ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 35, 2015-07-22 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-22 ביולי 2015, ו' באב התשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא ישיבה לציון חמישים שנים לאגודת ניצן.

יעקב מרגי: בדרך כלל השולחן הזה מארח דיונים מאוד נוקבים.

יעקב מרגי: יש מי שאומר ששולחן ועדות הכנסת זה כמו שולחן חדר הניתוחים ואף אחד לא אוהב להיות על שולחן הניתוחים.

יעקב מרגי: היום הוצאתם אותנו קצת מהשגרה.

יעקב מרגי: תפקידה של הכנסת הוא לבקר ולפקח את הרשות המבצעת, את הממשלה, אבל לעתים קרובות אנחנו מציינים ימים מיוחדים והיום הזה הוא יום מיוחד במיוחד.

יעקב מרגי: מאז כוננה הוועדה לפני קצת מעל חודש, מספר הפרוטוקול היום הוא 35, כך שאתם יכולים להבין כמה דיונים מתקיימים בממוצע ביום עבודת כנסת כאשר חלק גדול מהדיונים – בקדנציה הזאת זה הקו המאפיין בוועדה – עבור אותם ילדים שכולנו רוצים להביא אותם לקו הזינוק, לעמדה שווה, לתת להם את ההזדמנות השווה ולא משנה מי הילד, מהיכן הוא, מה חושבים הוריו, במה הוריו מאמינים.

יעקב מרגי: אנחנו עומדים על כך בתוקף בוועדה.

יעקב מרגי: אתמול התקיים דיון ראשון בסדרת דיונים שיהיו על כל נושא החינוך המיוחד במערכת החינוך במדינת ישראל.

יעקב מרגי: זה היה דיון ראשון בסדרה בהשתתפותה של השופטת בדימוס דליה דורנר שעמדה בראש ועדה.

יעקב מרגי: אין מקום יותר טוב מלציין היום חמישים שנים לאגודת ניצן מאשר בוועדת החינוך של הכנסת.

יעקב מרגי: מערכת החינוך בישראל משלבת ידיים יחד עם כל הגופים החשובים שעושים זאת בצורה וולנטרית ואגודת ניצן היא אחת מהם , אגודה שבאה לסייע לאותם ילדים עם צרכים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אנחנו אומרים תודה מראש וגם נודה בסוף הדיון עת נסכם ונאמר תודה גם ליושבת ראש האגודה עפרה אלול, למנכ"לית, למתנדבים הרבים ברחבי הארץ ובכלל למשפחת ניצן.

יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את חברת הכנסת נורית קורן שאף היא משלבת ידיים אתנו ואחת המתמידות בכל הנושאים שקשורים לחינוך המיוחד לילדים עם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: אנחנו נפתח את הדיון עם מספר דוברים וננסה לעמוד מקרוב גם על העשייה של אגודת ניצן ותרומתה לחברו.

יעקב מרגי: נשמע את המתנדבים והמתנדבות וכל העושים במלאכה ובסוף נראה אם אנחנו יכולים להשתתף בעשייה הברוכה שלכם ולתרום לה.

יעקב מרגי: אני תמיד אומר בכל תפקידיי, הן כחבר כנסת והן כשר, כאשר היו מתחננים ומבקשים מאתנו לבוא לחנוך, לפתוח ולבקר, אני אומר שבארמית יש מושג שאומר נעמה דכיסופא.

יעקב מרגי: יש לחם בושה.

יעקב מרגי: העני, כשהוא מקבל פרוסה ממישהו, הוא מתבייש.

יעקב מרגי: כשהיו מזמינים אותי כשר או כחבר כנסת לפעילויות חשובות של אגודות כמו ניצן ואחרות, אני כריבון מרגיש נעמה דכיסופא.

יעקב מרגי: כי לכאורה מי היה צריך לקיים את הפעילות הזאת?

יעקב מרגי: הריבון, הממשלה, אבל יש סדרי עדיפויות, אתגרים וגם הממשלה לא יכולה להגיע לכל מקום ולכל נקודה.

יעקב מרגי: מזלנו והתודה והברכה לכך שיש אגודות חשובות כמו ניצן.

יעקב מרגי: אני מבין שיש סרטון ולאחר מכן נתחיל לשמוע את הדוברים.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: (הקרנת סרטון).

יעקב מרגי: אני חושב שהסרט פחות או יותר נתן לנו אפשרות לצלול לתוך הפריסה שלכם במגוון הנושאים.

יעקב מרגי: הצטרפה אלינו גם חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: חברות הכנסת הנוכחות הן המתמידות בישיבות הוועדה ושותפות שלי לעשייה.

יעקב מרגי: לא תמיד פוליטיקאי עובר להעביר סמכויות, אבל הן שותפות אתי בניהול הוועדה ואני סומך עליהן כאשר הן מנהלות דיונים עת אני במקומות אחרים.

יעקב מרגי: אך זה טבעי שהן יבואו לדיון כזה שבדרך כלל לא מופיע בעמודים הראשונים של התקשורת הכתובה והמשודרת כי יותר מעניינים הוויכוחים בוועדת הכלכלה ובוועדת הכספים.

יעקב מרגי: כאשר מתקיימים דיונים בנושאים ערכיים, תמיד אני מוצא אותן כאן וזה המקום להודות להן.

יעקב מרגי: קידמנו בברכה את נוכחותה של עפרה אלול, יושבת ראש ניצן, ואנחנו עכשיו נשמע אותה.

<עפרה אלול: תודה ליושב ראש ועדת החינוך על קבלת הפנים החמה ועל האפשרות להופיע כאן בוועדת החינוך, שזה מעמד מרגש בפני עצמו.

<עפרה אלול: תודה לחברות הכנסת.

<עפרה אלול: אני הגעתי לניצן לפני 25 שנים.

<עפרה אלול: ב-23 השנים האחרונות אני יושבת ראש האגודה ואני עושה את תפקידי בהתנדבות מתוך אמונה שלמה.

<עפרה אלול: הגעתי לאגודה כאשר הרגשתי שזיו שלי, שהוא הבן הקטן שלי שהיום הוא בן 27, מתקשה לעשות דברים שרון, שהוא הבן הגדול שהוא היום בן 30, עשה ביתר קלות.

<עפרה אלול: הרגשתי שקשה לו עם משחקי ילדים כמו עם פאזלים.

<עפרה אלול: הוא היה ממש ממש ילד קטן, עוד בגן הילדים, אבל הבחנתי כאימא צעירה שלא ידעתי הרבה שההתפתחות שלו היא לא כפי של רון, האח הגדול שלו, והגעתי לאגודת ניצן וביקשתי עזרה.

<עפרה אלול: ישבו שם אנשים מאוד קשובים ומאוד אמפתיים וקיבלו אותי מאוד מאוד יפה ואמרו לי את האמת.

<עפרה אלול: הם אמרו לי: תראי, אימא צעירה, דאגנית, בצדק, אין לנו הרבה תשובות, אנחנו לא יודעים מספיק, חקר המוח עוד לא ממש הגיע להישגים, אבל אנחנו כן יודעים שלילדים שלנו יש פוטנציאל והם יכולים להגיע להישגים מאוד גבוהים וצריך לעזור להם.

<עפרה אלול: צריך לעזור להם בטיפולך של הוראה מתקנת, צריך לעזור להם על ידי ריפוי בעיסוק, צריך לקדם אותם וצריך לתמוך בהם.

<עפרה אלול: אמרו לי שלא מדובר בשפעת קלה, לא מדובר במשהו שיחלוף תוך עשרה ימים אלא מדובר בתמיכה לחיים.

<עפרה אלול: אמרו לי: תתגייסי עכשיו ותתגייסי לכל החיים.

<עפרה אלול: כך התגייסתי.

<עפרה אלול: התגייסתי למען זיו שלי והתגייסתי למען אגודת ניצן כמעט באותו זמן.

