<רות מנע: שוב, מלאי הדירות שלנו מצומצם והאנשים האלה נכנסים לתור ומחכים.

<רות מנע: אני לא זוכרת איפה היא בתור.

<מיטל כהן: מספר אחד.

<רות מנע: אם את בדקת, כנראה שאת כן יודעת.

<רות מנע: אנחנו נמצאים במהלך של רכישת דירות למלאי ולזכאים.

<רות מנע: תירכש דירה, דירת ארבעה חדרים - - -

<מיטל כהן: מתי?

<רות מנע: אנחנו כל הזמן רוכשים דירות.

<רות מנע: כל הזמן.

<רות מנע: את לא מכירה את כלל הזכאים.

<רות מנע: יש לנו 2,400 זכאים ואנחנו כל הזמן רוכשים דירות.

<רות מנע: כל דירה שנרכשת, עוברת לזכאי.

<רות מנע: ברגע שתירכש דירה.

<רות מנע: אני אקח על עצמי את הבדיקה של המשפחה כדי לראות איפה יש התאמה בין הרכישה.

מיכל רוזין: 2,400 זכאים בתור?

<רות מנע: יש לנו 2,400 חסרי דירה זכאים בתור בכל הארץ.

מירב בן ארי: לא רק בתל אביב.

<רות מנע: לא.

<רות מנע: בכל הארץ.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה עכשיו שהיא מספר אחד בתור.

<רות מנע: לדירת ארבעה חדרים.

<מיטל כהן: מספר אחד בתל אביב.

<רות מנע: כן.

עאידה תומא סלימאן: אם היא רוצה בתל אביב.

<מיטל כהן: היא חייבת.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, לא חשובה עכשיו הסמנטיקה אם היא רוצה או חייבת.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לבקש.

עאידה תומא סלימאן: דלית, קחי את מספר תעודת הזהות והשם המלא.

עאידה תומא סלימאן: אני אעקוב אחרי המקרה הזה באופן אישי ואני רוצה לדעת מתי היא תקבל את הדירה הראשונה שנרכשת בתל אביב ומתאימה לה.

עאידה תומא סלימאן: אחר כך אני ארצה לבוא לבקר ולברך על הדירה החדשה.

<רות מנע: אני רק רוצה לומר שמספר אחד, אני לא זוכרת אבל מיטל אומרת.

<רות מנע: אני אלך למשרד ואני אבדוק.

<רות מנע: אני לא יודעת אם היא מספר אחד בתור.

<קריאה: יותר מטרידה אותי הרווחה.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: על כל הנושא של הרווחה נדבר אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: גברת הגר שרן מעמידר.

עאידה תומא סלימאן: היו הרבה טענות.

<הגר שרן: ברשותך, אני רוצה להתייחס לשני דברים.

<הגר שרן: קודם כל, למה שחברת הכנסת רוזין אמרה.

<הגר שרן: אני מוכנה לבדוק את זה.

<הגר שרן: זה מקרה ספציפי אבל זה לא נראה לי הגיוני.

עאידה תומא סלימאן: על איזה מקרה על מדברת?

<הגר שרן: היא אמרה שאומרים לנשים לא להגיש.

עאידה תומא סלימאן: היה יותר ממקרה אחד.

<הגר שרן: אני אומרת שמשהו כאן

<הגר שרן: לא נראה הגיוני מכיוון שאישה שמבקשת ונמצאת זכאית לדירה בדיור הציבורי, באופן אוטומטי הסיוע בשכר דירה שלה גדל.

<הגר שרן: זה לא כל כך הגיוני אבל צריך לבדוק.

<חני פוזיוב: אני יכולה להגיד לך שבדימונה יותר מ-35 נשים - - -

<הגר שרן: רגע.

<הגר שרן: אני אתייחס לדימונה.

<הגר שרן: המקרה של דימונה.

<הגר שרן: אני חייבת לתקן מכיוון שנעשה כאן מבצע מאוד יפה של שר השיכון ושל חברת עמידר אבל לקחו את זה לכיוון מאוד לא נכון והטעו את הוועדה.

<הגר שרן: המבצע בדימונה היה.

<הגר שרן: היו שם דירות סגורות כאשר כל השנים דווקא הפורום של דיור ציבורי צעק וזעק שיש כאן דירות סגורות, תנו אותן.

<הגר שרן: הדירות האלה שופצו על ידי חברת עמידר במהירות שיא.

<חני פוזיוב: עדיין לא ניתנו.

<הגר שרן: יש כאלה שהן בתהליך.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להקשיב.

<הגר שרן: בהוראתו של השר הן שופצו עד החגים.

<הגר שרן: יש כאלה שצריך לסיים אותן כי מדובר בכמות גדולה של שיפוצים.

<הגר שרן: הדירות האלה ניתנות לאנשים שלא שפתאום מצבם הסוציו אקונומי שלהם טוב אלא הם פשוט על פי הכללים הקשים לא זכאים.

<הגר שרן: הרי הכללים מאוד קשים בגלל המחסור בדירות.

<הגר שרן: בא משרד השיכון ואמר שנגמיש את הקריטריונים.

<הגר שרן: אם בעיר הזאת אין צורך ואין רשימת ממתינים בדיור הציבורי, בואו ניתן את הדירות, נרד דרגה אחת למטה וניתן לעוד אנשים.

עאידה תומא סלימאן: גברתי, את לא שינית את המידע שקיבלתי.

<הגר שרן: שיניתי.

<הגר שרן: הדבר הזה שאת אמרת, לא נכון שמי שגר בעפולה ואין לו דירה והוא זכאי לדיור הציבורי וירצה לעבור לדימונה, לא יאשרו לא לעבור לדימונה.

<הגר שרן: זאת אומרת, מי שזכאי.

עאידה תומא סלימאן: מי שגר בעפולה לא אמור לדעת איזה דירות קיימות לא בדימונה ולא במקום אחר.

עאידה תומא סלימאן: זה התפקיד שלכם.

<הגר שרן: נכון ומיידעים אותם.

עאידה תומא סלימאן: נאמר באופן הכי ברור בנושא הניידות ולזה הגבתי ואני חושבת שמשרד השיכון יש לו את הסמכות לדבר על הנושא של מדיניות הניידות, יותר מאשר עמידר.

<הגר שרן: לא.

<הגר שרן: האשימו כאן את עמידר כאילו עמידר לא נותנת מידע.

עאידה תומא סלימאן: תעני על מה שאמרו לגבי עמידר ולא על משרד השיכון.

<הגר שרן: אני אומרת.

<הגר שרן: היא דיברה על עמידר בדימונה ועל זה גברתי אני עונה.

<הגר שרן: לא יהיה מצב שבן אדם זכאי לדירה ויש שם דירה והוא לא יקבל אותה.

<קריאה: כן.

<קריאה: ארבעים מטרים.

<הגר שרן: זה לא נכון.

עאידה תומא סלימאן: אני מרגישה כמו שופט כאשר עכשיו זאת המילה שלך מול המילה שלה.

<הגר שרן: תבדקו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל לידי מידע, רשימה של שלושים האנשים שאמרת שקיימים ואני הולכת לבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקבל מידע מאיזה מקומות באים האנשים האלה.

<קריאה: יש כאן דוגמה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני רוצה לקבל את המידע באיזה מקומות המליצו לנשים לא להירשם כדי שמשרד השיכון יבדוק אותן מול המקומות האלה.

עאידה תומא סלימאן: דבר שני, אני רוצה לשמוע מה בדיוק הסיפור.

<קריאה: אני גרושה ואם לארבעה ילדים קטנים מתחת לגיל 18.

<קריאה: בבית בו אני קרה אי אפשר לגור.

<קריאה: התקרה, השיש, ארונות המטבח – הכול מצולם.

<קריאה: הבן שלי ישן צמוד לגז הבישול בתוך המטבח.

<קריאה: הבעיה היא בעיה סוציאלית מאוד קשה.

<קריאה: יש רמת סיכון מאוד גבוהה ואני לא אפרט אותה בפורום הזה.

<קריאה: פניתי לעמידר לא פעם ולא פעמיים.

עאידה תומא סלימאן: זה בדימונה.

<קריאה: כן.

<קריאה: פניתי לעמידר לא פעם ולא פעמיים.

<קריאה: הבקשה שלי למעבר לדירה יותר גדולה וגם בגלל האזור, נדחתה.

<קריאה: הבית שלי הוא תקני.

<קריאה: זה בסדר שהבן שלי ישן במטבח?

<קריאה: זה בסדר לגור מול נרקומן אליו באים לספק את הצרכים כל מיני אנשים?

<קריאה: השכונה מוכרת בדימונה כשכונת מצוקה, אלימות, אלכוהוליזם, סמים.

<קריאה: אי אפשר לעשות שום צעד למכולת כי יש שם סמים ואלכוהוליסטים יושבים שם.

<קריאה: בנוסף לזה, פניתי לעמידר אין ספור פעמים והנציג שמטפל בו, הוא בעצמו פתח קריאה.

<קריאה: מה שמצחיק כאן זה שעדיין לא הגיעו אלי.

<קריאה: עכשיו, בימי הגשם, אני ישנה כאשר על המיטה שלי בחדר שינה יש נזילה על הראש.

<קריאה: אני חייבת את ההפרדה.

<קריאה: יש לי שלושה בנים ובת.

<קריאה: אני חייבת את ההפרדה בין הילדים.

<קריאה: לא נעשה שום דבר בעניין.

<קריאה: יש תמונות שמתעדות את זה.

<קריאה: אני לא צריכה להגיע למצב שייקחו לי את הילדים על מנת לספק את הרצונות של המעמד הגבוה כי זה לא יקרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת לקבל את הפרטים שלך ואני אעקוב אחרי המקרה שלך.

עאידה תומא סלימאן: יש לך תשובה לגבי המקרה הזה?

<הגר שרן: לא.

<הגר שרן: אני לא מכירה את המקרה הספציפי.

<הגר שרן: אני מוכנה לבדוק אותו.

עאידה תומא סלימאן: את רואה, יש מקרים שאתם לא מכירים.

<הגר שרן: יש שני דברים.

<הגר שרן: ברור שמתוך 45 אלף דירות של עמידר, שעמידר מנהלת, יהיו מקרים כאלה אבל לא כולם.

<הגר שרן: אני מבטיחה לך שהם יטופלו.

<הגר שרן: דבר נוסף.

<הגר שרן: לגבי מעבר דירה, היא מקבלת את התשובה של משרד השיכון באמצעות עמידר.

<הגר שרן: עמידר לא יכולה להחליט לאן את עוברת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: עמידר כן יכולה לשפץ את הדירות.

<הגר שרן: אין ספק.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד משפט אחד.

עאידה תומא סלימאן: באחת הישיבות עת התחלתי לכהן כיושבת ראש, תמיד קיבלתי תשובות מנציגי משרדים כאילו הכול ורוד והכול יפה.

עאידה תומא סלימאן: אני משוכנעת יותר כאשר נציג בא ואומר שהוא שמע משהו, הוא הולך לבדוק אותו וכי הם מנסים להשתפר כל הזמן.