<עפרה אלול: זיו התקדם מאוד.

<עפרה אלול: היה לו קשה בהתחלה, מאוד מאוד קשה בכיתות הראשונות בבית הספר היסודי.

<עפרה אלול: הקושי לא ממש חלף אבל לימדנו אותו אסטרטגיות למידה ולימדנו אותו לעקוף את הקשיים.

<עפרה אלול: הוא היה תלמיד טוב בתיכון, הוא הגיע להישגים מאוד יפים בבגרות שלו.

<עפרה אלול: הוא למד בבית הספר למשפטים וסיים משפטים והיום הוא בהתמחות.

<עפרה אלול: אני מספרת על זיו כי אני חושבת שכל ילדי ניצן שלנו הם זיו.

<עפרה אלול: הם זיו והם יכולים להגיע לכל ההישגים שהם רק חולמים עליהם.

<עפרה אלול: השמיים הם הגבול.

<עפרה אלול: אנחנו מלווים אותם באגודת ניצן במשך כל השנים.

<עפרה אלול: ראיתם בסרטון שאנחנו מלווים אותם בכל מעגלי החיים.

<עפרה אלול: אנחנו מתחילים אתם בגיל הקטן ועושים סקרינינג בגנים ומאתרים אותם.

<עפרה אלול: אנחנו מלווים אותם בבתי הספר ושם אנחנו עוזרים להם על ידי הוראה מתקנת והתאמות לבחינות.

<עפרה אלול: רוב התלמידים שלנו, כמעט כולם, מגיעים לזכאות לבגרות, ברוך השם, למרות שלפני 25 שנים, עת הייתי כאן בוועדת החינוך, עמד הפסיכולוג הראשי של משרד החינוך ואמר: למה הילדים שלכם צריכים להגיע בכלל לבחינות בגרות?

<עפרה אלול: מה רע שהם יהיו פחחים או מסגרים?

<עפרה אלול: אמרתי שזה בסדר גמור להיות גם זה וגם זה אבל צריך לאפשר להם להגיע למימוש הפוטנציאל שלהם.

<עפרה אלול: הם עושים את בחינות הבגרות, הם מגיעים לאוניברסיטאות והיפה בדבר זה שהיום, כשאני פוגשת דיקנים באוניברסיטאות, הם אומרים לי: תגידי, מה קורה עם האינפלציה הזאת, למה כל כך הרבה תלמידים עם לקויות למידה יושבים באוניברסיטאות ומבקשים התאמות?

<עפרה אלול: אולי אתם נותנים יותר מדי התאמות?

<עפרה אלול: אני תמיד אומרת שזה הישג עצום עבורי.

<עפרה אלול: אם אני שומעת שיש הרבה תלמידים שלנו באוניברסיטאות, זה הישג עצום.

<עפרה אלול: נכון, יש אולי מישהו שמנצל אותנו או את המסגרת באופן לא ראוי, אבל אנחנו מדברים על בין עשרה ל-15 אחוזים באוכלוסייה שלנו שאנחנו נותנים להם ומאפשרים להם לממש את הפוטנציאל שלהם.

<עפרה אלול: נמצא כאן דוקטור שלומי אלישר.

<עפרה אלול: אנחנו עובדים גם עם משרד הרווחה כאשר אנחנו מדברים על אחוז מאוד קטן מתוך המטופלים שלנו כאשר אנחנו מדברים על בוגרים עם קשיי הסתגלות ותפקוד.

<עפרה אלול: הם נמצאים אצלנו בדיורים המוגנים.

<עפרה אלול: הם משתלבים מאוד יפה בשוק העבודה.

<עפרה אלול: היום הם כבר מתחתנים וגם יש להם ילדים וכך נולד ניצן בייבי ששמענו עליו בסרטון.

<עפרה אלול: ניצן בייבי או ניצן הורים מיועד לאותם הורים שסבלו מלקויות למידה עת היו צעירים, עת היו ילדים, ועכשיו יש להם קשיי הסתגלות ותפקוד ואנחנו עוזרים להם להיות הורים, הורים יותר טובים.

<עפרה אלול: עוזרים להם ללמוד איך לתת תרופה לילדים שלהם ואיך לתת נכון את הבקבוק כך שלא יהיה חם מדי.

<עפרה אלול: עובדים אתם בקבוצות למידה לנושא החינוך, ההתקדמות וההתפתחות של הילדים.

<עפרה אלול: לא בהכרח הילדים עם לקויות למידה אלא אנחנו מדברים בעניין הזה על הורים עם לקויות למידה.

<עפרה אלול: כמו שראיתם בסרטון, אנחנו עובדים עם אנשים בגילי עשרים עד ארבעים שקשה להם להשתלב בשוק העבודה.

<עפרה אלול: יש לנו פרויקט משותף עם הביטוח הלאומי ועם שירות התעסוקה.

<עפרה אלול: הם משתלבים מאוד יפה בשוק התעסוקה.

<עפרה אלול: אנחנו משתדלים ללוות את האנשים ואת הילדים בכל מעגלי החיים.

<עפרה אלול: אני מודה למנכ"לית שלנו, לדוקטור מלי דנינו, שעושה עבודה נפלאה כל יום, כל שעה, עם לב ונשמה ובאמת עם תבונת הלב.

<עפרה אלול: אני מודה לך מלי.

<עפרה אלול: אני מודה לכל חברי ההנהלה שהגיעו לכאן ולכל מתנדבי ניצן.

<עפרה אלול: אני מודה למירה פיין ממקימי ומייסדי אגודת ניצן הרבה שנים אחורה.

<עפרה אלול: אני מודה לכולכם על ההקשבה.

<עפרה אלול: יום טוב.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אפשר למחוא כפיים.

יעקב מרגי: אנחנו לא לפי הפרוטוקול.

יעקב מרגי: בדרך כל בכנסת לא מוחאים כפיים, אבל כאן אפשר.

יעקב מרגי: מדי פעם מותר לשחרר לחץ.

יעקב מרגי: הוגשה לי רשימת דוברות ודוברים.

יעקב מרגי: אני לא אפריע לחגיגה ואני אתן את רשות הדיבור ואם חברות הכנסת ירצו להתייחס בהמשך, ירמזו לי ואתן להן את רשות הדיבור.

<דפנה נתניהו: שלום.

<דפנה נתניהו: אני מודה על ההזדמנות לתת לניצן כזה הד כי זה מוסד שאי אפשר להגזים בברכה שהוא מביא גם ללקויי הלמידה, גם למשפחות שלהם, ולדעתי גם לחברה בישראל.

<דפנה נתניהו: אמנם בסרטון הודגש הצד היותר חיובי במובן הזה של אנשים שמשתלבים לגמרי בקהילה, אבל יש בכל זאת קבוצה של אנשים שהם לקויים למידה ואפשר להביא אותם לשילוב אבל לא לשילוב מוחלט, במובן הזה שהם חייבים להיות במסגרת מושגחת ומשקמת למעשה כל חייהם.

<דפנה נתניהו: אני באתי לכאן בין השאר כדי להדגיש כמה המסגרות האלה שמכשירות את האנשים, שמוציאות אותם מהבית, שמביאות אותם לבגרות נפשית ולבגרות תעסוקתית, לחיים מאושרים.

<דפנה נתניהו: מילדים שלא היה להם חבר בבית במשך עשרים שנים הם מגיעים לכך שהטלפונים כל הזמן מצלצלים, מאנשים שהיו בודדים מול הטלוויזיה וההורים מיואשים הם הופכים לאנשים שמזמינים את הוריהם אליהם הביתה לכוס קפה בדרך לבריכה, לעבודה ולחברים.

<דפנה נתניהו: קשה לתאר את הדברים האלה.

<דפנה נתניהו: לאמריקאים יש אמרה לפיה אם זה פועל, אל תתקן.