עאידה תומא סלימאן: להציג את הדברים כל הזמן כאילו הכול בסדר, לא.

<הגר שרן: להפך.

<הגר שרן: אף אחד לא מציג את זה כך.

<הגר שרן: בדיוק ההפך.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לגברת אילנית בן יצחק.

<קריאה: חבל שחברות הכנסת יוצאות כי יש נושא שלא דיברתם עליו ואלה הם הזקנים שגרים בדיור הציבורי ולא מסתכלים עליהם.

<קריאה: אני רואה את הבן אדם יושב עם חולדות.

עאידה תומא סלימאן: אתן יכולות להעלות את הנושא כאשר חברות הכנסת יוצאות לעוד דיונים שגם הם חשובים.

עאידה תומא סלימאן: אתם יכולות להעלות את הנושא כי בסופו של דבר הוועדה תעקוב אחרי הנושאים האלה.

עאידה תומא סלימאן: זאת אחת הבעיות כאשר עושים יום כזה ואז הוועדות השונות דנות בנושא.

עאידה תומא סלימאן: כאשר עושים יום כזה מפנים את אור הזרקורים לבעיה, אבל זה אומר שחברי הכנסת נעים מהר מאוד בין כל הוועדות.

<קריאה: במקרה אני הייתי מאושפזת המון זמן ואני ראיתי את זה.

<אורנה פרץ: זה פשוט נורא כואב שמתייחסים אל דיירי עמידר כאילו אנחנו מסכנים.

<אורנה פרץ: אני חייבת להגיד לכם את זה.

<אורנה פרץ: דיירי עמידר לא מסכנים.

<אורנה פרץ: זה לא פייר להתייחס אלינו כאל עניים, כאל מסכנים.

עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי מישהו שמתייחס אליכם בצורה כזאת.

<אורנה פרץ: זה ממש כך.

<אורנה פרץ: מתעלמים מדיירי עמידר וכך מתייחסים אלינו, כאילו אנחנו מסכנים ועניים.

עאידה תומא סלימאן: אבל יש כאלה שהם כן עניים ואני חושבת שעוני הוא לא בושה.

עאידה תומא סלימאן: מי שצריך להתבייש, זה מי שמנהיג מדיניות שמובילה אנשים לחיות מתחת לקו העוני ולא העניים עצמם.

<אילנית בן יצחק: אני גרה בדיור הציבורי וכל חיי גרתי עם אחותי בדירה של 45 מטרים מרובעים ואני מודה לאלוהים על הדירה הזאת.

<אילנית בן יצחק: אני מכירה את הנושא ואני מודה על הזכות שהייתה לי לקורת גג יציבה.

<אילנית בן יצחק: לעצם העניין.

<אילנית בן יצחק: אני חושבת שמכל מה ששמענו, במיוחד חשוב לי לציין לטובת הדוח של עמותת ידיד כי יש לזה משמעות מאוד מאוד נרחבת לנשים.

<אילנית בן יצחק: מה שאפשר להגיד בסופו של דבר אחרי הדיון הזה זה דבר אחד.

<אילנית בן יצחק: נשים שמגיעות למצב שהן צריכות להיפרד מבני הזוג שלהן – סליחה שאני מתרגשת – או שהן אימהות חד הוריות, זה לא משנה אם את ערבייה, חרדית, מתנחלת, אין הבדל.

<אילנית בן יצחק: הנשים באותו מצב.

<אילנית בן יצחק: אני חושבת שבמשך שנים יש הסללה מובנית של נשים.

<אילנית בן יצחק: אם זה להגיע לסף הכנסה נמוך, אסור לך להתקדם בעבודה או לעלות בסף ההכנסה שלך כי לא תהיי זכאית לשכר דירה או למזונות.

<אילנית בן יצחק: יש כאן נשים שבאופן שיטתי, לא רק שהן לא מקבלות תמיכה מבן הזוג שלהן כי אין בן זוג או עורף משפחתי לרוב הנשים האלה, אלא גם באופן סיסטמתי, כשיטה, יש מדינה שמקטינה אותן ובעצם רומסת אותן כאינדיבידואל.

<אילנית בן יצחק: באמצע יש את הילדים וזה הדבר הכי חשוב.

<אילנית בן יצחק: כאשר הילדים חווים אימא רמוסה, שחוקה, שמתמודדת עם מצב שהבן זוג לא נוכח גם ברמה היום יומית וגם בעובדה שהיא לא יכולה לקדם את עצמה, היא לא יכולה להבטיח לילדים שלה קורת גג יציבה, הסמכות ההורית שלה נפגעת, שלא לדבר על המשמעות הכלכלית שאף אחד לא דיבר על מעבר דירה כאשר כל שנה צריך לעבור דירה וזה אומר הוצאות כלכליות שכרוכות בכך.

<אילנית בן יצחק: כאשר מיטל דיברה על ארבעה חודשים שלא מקבלים שכר דירה, ארבעה חודשים כאלה, גברתי ממשרד השיכון, האישה בחוץ.

<אילנית בן יצחק: אין לה רזרבות.

<אילנית בן יצחק: זאת המשמעות.

<אילנית בן יצחק: אישה שלא מקבלת ארבעה חודשים, היא בחוץ.

<אילנית בן יצחק: זה גזר דין מוות עבורה ועבור ילדיה להיות ברחוב.

<אילנית בן יצחק: אין כאן עורף, אין כאן רזרבה.

<אילנית בן יצחק: יש כאן דברים שהם מאוד מאוד מובנים.

<אילנית בן יצחק: חשוב לי שבוועדה הזאת שהיא למעמד האישה, אבל מבחינתי מעמד האישה אלה גם הילדים שלה.