<דפנה נתניהו: אני חושבת שיש הרבה מאוד מקרים בהם אם נכנס מישהו חדש לממשלה ורוצה לעשות משהו חדש, קודם כל תעצרו ותסתכלו איך זה פועל.

<דפנה נתניהו: אם זה פועל טוב, אל תיגעו.

יעקב מרגי: הרבה פעמים מבקשים מאתנו שנעשה טובה ושלא נתערב ולא נפריע.

יעקב מרגי: אל תעזרו אבל אל תפריעו.

<דפנה נתניהו: אני לא מדברת על הכנסת אלא אני מדברת על הרשויות.

יעקב מרגי: זה ברור.

יעקב מרגי: הבנו.

<דפנה נתניהו: הדברים הם באמת בנפשנו.

<דפנה נתניהו: אני חושבת שהאגודה הזאת, מגיעים לה כל השבחים שרק אפשר לתת.

<דפנה נתניהו: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הצטרפה אלינו חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

יעקב מרגי: נמצאת אתנו גם מנהלת סיעת הליכוד עליזה בראשי הנמרצת.

יעקב מרגי: ב-8:00 בבוקר היא וידאה שהכול ירוץ ויפעל והיא נשארה אתנו.

יעקב מרגי: היא ראויה לציון.

יעקב מרגי: יש עוד כמה שראויים לציון.

יעקב מרגי: אני אחרוג ממנהגי.

יעקב מרגי: יש עבודה של לוביסטים בכנסת שלא תמיד הם זוכים ליחס האוהד מחברי כנסת צדקנים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: את הלוביסטים תמצאו רק בוועדת הכספים ובוועדת הכלכלה.

יעקב מרגי: יש לוביסטית אחת שאני תמיד פוגש אותה או בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות או בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: רות פרמינגר.

<רות פרמינגר: אני רוצה להשיב באותו מטבע.

<רות פרמינגר: תבורך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיקי גולדווסר.

יעקב מרגי: אני מבקש שהדוברים גם יאמרו איך מגיעים אליכם.

יעקב מרגי: איך מגיע אליכם מי שלא מכיר אתכם.

<גאולה יפה: מרים טלפון.

יעקב מרגי: הוא לא יודע שניצן קיימת.

יעקב מרגי: תתייחסו גם לסוגיה הזאת כי להערכתי לא כולם יודעים עליכם.

יעקב מרגי: פעם אמרו לי שכאשר אני מעריך או חושש, אני נמצא שם.

יעקב מרגי: לדעתי לא כל מי שצריך נעזר בכם כי לא כולם יודעים איך להגיע אליכם.

<מיקי גולדווסר: אני הגעתי בשלב מאוד מאוחר של החיים שלי לניצן ובמקרה.

<מיקי גולדווסר: אני הייתי חברת מועצה בנהריה ועם תחילת התפקיד שלי כחברת מועצה, נכנסתי לנושא של הנוער בחינוך הלא פורמלי ומיד בלט שהמצב של הנוער בנהריה הוא ממש ממש קשה.

<מיקי גולדווסר: כמעט במקביל באו אלי בהצעה להיות יושבת ראש ניצן.

<מיקי גולדווסר: אני מודה, אני לא ידעתי מה זה ניצן.

<מיקי גולדווסר: מעולם לא פגשתי בשם הזה, מעולם לא פגשתי בארגון הזה לפני כן, והלכתי וביקשתי ללמוד את הנושא.

<מיקי גולדווסר: אני גם לא באה מעולם החינוך, כך שבכלל להיכנס לתוך הנושא הזה של חינוך ונוער, זה היה ללמוד את הכול מהתחלה.

<מיקי גולדווסר: מה שהתגלה לי לגבי ניצן ממש הרטיט אותי כי זה מאוד מאוד התחבר לי עם מה שאני רוצה לעשות בנהריה, לקדם את הנוער, את הנוער שנפלט ממסגרות, את הנוער שיש לו את הפוטנציאל ואין לו את הדרך ואין לו את היכולת, ויותר מזה, אין לו את ההבנה וההבנה של ההורים שלו איך כן לשפר ולקדם את עצמו.

<מיקי גולדווסר: התחלתי ללמוד את הנושא.

<מיקי גולדווסר: אני לא אומר לכם שאני יודעת הכול אלא יש לי עוד הרבה מאוד מה ללמוד, אבל אחד הדברים שחשבתי לנכון זה שבניצן יהיה כדאי לארגן את הנושא של להעביר הרבה מאוד אל ההורים, אחריות אל ההורים בד בבד עם נתינת כלים להורים איך לעבוד כי לפעמים הילד צועד צעד אחד קדימה ושניים אחורה כשהוא לא מקבל את המשוב בבית.

<מיקי גולדווסר: אכן בנהריה נעשית פעולה שבעיני היא מדהימה ואנחנו רואים את התוצאות.

<מיקי גולדווסר: מתוך ההתעסקות שלי בעיר עם הנוער, ראיתי את התוצאות.

<מיקי גולדווסר: אם תרשו לי, אני חייבת להקריא מהכתב כמה מפעולות ארגון ניצן בנהריה שנעשות על ידי תמיכה של קרנות ושיתוף פעולה עם המוסד האקדמי שזה לצורך מחקר, הכשרה וסטאז', מה שמעלה בעוד כמה מדרגות את כל העבודה של ניצן.

<מיקי גולדווסר: אני חייבת לציין שלניצן יש את היתרון שזה ארגון שבעצם נבנה על ידי הורים, כך שהאינטרס כאן הוא באמת נטו ונקי לטובת ילדים.

<מיקי גולדווסר: זה מאוד מאוד חשוב כי יש המון ארגונים ויש הרבה עמותות, אבל הן באות מכיוונים אחרים עם בסיס אחר.

<מיקי גולדווסר: אנחנו ארגנו קבוצת תמיכה להורים.

<מיקי גולדווסר: אנחנו מאבחנים אבחונים מסובסדים לרווחתה קהילה מעוטת האמצעים ולצערי הרב בנהריה אפשר לומר שכמעט ארבעים אחוזים הם רווחה.

יעקב מרגי: ב-10:05 יש ניסוי צופרים שיכול להיות שלא נשמע, אבל אם תשמעו, דעו שזה ניסוי צופרים.

<קריאה: בנהריה הם רגילים לזה.

<מיקי גולדווסר: הרצאות להורים בבתי ספר וגנים על מוכנות לכיתה א' והתמודדות עם קשיים למידה.

<מיקי גולדווסר: זאת אומרת, אנחנו ממש נכנסים פנימה לתוך השטח.

<מיקי גולדווסר: קיימנו תכנית השתלמות דו שנתית למורים בעמל פסגות נהריה ואני חושבת שמלי יכולה להרחיב על זה הרבה מאוד כי זה היה גם לצורך מחקרים והועלו שם הרבה מסקנות.

<מיקי גולדווסר: הייתה גם מורה מומחית שהשתתפה בהוראה מתקנת בלקויות למידה בבית הספר העל יסודי.

<מיקי גולדווסר: דרך אגב, הכול ניתן בתרומה של ניצן לקהילה.

<מיקי גולדווסר: מטרת ההשתלמות הייתה להעניק למורים בשכבות הגיל הללו את הכלים המותאמים לגיל ולהתפתחות על מנת שיוכלו להכיל, ללמד ולקדם את התלמידים המתקשים במסגרת הכיתתית והקבוצתית.

<מיקי גולדווסר: ההשתלמות הייתה בת מאה שעות אקדמיות בשנה הראשונה ו-132 שעות בשנה השנייה.

<מיקי גולדווסר: השנה הראשונה עסקה בהיבטים שונים של לקויות הלמידה, הנחלת ידע בסיסי באבחנת לקויות הלמידה, השפה, לקויות קריאה, לקויות לא מילוליות, היבטים רגשיים וחשיפה לאסטרטגיית הוראה מתקנת בקריאה ובכתיבה.