<אילנית בן יצחק: יש כאן חשיבה מאוד חשובה להוציא את הילדים האלה ממעגל העוני.

<אילנית בן יצחק: הם לא בחרו להיות שם, אין צורך להזדרז ולהוציא אותם ממסגרת הבית למסגרות חוץ ביתיות.

<אילנית בן יצחק: צריך שמדינת ישראל תחזיר את הדיור הציבורי לסדר היום ולא במובן של המוחלשים והחלשים אלא כזכות יסוד בסיסית וזאת השורה התחתונה.

<אילנית בן יצחק: קורת גג היא זכות בסיסית יסודית של כל אדם.

עאידה תומא סלימאן: אם שמת לב, דלית אמרה שהיא אהבה את הכותרת של היום.

עאידה תומא סלימאן: ביקשנו שאנחנו נקיים דיון על דיור ציבורי ואני אמרתי, לא, הכותרת של הדיון הזה תהיה חסמים בפני זכות הנשים בדיור כי אני רואה את זה כזכות וכזכות בסיסית אלמנטרית של כל האנשים.

<אילנית בן יצחק: צריך להעצים את הנשים, להוציא אותן מעגל העוני ולא להכניס אותן לשם ולקבע אותן שם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאנחנו מדברות על אותו דבר ואנחנו מאמינות באותם דברים אבל צריך לחפש את הדרך ליישם את זה.

<קריאה: גם לא משנה מספר הילדים.

עאידה תומא סלימאן: יהודית אילנית, הוועדה העממית היפואית, בבקשה.

<יהודית אילני: תודה.

<יהודית אילני: גם הגנה על זכות הדיור.

עאידה תומא סלימאן: הערה אחת.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה אתך שנשים, כשהן נכנסות למעגל הזה, כולן סובלות אבל לצערי הרב כאשר האמצעים והפתרונות שניתנים לנשים הם לא שוויוניים, יש נשים שהבעיות שלהן יותר גדולות משל האחרות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אין דיור ציבורי באוכלוסייה הערבית ויש רק סיוע בשכר דירה ולא לכולן, וכאשר אין משכנתאות, הפתרונות הם לא אותו הדבר.

עאידה תומא סלימאן: כאשר יש לך בית והורסים אותו, גם זה לא אותו הדבר.

עאידה תומא סלימאן: תביני, זה לא נגדך, זה לא נגד מה שאמרת.

עאידה תומא סלימאן: זאת הבהרה וזה תפקידי לייצג את מכלול הנשים.

<קריאה: אני מכבדת את מה שאמרת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי שכאשר אנחנו מדברים על זכות דיור כזכות אלמנטרית, אנחנו מדברים על הזכות הזאת לכלל הנשים ולא רק לקבוצות מסוימות.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אין דיור ציבורי ואין משהו חלופי לדיור הציבורי באוכלוסייה הערבית, חייבים למצוא אותו.

<יהודית אילני: אני רוצה להביא את סיפורה של נלי כדוגמה לקטגוריה עליה לא דיברנו כאשר היא כלל לא זכאית לדיור ציבורי.

<יהודית אילני: נלי היא חולת סרטן השד, היא אימא לארבעה ילדים קטנים, בעלה מעזה, גר בעזה וכניסתו לא מותרת ולכן בעצם היא משפחה חד הורית אבל היא אפילו לא זכאית לדיור ציבורי מאחר והיא כביכול נשואה ומשרד השיכון לא מסתכל על נשים שבעליהן לא מכאן.

<יהודית אילני: היא אזרחית.

<יהודית אילני: היא וילדיה מתגוררים, כאשר היא מקבלת כימותרפיה קשה מאוד, בצריף נוראי ביפו שהוא חצי שרוף כי החשמל לא היה תקני.

<יהודית אילני: על מנת לקבל סיוע בשכר דירה, מתעללים בה כל שנה וכל שנה כאשר יש לחדש את תעודת הזכאות שלה, אני עוזרת לה לפנות מחדש למשרד השיכון ואחרי כן למדיה כי היא מסורבת וממתינה חודשים לקבלת אותו סיוע בשכר דירה.

<יהודית אילני: באותו מצב נמצאת אחותה יסמין שהיא עם שבעת ילדיה גרה בדירה בת עשרים מטרים.

<יהודית אילני: כל הדירה היא עשרים מטרים.

<יהודית אילני: עבור הדירה הזאת היא משלמת 3,000 שקלים לחודש.

<יהודית אילני: היא מקבלת סיוע בשכר דירה אבל כל שנה מתעללים בה, ולמה?

<יהודית אילני: כי הבעל שלה מהשטחים.

<יהודית אילני: אישה נוספת שהיא בעצמה מירדן ובעלה ישראלי שנמצא בבית הסוהר, יש לה שישה ילדים ומתגוררת בצריף מתחת לקווי מתח גבוה.

<יהודית אילני: היא לא זכאית לדיור ציבורי.

<יהודית אילני: היא כן מקבלת סיוע בשכר דירה וגם היא עוברת התעללות כל שנה כי הקוד שלה לא מתאים כי יש לה דרכון ירדני ובעלה בבית הסוהר ולכן הוא לא יכול להגיש את הבקשה.

<יהודית אילני: הרווחה מאיימים לקחת את הילדים בגלל שהיא גרה מתחת לקווי מתח גבוה.

<יהודית אילני: היא אימא נפלאה, ילדים מצטיינים בבית הספר, אבל היא לא נכנסת אפילו לקטגוריה של דיור ציבורי.

<יהודית אילני: אני יכולה להמשיך ולספר על המקרים האלה.