<מיקי גולדווסר: את המורים ליווינו בהיבט היישומי באמצעות סדנאות.

<מיקי גולדווסר: המשכנו וליווינו באמצעות סדנאות יישומים והנחלנו כלים עיוניים להעצמת הדיאלוג האפקטיבי בין מורים ותלמידים.

יעקב מרגי: כל המורים?

<מיקי גולדווסר: לקבוצה הזאת, כל המורים.

<מיקי גולדווסר: זה לכיתות מיוחדות.

יעקב מרגי: בדיון שקיימנו אתמול לגבי החינוך המיוחד, אחת הטענות שהועלתה על ידי הארגונים וההורים הייתה לגבי המכללות להוראה שמקנות הרבה כלים אבל לא כלים להתמודדות.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על שילוב, רצים קדימה, מי לאט ומי מהר, אבל המערכת לא מותאמת והמורים לא עוברים הדרכה והתאמה.

יעקב מרגי: אני שומע את הדברים שלך וחבל שלא משכפלים את זה לפס רחב.

<מיקי גולדווסר: המכללות למיניהן, יש להן כל הרבה חומר להעביר שזה הופך להיות למשהו יחסית צדדי.

<מלי דנינו: זאת תכנית שפועלת בכל הארץ, בפריפריות ואם תצאו החוצה תראו שעשינו סקר שאחרי שעשינו התערבות כזאת חמישים אחוזים מהילדים שהיו זקוקים לאבחון לא היו צריכים לעבור את האבחון ושיפרו בכל המדדים.

יעקב מרגי: אין ספק.

<מלי דנינו: זאת פעולה שניצן עושה לאורך כל השנים עם מערכת של אבחונים נורמטיבית שמשרד החינוך משתמש בה אלא שהיישום בפועל נעשה עם הרבה מסירות, עם הרבה אהבה ועם הרבה קרנות ותרומות שאנחנו מגייסים לטובת הילדים האלה שידם אינה משגת.

<מיקי גולדווסר: אני הולכת לפרוץ את הגדר עכשיו, ולא ביקשתי רשות לא ממלי ולא מעפרה, ולהעיר את תשומת לב ועדת החינוך כי ניצן כן זקוקה הן לגיבוי והן לתמיכה גם כספית ממשרד החינוך.

<מיקי גולדווסר: תרומות, כולנו יודעים, הולכות וקטנות.

<מיקי גולדווסר: קשה מאוד להשיג תרומות.

<מיקי גולדווסר: אני לא חושבת שיש ארגון כמו ניצן שהוא אך ורק לצורך נתינה ובאמת הוקם לצורך נתינה, בניגוד לכל מיני ארגונים אחרים או עמותות אחרות שפועלות לשם רווח או דרך אגב נותנות קצת ערך מוסף כנתינה.

<מיקי גולדווסר: ניצן היא אך ורק לנתינה.

<מיקי גולדווסר: אם היה לנו את הגיבוי ואת העזרה הכספית, ניצן הייתה מחוללת פלאים.

יעקב מרגי: את הקטע הזה נשאיר למנכ"לית האגודה.

<מיקי גולדווסר: לכן אמרתי שלא ביקשתי רשות להתייחס לזה.

<מלי דנינו: את לא צריכה לבקש רשות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שאני לא חברה בוועדת החינוך אבל שמעתי שבחדר הזה מארחים היום את נציגי ניצן ואמרתי לעצמי שאני חייבת להיכנס ולומר משהו מאוד קצר.

טלי פלוסקוב: מי שמכיר אותי יודע שלפני שנכנסתי לכנסת אני הייתי ראש עיריית ערד.

יעקב מרגי: והיא מתעקשת לומר ראש ולא ראשת.

טלי פלוסקוב: נכון.

טלי פלוסקוב: זה לא רק אני אלא כל הנשים שעומדות בראש רשימה ואנחנו היינו שש.

טלי פלוסקוב: באתי לכאן רק להגיד לכם תודה.

טלי פלוסקוב: תודה על העבודה הנפלאה שאתם עושים.

טלי פלוסקוב: בכל אופן, אני אחת מערי הפריפריה שזכיתי לניצן בעיר ואני חושבת שזה דבר מדהים.

טלי פלוסקוב: אני רואה שרוב – בלי לפגוע בגברים –העוסקים במלאכה כאן הן נשים.

יעקב מרגי: כשמגיע לכן, אני מפרגן.

טלי פלוסקוב: מה שיש כאן הרבה – זה לב.

טלי פלוסקוב: בלי לב, לא היו עושים כל כך הרבה דברים נפלאים.

טלי פלוסקוב: אני מסכמת בזה.

טלי פלוסקוב: אני באמת אומרת לכם תודה על העבודה הנפלאה ובוודאי אני חושבת שכל מי שנמצא כאן – היושב ראש, שר החינוך ומי שמבין את הדבר הענק שאתם עושים – יבין שהוא צריך לתמוך בפרויקט הזה ובאמת להרחיב אותו לכמה שיותר רשויות כך שכמה שיותר אנשים ייחשפו לפרויקט הנהדר הזה.

טלי פלוסקוב: תודה לכם.

טלי פלוסקוב: אני מתנצלת, אני חייבת לעזוב לישיבת ועדה אחרת.

יעקב מרגי: תודה.

<<<מוזמנת: >> אני הגעתי לכאן כאם לילד שאובחן כלקוי למידה בניצן.

<<<מוזמנת: כאשר גילינו את לקויות הלמידה, נאלצנו להתמודד דבר ראשון עם חוסר הידע והתסכול שלנו וההתמודדות הכי קשה הייתה עם סירוב מנהלת בית הספר, היועצת והסגנית שלה לאפשר לבני למצות את יכולותיו ולתת לו את ההתאמות הנדרשות.

יעקב מרגי: באיזה שנים זה היה?

<<<מוזמנת: >> זה היה לפני כשש שנים.

<<<מוזמנת: עכשיו הוא סיים תיכון.

יעקב מרגי: לפני שש שנים?

<מלי דנינו: זה ממש לאחרונה.

<מלי דנינו: זה מדאיג מאוד.

<<<מוזמנת: >> זה לאחרונה.

<<<מוזמנת: בני חווה תסכול רב בפן הלימודי עקב כישלונות חוזרים ונשנים.

<<<מוזמנת: הערות פוגעות שהוא קיבל כמו אתה עצלן ולא תגיע לשום מקום, נאמרו לפני כל התלמידים.

יעקב מרגי: חשבתי שזה היה רק בתקופה שלי.

<<<מוזמנת: >> לא.

<<<מוזמנת: מסתבר שזה ממשיך ולא יודעים על זה.

<<<מוזמנת: דרשו מאתנו שנעשה לו אבחוני יתר ואיימו שאם הוא יזדקק להתאמות, יעבירו אותו לחינוך המיוחד וזה דבר שהוא לא היה נכון בכלל.

<<<מוזמנת: אי אפשר להביע במלים מה אנחנו כהורים עוברים כשאנחנו לא יכולים לעזור לילדים שלנו.

<<<מוזמנת: אנחנו עומדים מול מערכת אטומה ומול חומות.

<<<מוזמנת: אנחנו פשוט היינו בהרגשת ייאוש ואז פנינו לניצן.

<<<מוזמנת: התקבלנו אצל דוקטור מלי דנינו שאנחנו קוראים לה המצילה שלנו ומכאן השתנו החיים שלנו.

<<<מוזמנת: אנחנו הצטרפנו לקבוצת תמיכה של הורים, אנחנו קיבלנו ידע, קיבלנו כלים, קיבלנו כוחות להתמודד והבנו שיש לנו אבא ואימא ואנחנו לא נמצאים כאן לבד במערכה הזאת.