<יהודית אילני: זאת קטגוריה שבעיני יש להתייחס אליה כאשר אחד מבני הזוג איננו ישראלי או איננו מתאים לכל הקטגוריות השונות.

<יהודית אילני: צריך להסתכל על אותן משפחות כעל משפחות ישראליות.

<יהודית אילני: המקרה האחרון והחמור ביותר הוא של ילד בן 18 שאמו מהשטחים, היא התאלמנה ועמידר אפילו סירבו לקבל את הבקשה של אפוטרופסות על הילד לקבלת סיוע בשכר דירה.

<יהודית אילני: הילד מקבל קצבת ילד יתום מהמוסד לביטוח לאומי, אמו לא מכאן, לאמו אין אישור שהייה אבל היא חיה אתו.

<יהודית אילני: אנחנו ניסינו לפנות לעמידר בפתיחת תיק לקבלת סיוע בשכר דירה לפחות שהילד יקבל, אבל עמידר סירבה לפתוח תיק.

<יהודית אילני: זאת אומרת, הם פשוט לא מנסים אפילו להתמודד ואומרים אנחנו לא פותחים לכם תיק והילד כאילו לא נחשב.

עאידה תומא סלימאן: יש תשובות?

<רות מנע: אני אבדוק את המקרים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: תעבירי אליה את מלוא הפרטים כדי שנבדוק אותם.

עאידה תומא סלימאן: תעבירי את הפרטים לדלית.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שזאת אחת הישיבות הכי כבדות.

עאידה תומא סלימאן: אני מרגישה את הלב שלי .

<בנג'י מששה: אני אם חד הורית לשלוש בנות.

<בנג'י מששה: כזכאית לדיור ציבורי, ב-2009 הציעו לי דירה.

<בנג'י מששה: לא לקחתי את הדירה.

<בנג'י מששה: אני חייבת להיות ליד ההורים והדירה הזאת לא הייתה קרובה אליהם.

<בנג'י מששה: העדפתי להמתין לדירה שהיא בתוך בנימינה.

<בנג'י מששה: אמרו לי שאני נשארת להמתין לדירה שתתפנה.

<בנג'י מששה: מאחר וידעתי שאני בהמתנה, אחרי שש שנים, ביוני 2014, התברר לי שאני לא זכאית כי סירבתי לקחת את הדירה שהציעו לי במקום אחר.

<בנג'י מששה: אני לא סירבתי לקחת את הדירה.

<בנג'י מששה: אני אמרתי שאני מוכנה להמתין לדירה שתתפנה בתוך האזור בו אני גרה מכיוון שאני זקוקה לסיוע של המשפחה.

<בנג'י מששה: כיום אני לא זכאית לדירת עמידר, לדיור ציבורי.

<בנג'י מששה: מי אמור להגיד לי שבזמן שאני יודעת שאני בהמתנה, שאני בכלל לא קיימת במערכת ושאני בכלל לא רשומה?

<בנג'י מששה: עוד חודש אני אמורה להגיע לרחוב כי אני לא יכולה לעמוד בתשלומי השכירות כי גם השכירות שאני מקבלת, זאת שכירות שלא מספיקה.

<קריאה: איפה את גרה?

<בנג'י מששה: בבנימינה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שמציעים דירה לזכאית ויש לה סיבות למה לומר שלדירה הזאת היא לא יכולה לעבור, במיוחד כאשר יש העתקת מקום מגורים והתרחקות מהמשפחה, זה אוטומטית מבטל את הזכאות שלה?

<רות מנע: לא.

<רות מנע: אני אסביר.

<בנג'י מששה: גם אף אחד לא בא ואמר לי שסירבתי או לא סירבתי.

<קריאה: הם גם מבטלים זכאות באיומים על נשים.

<בנג'י מששה: רק אחרי שש שנים אמרו לי שאני סרבנית.

<בנג'י מששה: מישהו אמר לי שאם אני לא לוקחת את הדירה הזאת, אני איחשב כסרבנית?

עאידה תומא סלימאן: זה מזכיר לי את הזכאות לדמי אבטלה כאשר שולחים אותם לכל מיני עבודות רק כדי שיסרבו ואז יבטלו להם את דמי האבטלה.

<בנג'י מששה: בבנימינה יש דירות פנויות ולאחר שש שנים אני סרבנית?

עאידה תומא סלימאן: תרשמי לנו את הפרטים שלך כי נרצה לעקוב אחרי המקרה.

עאידה תומא סלימאן: על המקרים הספציפיים אנחנו נעקוב אחר כך ונהיה בקשר.

<בנג'י מששה: אני אשמח לדעת מי אמור להגיד לי שאם אני לא מקבלת דירה, אני סרבנית.

עאידה תומא סלימאן: תאמיני לי שהבנתי את הבעיה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים לסיים את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה תשובה עקרונית על איך מאבדים את הזכאות.

עאידה תומא סלימאן: האם כאשר אומרים שהדירה לא מתאימה, ישר מאבדים את הזכאות?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע לגבי האיומים, כאשר אומרים לאישה שאם היא לא תקבל את הדירה, היא תאבד את הזכאות שלה ואיך מודיעים למישהי שאיבדה את הזכאות שלה.

<רות מנע: לפי הכללים, זכאי לדירה ציבורית יכול לקבל שתי הצעות לדירה.

<רות מנע: הוא יכול לסרב להן מסיבות שלו.

<רות מנע: אם הסירובים לדירות האלה מוצדקים, כמו בעיה של קומה, בעיה של ניידות, בעיה של חוסר התאמה לאותו אזור, הסירוב נבדק ונבחן אם הוא סירוב מוצדק או לא מוצדק.

<רות מנע: כל זכאי יכול לקבל שתי הצעות.

<רות מנע: מנהל מחלקה באותו אזור יכול להציע הצעה שלישית אם הוא חושב שהמקרה מצדיק חריגה ומתן הצעה שלישית.

<רות מנע: אם בן אדם זכאי לדירה בתל אביב למשל והוא קיבל הצעה לדירה ביישוב אחר והוא סירב לה, זה לא נחשב סירוב אלא זאת רק הצעה להציע לך שיש דירה ואם אתה מוכן לקבל אותה או לא.

<רות מנע: את המקרה שלך אני לא מכירה.

<בנג'י מששה: אני לא סירבתי וכתוב אצלי שסירבתי.

<בנג'י מששה: איך אני אמורה לדעת?

עאידה תומא סלימאן: אמרנו שנבדוק את המקרה שלך לגופו של עניין.

עאידה תומא סלימאן: היא לא תוכל עכשיו לענות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ניקח את כל הנתונים ואנחנו נבדוק אותם ונעקוב אחריהם.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שנאמר כאן, ואני חושבת שזה צריך להירשם, שבעצם כאילו את אומרת שיש קריטריונים לסרב ואם את עונה על אחד ממנו, ויש לה סיבות לסירוב, האדם לא מאבד את הזכאות שלו.

<רות מנע: אם הציעו לה דירה בקומה רביעית ויש לה מצוקה רפואית והיא לא יכולה לגור בקומה רביעית, וזה נבדק ואנחנו מוצאים הצדקה, הסירוב הזה לא נספר לה.

עאידה תומא סלימאן: באיזשהו מקום כתוב מה השיקולים שלא גורמים לאובדן הזכאות?

<רות מנע: זה כתוב בנהלים.

<רות מנע: הכול שקוף.

<רות מנע: בן אדם מקבל במכתב התשובה של הזכאות שלו את כל ההנחיות לגבי הזכאות הזאת והאפשרות שיוצעו לו שתי דירות, ובפרק הזמן הזה הוא יכול לקבל אותן או לסרב לקבל אותן, ואם לא, יפוג תוקף הזכאות.

<רות מנע: הכול כתוב.

<רות מנע: במכתבים הם מקבלים את הכול.

<קריאה: צריך לציין גם את השפה בה זה נאמר.

עאידה תומא סלימאן: על בעיית השפה אפשר לדבר אחר כך, האם משרד השיכון משתמש באפשרויות של הסברה בשפה אחרת.

עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי איך מודיעים למישהו שאיבד את זכאותו.

<בנג'י מששה: נכון, שהוא בעצם בהמתנה ואחרי כמה שנים נודע לו שהוא איבד את זכאותו.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי לא הייתה ברורה?

<בנג'י מששה: כן.

<בנג'י מששה: סליחה.

<בנג'י מששה: זה פשוט משגע אותי כי היא בעוד חודש לא במקום עם הילדים שלה.

עאידה תומא סלימאן: תאמיני לי שהקושי שלי לנהל את הדיון הזה הוא בכך שאני מבינה את הכעס, את התסכול ואת הקושי שאתן נמצאות בו, אבל אני רוצה לנסות להוציא תשובות כמה שאפשר כדי לפתור את הבעיה באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: את הבעיה שלך אני לא אשכח ואני אעקוב אחריה.

<רות מנע: כשנקבעת לו הזכאות, הוא מקבל מכתב בשלב קביעת הזכאות שיוצעו לו שתי הצעות ובמידה והוא יסרב לקבלן, בזה יפוג תוקף הזכאות.

<רות מנע: במכתב ההודעה הראשון כבר הוא מקבל את המידע.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה לא תהליך נכון כי בני האדם נוטים לפעמים לא לקרוא את כל המסמכים שמגיעים אליהם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שברגע שבן אדם או אישה מאבדת את הזכאות שלה, המינימום שמגיע לה זה לשלוח לה מכתב ולהגיד לה שהיא איבדה את הזכאות שלה.

<קריאה: עם אפשרות ערעור.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, אני יודעת מה אני הולכת להגיד.

עאידה תומא סלימאן: עם אפשרות לערער.

עאידה תומא סלימאן: אם את אומרת שסירובים מנומקים עם סיבות מסוימות, אז אולי טעיתם בהחלטה שלכם?

עאידה תומא סלימאן: לאזרח או לאזרחית יש את האפשרות לערער על ההחלטה שלכם?

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, הם לא יודעים שיש החלטה כזאת ולכן לא ערערו, ואם הם לא קיבלו הודעה על זכאותם לערער, ולכן הם לא יערערו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכדאי מאוד לשקול את האפשרות.

<רות מנע: עוד לא סיימתי את דבריי.

<רות מנע: אני רוצה להסביר.

עאידה תומא סלימאן: ענית לי.

<רות מנע: לא.

<רות מנע: עצרתם אותי באמצע.

<רות מנע: היא מקבלת את המכתב.

<רות מנע: אנשים שזכאים לדיור ציבורי נמצאים באופן שוטף בקשר עם המחוזות שלנו.

<רות מנע: הם מגיעים לקבלת קהל, הם מגיעים למוקד הטלפוני, יש תקשורת ישירה, הדברים חשופים בפניהם.

<רות מנע: אני לא מכירה את המקרה הזה ואני מוכנה לבדוק אותו ולראות מה קרה.

<קריאה: שום מקרה הם לא מכירים.

<קריאה: יש אלפי נשים שהן חד הוריות והן ברחוב אבל לכם זה לא בוער.

עאידה תומא סלימאן: עם כל הכבוד, אני חושבת שקשר יום יומי הביא הרבה פעמים לעוולות שנעשו נגד הנשים ואני לא רוצה להשאיר את הנשים לחסדיו של פקיד כלשהו או פקידה כלשהי להחליט על עניין הזכאות בלי אפשרות ערעור.