<<<מוזמנת: דוקטור מלי דנינו הגיעה לבית הספר ולאחר ויכוחים קשים היא עמדה על מימוש זכויותיו של בני וחלק ניכר מההתאמות אושרו.

<<<מוזמנת: לא הכול יושם בפועל, אבל אושר.

<<<מוזמנת: בני בעצמו עבר סדרת שיעורי הוראה בניצן, הוראה מתקנת.

<<<מוזמנת: התמיכה, החיזוק, קיבל כוחות להתמודד עם כל היחס המשפיל ולעבור את בית הספר היסודי ולסיים אותו.

<<<מוזמנת: כשהוא עבר לתיכון – וכאן אני חייבת לציין גם את אורט גבעתיים – באמת ניתנו לו כל ההתאמות הנדרשות.

<<<מוזמנת: מלי המשיכה ללוות אותנו לאורך הדרך.

<<<מוזמנת: כל הכישלונות הפכו להצלחות כשהוא קיבל את הציון מאה הראשון שלו, ואחרי כן באו עוד הרבה, הטלפון הראשון שהוא עשה, לפני שהוא הודיע לנו, היה למלי.

<<<מוזמנת: השנה הוא סיים את הבגרויות בציונים גבוהים.

<<<מוזמנת: במהלך תקופת התיכון שלו הוא השתתף בפרויקט והיה בקורס שגרירים צעירים של משרד החוץ, הוא עסק בהתנדבויות למען הקהילה, הוא היה במשך איזושהי תקופה דובר של מועצת התלמידים.

<<<מוזמנת: ללא התמיכה הרגשית והמקצועית שקיבלנו מניצן והמלחמה המשותפת על בני, הוא היה היום במקום אחר.

יעקב מרגי: הוא יכול לעשות היום אבחון לאותה מנהלת.

<מוזמנת: לולא זה, לדעתי הוא היה נושר ממערכת החינוך ואני לא רוצה לדמיין לאיזה שוליים של חברה הוא היה מגיע.

<מוזמנת: הכבוד העצמי וזכויותיו של בני למצות ולהוכיח את יכולותיו נרמסו ברגל גסה על ידי מערכת החינוך והוחזרו לו בזכות ניצן.

<מוזמנת: לצערי יש עוד היום הרבה תלמידים בעלי יכולות גבוהות שנושרים מהמערכת כי אין מי שיילחם על מימוש הזכויות שלהם.

<מוזמנת: אני מאחלת לניצן שנים רבות של המשך עשייה ברוכה ואת כל האהבה שלנו והתודה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אני מתחבר לדברים.

יעקב מרגי: במושגים מסחריים, יש פרסומות של מכוני קוסמטיקה, הרזיה, לפני ואחרי.

יעקב מרגי: מי שמצייר בעיני רוחו, בדמיון שלו, צריך לקחת שני ילדים עם אותה מוגבלות ולראות מה קורה אתם עם טיפול של ניצן ובלי טיפול של ניצן וזה כדי להבין כמה יכולות יש באותם ילדים שמה לעשות, או שנולדו עם מגבלות אובייקטיביות כאלה ואחרות או שהן נוצרו בעקבות משהו.

יעקב מרגי: צריך רק לתת אמון ותקווה בכל אחד.

יעקב מרגי: נכון, כפי שאמרה גברת נתניהו, לא כולם יכולים להגיע למה שהבן שלה הגיע, אבל אלה שלא מגיעים לכך, הצלחנו לשפר אותם בעשרים אחוזים, בשלושים אחוזים, תרמנו להם לאיכות החיים שלהם, של הסובב אותם ושל המשפחה שלהם.

יעקב מרגי: רבותיי, אמנם זה יום חג, חוגגים חמישים, אבל אם לא נצליח בסוף הדיון לשכפל אתכם, לא הצלחנו כי שטח שנכבש לא מוחזר.

יעקב מרגי: אתם כבר קיימים וצריך למנף את זה.

<מוזמן: סיימתי השנה 12 שנות לימוד עם תעודת בגרות מלאה שאני די חייב אותה למלי דנינו ולאגודת ניצן.

יעקב מרגי: קודם לעצמך.

יעקב מרגי: ניצן יכולה לתת את הלב והנשמה, אבל אם אתה לא היית רוצה להתמודד – ויש כאלה – לא היית מצליח.

<<מוזמן: > אבל הרבה מהכלים שניתנו לי, אני חייב למלי ולאגודה.

יעקב מרגי: אתם מבינים למה הוא הצליח?

יעקב מרגי: הוא עקשן.

<<מוזמן: > החוויה שלי מבית הספר היסודי לא הייתה טובה ולא הייתה קרובה להיות טובה.

<<מוזמן: אובחנתי בבית ספר כתלמיד לקוי למידה ובלי הסיוע של כל האגודה מול בית הספר, הייתי במקום אחר לגמרי.

<<מוזמן: זאת הייתה מלחמת התשה וזה היה נורא.

<<מוזמן: אני מרגיש שאני חייב עוד הרבה דברים לאגודה הזאת.

<מלי דנינו: אתה תתנדב אצלנו.

<<מוזמן: > אני כבר כאן, לא?

<<מוזמן: זה אולי נשמע מעט מוגזם, אבל חוץ מהשגת תעודת הבגרות אחרי 12 שנות לימוד, אני די חייב לאגודה את החברים שיש לי היום, את איכות הלימודים שהייתה לי בתיכון, את היכולת שלי לתרום, את בת הזוג שלי שאם לא הייתי עולה לתיכון לא הייתי זוכה להכיר אותה.

<<מוזמן: הייתי מספר אפילו את הסיפור הזה בגרסה מעט שונה ובמקום הרבה יותר גרוע ואני לא יודע אפילו היכן ומול איזה אנשים.

<<מוזמן: כיום אני די עצמאי, אני עובד עד לגיוס שלי לצה"ל, קיבלתי תפקידים די טובים והצעות למיונים בחיל המודיעין ולדובר צה"ל.

<<מוזמן: הנתונים שלי נחשבים די גבוהים ובימים אלה אני מתכונן לעבור את המבחן הפסיכומטרי.

<<מוזמן: אני מרגיש שזה פיצוי על התקופה האיומה שעברתי בבית הספר היסודי עם המורים שצחקו עלי, קיללו אותי, השפילו אותי, קראו לי עצלן כשלמעשה העצלנות היחידה הייתה חוסר הרצון שלהם להשקיע מהזמן שלהם ולתת לי את ההתאמות שהיו יכולות להביא אותי להצלחה.

<<מוזמן: כמי שחווה התעללות נפשית מהמורים שלו, אני רואה את ההישגים כסוג של נקמה, ניצחון וגם מסר לתלמידים אחרים שחווים היום את מה שאני חוויתי בבית הספר היסודי.

<<מוזמן: לא נשאר לומר עוד משהו אלא לומר תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה מרגש.

יעקב מרגי: תארו לכם שהנער היה נפגע בדימוי האישי שלו והיה נכנע כתוצאה מאותו חוסר אמון של המערכת.

יעקב מרגי: אם זה לא דיני נפשות, מה כן?

יעקב מרגי: קודם כל, תודה לך.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו שאתה מוכן להיחשף ולומר את האמת שלך.

יעקב מרגי: זאת ההתנדבות שלך והתרומה הגדולה שלך.

יעקב מרגי: אנחנו כאן כדי להעביר את הלפיד הזה, את המסר הזה יום יום ושעה שעה כי לכל אחד יש את הפוטנציאל ולכל אחד צריך לתת את ההזדמנות לממש אותו במה שתלוי בנו כחברה, כמערכות, כממסד.

יעקב מרגי: תודה לך.

<אריה רוקח: הדברים המדהימים ששמענו עכשיו יכולים להיות הקדמה טובה למה שאני עומד לומר.