עאידה תומא סלימאן: משרדי הממשלה מוציאים טונות של נייר כל חודש, אז אפשר להוציא מכתב למישהי שאומר לה שהיא איבדה את הזכאות שלה בגלל סיבות אלה ואלה וכי זכותה לערער.

עאידה תומא סלימאן: אני אפעל כדי שיהיה נוהל כזה בתוך המשרד.

<רות מנע: כמעט בטוח שיש מכתב כזה.

<רות מנע: אני אבדוק.

<קריאה: שיהיה באתר האינטרנט.

עאידה תומא סלימאן: יש לי את רשימת הנשים שנרשמו לדיבור.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שעכשיו כל אחת תדבר שתי דקות כי אנחנו חייבים לסיים את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקש משהו נוסף.

עאידה תומא סלימאן: אם זה מקרה אישי ולא בעיה כללית, אני אומרת לכן שנעשה את זה אחר כך ואני אטפל בזה באופן אישי.

עאידה תומא סלימאן: אם מדובר בבעיה כללית, בשתי דקות.

<רחל לסרי: אני בכלל לא נכללת בדיור הציבורי.

<רחל לסרי: אני אם חד הורית לילדה בת שמונה עם צרכים מיוחדים ואני מקבלת סיוע בשכר דירה ומקבלת מזונות מביטוח לאומי.

<רחל לסרי: אני בכלל לא זכאית לקבל דירה בדיור ציבורי.

<רחל לסרי: למה?

<רחל לסרי: ילד אחד לא נחשב?

<רחל לסרי: ילד אחד הוא לא נשמה?

<רחל לסרי: אמרו לי לעשות שלושה ילדים, שאקבל הבטחת הכנסה במשך שנתיים, ואז אולי אהיה זכאית לקבל דירה.

עאידה תומא סלימאן: זה שוב עניין של שלושה ילדים.

<רחל לסרי: אני לא מדברת על חוסר היציבות כאשר כל שדנה אני נאלצת לעבור מדירה לדירה בגלל שבעל הבית רוצה להעלות את מחיר השכירות.

<רחל לסרי: המחירים עלו ובאזורים של עוני, משלמים סכום גבוה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<סמדר כרוב: אני פעילה חברתית בפורום מים ירושלים.

<סמדר כרוב: אני מטפלת גם במזרח ירושלים.

<סמדר כרוב: עוזרת לאנשים גם במזרח העיר וגם לאנשים שגרים בעיר.

<סמדר כרוב: כמי שעוזרת לאחרים, אני באתי היום כדי לעזור קצת לעצמי.

<סמדר כרוב: אני לא מקבלת גט מכל מיני סיבות כאלה ואחרות, ונשים כמוני שמקבלות סיוע של 600 שקלים בחודש לשכר דירה, יש לי ילד שהוא בחינוך מיוחד ויש לי עוד שני ילדים, אחד גדול ממנו ואחד צעיר ממנו, ושלושתם הם מתחת לגיל 16, אני עובדת במשק בית, נרשמתי לאוניברסיטה בע"מ ואני מנסה להיות שותפה בכל מיני דברים שייתנו לילדים שלי את תמונת המצב שאני אימא שעושה הכול כדי לגדל אותם להיות יצורים חברתיים, להיות אנשים שיועילו לחברה.

<סמדר כרוב: הגעתי למצב שאני עוד רגע ברחוב.

<סמדר כרוב: 600 שקלים סיוע בשכר דירה לאישה.

<סמדר כרוב: אם את לא גרושה ואם את לא בהליכי גירושין, אם את לא פה ולא שם, את משהו תקוע בין הכיסאות.

<סמדר כרוב: החלום שלי הוא לקבל דירת עמידר.

<סמדר כרוב: אנשים כאן מדברים על דירות של ארבעים מטרים ושישים מטרים.

<סמדר כרוב: תנו לי משהו מכל זה ואני אשמח לקחת.

<סמדר כרוב: אבא של הילדים שלי הוא חולה לב וגם את האלפיים שקלים שהוא נותן לנו, אם מחר הוא ימות, גם את הכסף הזה לא יהיה לי.

<סמדר כרוב: בעל הדירה העלה את השכירות לפני שנה ב-500 שקלים על הסכום שהיה כאן ואני צריכה לשלם 3,500 שקלים והוא כבר הודיע לי, לפני שבוע, שהוא מעלה עוד פעם את שכר הדירה.

<סמדר כרוב: כל מה שמתחשק לי זה לקפוץ מהקומה החמישית למטה.

<סמדר כרוב: אתה רוצה להיות בן אדם מועיל לחברה.

<סמדר כרוב: אני באתי מבית שאבא שלי נלחם על משפחות מירדן שיבואו לגור כאן כדי לעשות איחוד משפחות.

<סמדר כרוב: אנחנו באנו מבית שעוזר לכל העולם ואשתו אבל היום אני באתי לעזור לעצמו.

<סמדר כרוב: מי מטפל באנשים כמוני?

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת מה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: האמת, אני לא יודעת מה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש קריטריונים ואני יודעת שיש נהלים אבל אני יודעת שיש בני אדם, יש נשים ויש ילדים מאחורי הנהלים האלה ואני בטוחה שלכולנו קשה לשבת ולשמוע את המקרים עליהם מספרים כאן.

עאידה תומא סלימאן: לבי יוצא וכל מה שאני יכולה להגיד זה שאני יכולה לרשום ולנסות לבדוק כל מקרה לגופו של עניין ולנסות למצוא פתרונות.