<אריה רוקח: זה פשוט היה מרגש לשמוע אתכם.

<אריה רוקח: אני אקרא את הדברים מהכתב כי אני גם קצת לקוי למידה.

<אריה רוקח: שמי אריה רוקח ואני כיום גמלאי של משרד החינוך.

<אריה רוקח: במקצועי אני יועץ חינוכי ועבדתי כמורה וגם כיועץ במשך כ-42 שנים במערכת עד שיצאתי לגמלאות.

<אריה רוקח: אני כאן מייצג פן אחד מהפעילות הרחבה והגדולה של ניצן.

<אריה רוקח: עם צאתי לגמלאות היה ברור לי שאני אצטרך למצוא מקום בו אוכל להתנדב ולהשתמש בצורה מושכלת בידע ובניסיון שצברתי במשך כל השנים בעבודתי במשרד.

<אריה רוקח: התברר לי אז שמוקמת קבוצה של יועצות גמלאיות – כן, יועצות – ביוזמת ארגון היועצים כקבוצת תמיכה להורים.

<אריה רוקח: אני הצטרפתי, למרות שמימי אני לא הייתי יועצת.

<אריה רוקח: כהורים – שמענו את זה כאן - כסבים וסבתות שאני נמנה עליהם, כולנו מחפשים ורוצים שילדינו יהיו מוכשרים ומצליחים וכאשר הדבר הזה לא קורה ומסתבר שלילדים יש קשיים בלמידה, אנחנו במידה רבה מאוכזבים.

<אריה רוקח: יש הורים שמכילים את ילדיהם ואת הקשיים ויודעים להיוועץ באנשי מקצוע ומצליחים במידה רבה לחלץ את הילדים מהקשיים או ללמד אותם לתפקד למרות הקשיים אך יש גם הורים שלא יודעים כיצד להתנהג במצב כזה והם נכנסים למבוכה ולייאוש, מאשימים את כולם, נכנסים לקונפליקטים עם הילדים, עם מערכת בית הספר ואז אתה שומע אותם אומרים שהמורה מתעלמת מהילד, המנהל שונא אותו, ולהורים האלה יש תחושה מעיקה שמשהו לא בסדר עם הילד ואולי הוא בכלל מפגר.

<אריה רוקח: כבר שמעתי את זה מהורים.

<אריה רוקח: נוצרת בבית אווירה קשה של לחץ בלתי סביר על הילד, כעס על המערכת וגם להודות על האמת על הקושי הזה.

<אריה רוקח: אנחנו המלווים – אני בכוונה אומר מלווים כדי להבהיר שאנחנו לא מטפלים – מלווים ותומכים בהורים ויש לנו יתרון גדול כשאנחנו באים לסייע מול בית הספר כאשר אנחנו במשך שנים היינו אנשי בית הספר ואנחנו מכירים את המערכת ויודעים את כל הטריקים שיש בה.

<אריה רוקח: אני קורא לתפקיד שלי, כמו שבארצות הברית קוראים לו, קייס מנג'ר.

<אריה רוקח: אני כאילו מנהל עבודה עם אותו תלמיד.

<אריה רוקח: הלקוחות שלנו הם לא התלמידים אלא הלקוחות שלנו הם ההורים ואנחנו באים לתמוך ולסייע להורים להגיע לבית הספר, להתקרב לבית הספר, לדעת כיצד להתמודד עם בית הספר, אבל מצד שני אנחנו גם עובדים עם בית הספר.

<אריה רוקח: שמענו כאן את הנער שמספר – ושמענו את הדבר הזה גם מעוד מתבגרים ובוגרים – שבית הספר לא תמיד ידוע איך להתמודד ולא תמיד מוכן להתמודד ואז אנחנו נכנסים.

<אריה רוקח: כאשר אנחנו נכנסים, ראשית, אנחנו מכירים את האווירה של בית הספר, ושנית, אנחנו גם נותנים מהידע שלנו.

<אריה רוקח: הרבה פעמים, אני מוכרח להגיד לכם, אני נכנס לבית ספר, שואלים אותי מי אני וכשאני אומר שאני מתנדב מטעם ניצן, התשובה היא: אה, בוא.

<אריה רוקח: עוד לא היה מקרה שלא קיבלו אותי בסבר פנים יפות.

<אריה רוקח: אז יש לי את האפשרות לשבת עם הצוות המוביל של בית הספר, עם המחנך, לשבת ולדון אתם, לעשות מעין משא ומתן.

<אריה רוקח: דבר נוסף שאני צריך לעשות הוא כאשר לפעמים אני צריך לומר להורים ולעזור להם לקבל את מה שבית הספר עושה.

<אריה רוקח: לדוגמה ילד אחד שעבדתי עם המשפחה ובבית הספר הציעו תכנית מיוחדת.

<אריה רוקח: האימא אמרה בשום פנים ואופן לא.

<אריה רוקח: אני עברתי, בדקתי את התכנית וראיתי שזאת היא התכנית שהילד צריך ואז הייתה לי עבודה עם ההורים כדי לשכנע אותם שזאת העבודה שהילד צריך.

<אריה רוקח: לא אדבר הרבה אלא אתן שתי דוגמאות קצרות.

<אריה רוקח: היה לי קשר עם משפחה עולה, לא חדשה אבל לרוע המזל היא עדיין לא הסתגלה לארצנו הקדושה, ויום אחד הם התקשרו אלי בלילה הביתה בבהילות.

<אריה רוקח: מסתבר שהילד הזה איזה שטות קטנה, תפסה אותו המשטרה והעבירו אותו לקצינת מבחן וקצינת המבחן הזמינה אותו.

<אריה רוקח: היות והם באים מארץ שם הזמנה לרשויות החוק היא דבר נוראי, הם נכנסו לפניקה.

<אריה רוקח: אז אני נכנסתי לעניין.

<מלי דנינו: רק תגיד שהיית אחראי על אלימות בשפ"י ויש לך ניסיון.

<אריה רוקח: הייתי מפקח על מניעת אלימות בשפ"י.

<אריה רוקח: פניתי לשירות המבחן וביקשתי שיאשרו גם לי לבוא.

<אריה רוקח: הסכימו ברצון רב.

<אריה רוקח: נכנסנו, ישב שם בחור מאוד חביב, שמע את כל הסיפור ואמר לילד: אתה רוצה שלא נפתח לך תיק?

<אריה רוקח: אני רוצה לשמוע שאתה כל השנה הולך לבית הספר באופן רציף.

<אריה רוקח: אם כך יהיה, לא ייפתח לך תיק.

<אריה רוקח: אכן לא נפתח תיק וההורים יצאו מרוצים ושמחים.

<אריה רוקח: עוד פן אחד אני רוצה להציג כאן.

<אריה רוקח: דוגמה נוספת.

<אריה רוקח: ילדה ממעמד בינוני גבוה למדי שלמדה בבית ספר יוקרתי ביותר עם שם יוקרתי.

<אריה רוקח: לילדה הזו היו שני אחים מאוד מוצלחים בבית הספר ולה יש בעיה של לקות למידה.

<אריה רוקח: בית הספר לא ידע כיצד להתמודד כי הוא לא מתמודד עם ילדים כאלה.

<אריה רוקח: אז נכנסתי לתמונה וישבתי עם הצוות כולו ודיברנו.

<אריה רוקח: התחילו לעבוד אתה.

<אריה רוקח: הדבר הטוב ביותר היה שהיא מצאה בית ספר אחר ובעזרת ניצן עברה לבית ספר אחר שיותר מתאים לה ואני שומע שהיא מצליחה.

<אריה רוקח: היות ואדוני היושב ראש ביקש שאני לא אאריך, אני לא מאריך.

<אריה רוקח: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש נואמים מהכתב ואתה סופר להם את הדפים בתקווה שיגיע הדף האחרון אבל אז הם שמים את הדפים בכיס ומתחילים לנאום בעל פה.