<סמדר כרוב: לנשים במעמד הזה אין תשובה.

<קריאה: אין תשובות בשום מקום.

<קריאה: אף אחד לא לוקח אחריות.

<קריאה: מגלגלים אותך כמו כדור.

עאידה תומא סלימאן: רצית לדבר על הנשים המבוגרות.

<חני פוזיוב: רציתי לדבר על אנשים שגרים בדיור הציבורי ואלה אנשים שאין להם את הזמן הזה כל הזמן לרוץ וללכת.

<חני פוזיוב: אין להם את הזמן הזה לצאת ולהגיד תקנו לי, התקלקל לי, ומי שצריך לבוא לעשות את זה, זה רכז שטח שצריך לבוא ולבדוק ולראות מה צריך ומה לא צריך.

<חני פוזיוב: אני אמנם הייתי תקופה מאוד ארוכה חולה ולא יכולתי להסתכל אבל באה אלי אישה ואמרה לי שיש לה חולדה בבית וביקשה את עזרתי.

<חני פוזיוב: הלכתי אתה לבית, נכנסתי לבית וקיבלתי שוק.

<חני פוזיוב: ראיתי את הבית, כמו במעברות.

<חני פוזיוב: המטבח של המעברה, הכול שם מעברה והיא יושבת שם.

<חני פוזיוב: החלונות מימי הביניים, אין לה רשת, החלונות פתוחים ואני צריכה להגיד לה שתסגור את כל החלונות אבל חנוק שם וחם.

<חני פוזיוב: תסגרי את כל החלונות כי אסור להשאיר חלונות פתוחים כי יש חולדות.

<חני פוזיוב: זוועה.

<חני פוזיוב: בית מסריח.

עאידה תומא סלימאן: את אומרת שהחברות שמבצעות את השיכון, יבצעו קודם כל שיפוץ ושרכזי השטח יגיעו לדיירים המבוגרים שאין להם את הכוח לעקוב אחרי הדברים.

<חני פוזיוב: נכון.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

<אורנה פרץ: אני מקריית שמונה.

<אורנה פרץ: אני רוצה להגיד שאני גרה בדיור הציבורי כבר שלושים שנים.

<אורנה פרץ: חוויתי בקרית שמונה את הכול.

<אורנה פרץ: יש לנו עיר מדהימה.

עאידה תומא סלימאן: בואי ניכנס לנושא של דיור ציבורי.

<אורנה פרץ: שלושים שנים אני בדיור הציבורי ומעולם לא שיפצו לי את הבית.

<אורנה פרץ: גידלתי שם שלושה ילדים.

<אורנה פרץ: נכון להיום גרים אתי שני ילדים ואחד מהם בן 25 והוא גרוש פלוס שני ילדים.

<אורנה פרץ: הדיור הציבורי נותן לנו קרקע יציבה כדי לישון כמו שצריך ולגדל את הילדים שלנו כמו שצריך אבל כדי להיות בדיור הציבורי גם צריך לבוא ולבדוק אותנו, לשאול אותנו האם הבית בסדר, האם צריך לשפץ את הבית או לא.

<אורנה פרץ: בשבוע שעבר הפלא ופלא, כאשר שמעו שאני מגיעה לכנסת קיבלתי טלפון שבאים לראות את הבית שלי.

עאידה תומא סלימאן: אני מציעה שפעם בשנה תודיעי שאת מגיעה לכנסת.

<אורנה פרץ: נכון.

<אורנה פרץ: נכון שעכשיו גלנט הוא שר הבינוי ונכנס לנושא בגדול, אבל מאוד חשוב לנו שגם תסתכלו עלינו כעל אנשים מן השורה ולא כעל מישהו שהוא מסכן.

עאידה תומא סלימאן: את אומרת את זה לי?

<אורנה פרץ: לא.

<אורנה פרץ: אני אומרת את זה לכולם.

<אורנה פרץ: אני אומרת למי שמקבל את ההחלטות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה למשוך את הישיבה הזאת מעבר לזמן המוקצה לה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבות לסיים.

<קריאה: ארבע משפטים.

עאידה תומא סלימאן: אם תגידי את ארבעת המשפטים, זה יעזור?

<קריאה: כן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נדון בהם?

<קריאה: אני רוצה רק שתקשיבי לי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נדון, אז בואי נעשה דבר אחר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה שתעלי על נייר את שני הנושאים שאת רוצה להתייחס אליהם.

עאידה תומא סלימאן: אם אני אראה שהנושאים הם כל כך בוערים וחשובים כפי שאת מתארת אותם עכשיו, אני אקיים דיון מיוחד עליהם ואז נוכל לדון בהם ונוכל לתת תשובות.

עאידה תומא סלימאן: סתם להעלות את הנושא ולזרוק אותו באוויר, אז לא נדע מה לעשות עם זה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, תעלי את הנושאים על הכתב במלים הכי פשוטות ואנחנו נחליט.

<רות מנע: אני רוצה להדגיש משהו שלא היה ברור עד הסוף.

<רות מנע: הלכתי לבדוק.

<רות מנע: מכתבים נשלחים לכל זכאי שפג התוקף שלו או אם הוא סירב או אם עבר הזמן.

<רות מנע: המידע עובר לבן אדם במכתב תשובה מסודר.

עאידה תומא סלימאן: אתן שומעות את זה?

<רות מנע: זה היה במכתב.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נמשיך לבדוק את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולן שטרחו והגיעו לדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שנתתן לי משימות לכמה שנים קדימה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שאתן גיבורות וגיבורים כי אתם מתמודדים במציאות כזאת ואני רוצה לחזק את כולכן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.