<אריה רוקח: זה מה שעשיתי.

יעקב מרגי: לפני דני ז'ורנו אני אתן את רשות הדיבור לחברת הכנסת מירב בן ארי שיש לה ניסיון רב גם עם תלמידים וגם עם בני נוער והיא תדבר בעד עצמה.

מירב בן ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש על קיום הדיון החשוב הזה ותודה רבה לכם, ממך גברתי ועד אחרון המתנדבים, לכל הפעילות המדהימה שלכם.

מירב בן ארי: לפני שהגעתי לכאן עבדתי עשר שנים עם בני נוער בסיכון, חלקם נקראו בסיכון בגלל שהם לקויי למידה.

מירב בן ארי: שמו אותם ברצף הסיכוני רק בשל הקשיים הלימודיים שהם חווים בבתי ספר ואין לזה שום הגיון ואין לזה שום רציונל.

מירב בן ארי: לא ניסיתי להבין אלא ניסינו להתמודד ובאמת לשלוח את ההורים לעשות אבחון ולטפל.

מירב בן ארי: כיום אני יושבת ראש השדולה למען בני נוער בסיכון ואתמול קיימתי כאן דיון מאוד מעניין בנושא של חסרי בית וכמה מפתיע שהנושא הלימודי והתסכולים הלימודיים מביאים נערים ונערות למקומות בקצה הרצף במדינת ישראל ואין לזה שום הגיון.

מירב בן ארי: לא שאני אומרת שקל לטפל בבעיות התנהגות ובבעיות אלימות, אבל לבוא ולתייג ילד עוד בשלב בית הספר היסודי – ושמעתי את דבריו של הנער ואת דבריה של אמו – ולומר דברים כאלה לילד, זה לא.

מירב בן ארי: ברגע שילד עושה בעיות בכיתה, הוא לא מקשיב והוא לא בפוקוס, הוא נמצא בחוץ וכאשר הוא בחוץ, זאת שוטטות, זה להגיע למקומות פחות טובים ואז הדרך קצרה למקום הסיכוני.

מירב בן ארי: לצערי הדרך של מערכת החינוך היא עוד ארוכה לבוא ובאמת לטפל נקודתית בילד שהוא לקוי למידה ולכן המשקל הכול כך משמעותי שלכם בתוך בתי הספר ובכלל בליווי של המשפחות.

מירב בן ארי: קראתי שזה לא נגמר אלא זה גם כשהם הולכים לצבא ולפעמים גם אחרי הצבא, בפסיכומטרי.

מירב בן ארי: זאת אומרת, דרך הליווי שלכם היא ארוכה ומשמעותית.

מירב בן ארי: בכנסת הרבה פעמים יש דיונים על עמותות ועל הכניסה שלהן ושואלים למה המערכת לא עושה את זה, אבל זה המצב במדינת ישראל בכל כך הרבה תחומים.

מירב בן ארי: מערכת החינוך, מערכת הרווחה, מערכת הבריאות, כל כך הרבה פעמים משאירה ואקום ולוואקום הזה, אין ברירה, נכנסות עמותות.

מירב בן ארי: מה שיפה או מה שראוי לציון – וזאת אמירה לא קונפורמיסטית – שהעמותה עולה לפעמים על המערכת וכך קורה בדרך כלל ובטח במקרה שלכם.

מירב בן ארי: אני אומר דבר אחרון.

מירב בן ארי: אתם עושים עבודה נפלאה.

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה לעבוד במערכת החינוך משם באתי, לא מהמקום של להיות מורה אלא ממקום של עמותה שנותנת סיוע למערכת החינוך.

מירב בן ארי: אני יודעת שלעתים אתם מרגישים שמערימים קשיים ואתם לא מצליחים להבין כי הרי בסופו של דבר כולנו כאן לטובת הילד.

מירב בן ארי: הרעיון המרכזי הוא טובת הילד.

מירב בן ארי: שלא תיפול רוחכם, כל הכבוד לך, שאפו על ה-25 שנים שאת באגודה.

מירב בן ארי: כל הכבוד לכל הצוות המיוחד.

מירב בן ארי: אל תתנו חלילה למישהו, למערכת כלשהי, להתעמר בכם אלא להפך, קחו משם את הכוחות, תמשיכו בעבודה המצוינת.

מירב בן ארי: לא סתם אמרת, ובצדק, שאתה נכנס לבית ספר וכשאתה אומר ניצן, פורסים בפניך את השטיח האדום.

מירב בן ארי: זה לא בכדי.

מירב בן ארי: לא כל עמותה במדינת ישראל מקבלת את היחס הראוי לה כפי שאתם מקבלים.

מירב בן ארי: תמשיכו וכמובן תראו גם בוועדת החינוך, שאני חלק ממנה, מקום לכל דבר שתצטרכו בהמשך הדרך.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני יוצאת אבל היה לי חשוב להיות כאן לפחות ברוב הדיון.

מירב בן ארי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דיברה חברת הכנסת מירב בן ארי על תפקיד המדינה.

יעקב מרגי: תארו לכם שהמדינה באמת הייתה מושלמת ומגיעה לכל מקום ולכל פינה ועושה את כל מה שצריך.

יעקב מרגי: הערך המוסף הזה של הנתינה, הערך החברתי, הערך היהודי הזה היה חסר לנו.

יעקב מרגי: לפעמים מתוך החוסר, מתוך החיסרון, יוצא גם דבר טוב.

יעקב מרגי: כולנו תקווה שהמדינה תעשה הכול ואתכם נגייס למטרות נוספות.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: צריך להגיד מזל טוב.

נורית קורן: חמישים שנים, זה לא הולך ברגל.

נורית קורן: זאת כברת דרך מאוד מאוד ארוכה.

יעקב מרגי: זה המקום היחיד בו שולט נשים ואפשר לומר את הגיל.

נורית קורן: זה מעודד אותי כשאני רואה שאנחנו יושבים כאן כל הזמן בדיונים וכל פעם עולה אותה נקודה שהורה מתחיל משהו בגלל הצורך של הילד שלו ואז מתחילה פעולה.

נורית קורן: העיגול הקטן – אני קוראת לו שבלול – מתרחב ומתרחב וזה מה שקרה גם כאן.

נורית קורן: אנחנו רואים בדיונים בוועדת החינוך הורים שבאים ואומרים לנו את אותם דברים.

נורית קורן: מאוד היה מרגש לשמוע את הסיפור שלך ואת הסיפור של אימא שלך עוד יותר, כי אנחנו נתקלים בזה כל הזמן.

נורית קורן: לצערי אדוני היושב ראש, חבל שלא הזמנו את המפקחת על החינוך המיוחד במשרד החינוך.

יעקב מרגי: נמצאים כאן נציגי משרד החינוך.

יעקב מרגי: אין דיון בוועדה שמשרד החינוך לא מוזמן אליו.

<יהודית גידלי: נמצאת כאן מנהלת אגף לקויי למידה והפרעות קשב במשרד החינוך.

<יהודית גידלי: גם אם לא תמיד הם מגיעים, דני הגיעה.

נורית קורן: אנחנו כל הזמן דנים כאן ואומרים שבעצם מערכת החינוך לא יודעת לתת את המענה לצרכים ולהורים ואם אנחנו שומעים שלפני שש שנים התבטאו כמו שהתבטאו, ואנחנו עדיין שומעים את זה, זה אומר דרשני וכי צריך לשנות.

נורית קורן: אני רוצה להגיד לכם שאני בכנסת הזאת – עשיתי את זה גם קודם – לקחתי על עצמי את הדגל של החינוך המיוחד ואני מכלילה גם את לקויי הלמידה כי גם כאן מדובר בצרכים מיוחדים בחינוך.

נורית קורן: אנחנו יחד עם יושב ראש הוועדה מקיימים כאן דיונים בכל הנושאים החשובים האלה.

נורית קורן: תשובת שר החינוך לא מוצאת חן בעיני כי הוא לא נותן את הדגשים.

נורית קורן: מכיוון שהוא נתן לנו תשובה לגבי הקייטנות של החינוך המיוחד שלא מצאה חן בעיני, החלטתי שאני לא מוותרת, הגשתי שאילתה ונראה מה הוא יענה לי היום.

נורית קורן: לא יתכן שמשרד החינוך לא מפרסם את הדברים כך שאנשים ידעו מה מגיע להם וההורים ידעו מה מגיע להם.

נורית קורן: כשההורים לא יודעים מה מגיע להם, מתחילה הבעיה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם, לאגודת ניצן, כל הכבוד לכם על שאתם פורצי הדרך בנושא לקויי הלמידה.

נורית קורן: שמתם את הדברים על השולחן.

נורית קורן: פעם – ואני לא צעירה – כל אחד שקצת הפריע, מיד תויג והלך למקום אחר והלך לבית ספר מקצועי.

נורית קורן: לא שבית ספר מקצועי לא טוב, אבל לפעמים גם לשם הוא לא הגיע.

נורית קורן: יש הרבה אנשים שיש להם רק בית ספר יסודי ולא הצליחו ללמוד הלאה.

נורית קורן: יש אנשים שאחר כך בגיל בגרות הלכו ולמדו ופתאום הם כן יכולים.

נורית קורן: חבל שזה קורה.

נורית קורן: מאוד חשוב לתפוס את לקות הלמידה בזמן כי זה משפר את החיים של הילד עצמו ושל המשפחה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שבחרתם שם ניצן וזה מאוד מרגש אותי.

נורית קורן: אם אנחנו חושבים על ילד קטן שהוא ניצן, אתם עוזרים לו לפרוח ולא רק שאתם עוזרים לו לפרוח אלא אתם גם שותלים אותו וההורים הופכים להיות הורים ויוצאים לנו עוד פרחים.

נורית קורן: זה פשוט מדהים.

נורית קורן: תמשיכו בעשייה הזאת.

נורית קורן: אני מקווה שתקבלו סיוע מהמדינה כדי שבאמת תוכלו לפרוץ דרך עוד יותר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ממרומי גילי כבוגר המערכת הממלכתית וכמכיר את המערכת הממלכתית היום, אין ספק שמערכת החינוך עברה כברת דרך.

יעקב מרגי: תמיד זה לא מספיק ותמיד רוצים יותר.

יעקב מרגי: יש היום יותר פתיחות ויש יותר הכלה.

יעקב מרגי: לכן כאשר אמו של הנער אמרה שזה היה אך לפני שש שנים, כולנו הבענו תמיהה כי יש הכלה.

יעקב מרגי: יש עדיין רשויות מקומיות שלא הולכות בקצב הזה של הרצון, אבל אין ספק שסבלנות מערכת החינוך כלפי הילדים עם לקויות הלמידה ועם הצרכים השונים קיימת.

יעקב מרגי: גם החוק חייב אותה אבל עדיין יש קלקולים ועדיין אנחנו לא שבעי רצון ממקומות מסוימים אבל כברת דרך עשינו.

יעקב מרגי: התקדמנו בכמה עשורים.

יעקב מרגי: לא מספיק, רוצים עוד ובעזרת השם אנחנו כאן בשביל ה-עוד.

יעקב מרגי: חברת הכנסת דוקטור עליזה לביא.

עליזה לביא: רציתי רק לברך.

עליזה לביא: אני באמצע דיון אחר ושמעתי שאתם כאן, ביקשו ממני לבוא ואני מאוד שמחה לבוא ולהודות.

עליזה לביא: התנדבות זה לא דבר מובן מאליו.

עליזה לביא: הארגון שלכם קם כשאני נולדתי, ב-1964.

עליזה לביא: בארץ שלנו אי אפשר להסתיר את הגיל וכל אחד יודע.

עליזה לביא: כשהלכתי עם הבת שלי לבדוק כי ראיתי שכמה דברים לא בסדר, ראיתי תוך כדי האבחון שזאת בעצם הבעיה שלי.

עליזה לביא: אותי לא אבחנו וכל אחד סוחב את המועקה מהילדות שלו, אבל אם אנחנו יודעים להתמודד עם החולשות שלנו, זה הופך להיות כלי מאוד חזק.

יעקב מרגי: תארו לכם אם היו מאבחנים אותה, מה היה קורה.

יעקב מרגי: תראו מה יצא ממנה בלי אבחון.

עליזה לביא: גיליתי למשל שיש לי דיסלקציה לקליטה של שפה שנייה אבל גיליתי את זה בגיל מאוד מבוגר.

עליזה לביא: יש לי דוקטורט ויש לי תארים והבת שלי תודה לאל לומדת רפואה באוניברסיטת תל אביב, כי כשאנחנו מגלים בזמן את הקשיים שלנו ואת הכשלים שלנו – והיום התפרסם שפחות חבר'ה מסיימים בגרות, ואדוני, אני מניחה שזה נושא שיעלה בוועדה - - -

יעקב מרגי: עלה ויעלה שוב.

עליזה לביא: אנחנו ב-2015 והכלים עומדים לרשותנו אבל משהו כנראה לא עובד נכון.

עליזה לביא: רציתי לבוא ולומר תודה גדולה.

עליזה לביא: כל המציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם מלא.

עליזה לביא: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

<חדרה אלסענא-הזייל: אני אימא לארבע בנות ושני בנים.

<חדרה אלסענא-הזייל: באתי מתחום החינוך.

<חדרה אלסענא-הזייל: לפני 26 שנים הייתי המורה הראשונה שהתמחתה בחינוך מיוחד.

<חדרה אלסענא-הזייל: יש לי תואר שני בניהול ויישוב סכסוכים מאוניברסיטת בן גוריון.

<חדרה אלסענא-הזייל: אני מאבחנת דידקטית, מגשרת והתחנה האחרונה היא מעניינת ואני שמחה מאוד להיות חלק ממשפחת ניצן.

<חדרה אלסענא-הזייל: דרך האימון במודל שפיתחה דוקטור מלי דנינו למדתי להכיר את עצמי ולמדתי להכיר את הערכים שמובילים אותי ואת העוצמות שיש לי.

<חדרה אלסענא-הזייל: התפתחתי מבחינה משפחתית ועברתי שינויים מבחינה אישית, משפחתית ומקצועית.

<חדרה אלסענא-הזייל: למדתי להכיר את עצמי ואת האדם בכלל על השינויים שקורים בחיי האנשים ולדעת יש דרך אחרת וכי באמצעות הקשבה לאחר אפשר לעשות אחרת.

<חדרה אלסענא-הזייל: לאנשים יש אפשרות להתקדם.

<חדרה אלסענא-הזייל: רציתי לתת דוגמה.

<חדרה אלסענא-הזייל: אישה מהכפרים הלא מוכרים, ואתם מכירים את המציאות הקשה בכפרים, שיש לה 13 בנים, פרודה ומובטלת.

<חדרה אלסענא-הזייל: היא הגיעה והיא לא רגועה, כועסת על כל העולם.

<חדרה אלסענא-הזייל: יש לה בן שהוא עם לקות למידה ובשיתוף ניצן והרווחה ניתנה לה עזרה.

<חדרה אלסענא-הזייל: האישה הזאת יצאה ביום האחרון לאימון ואמרה תודה על שהצלתי אותה ותודה על שנתנו לה הזדמנות להכיר את העוצמות הפנימיות שלה.

<חדרה אלסענא-הזייל: היום, כדי לא להיות לנטל על הרווחה, היא חושבת לחפש עבודה ולעזור למשפחה שלה.

<חדרה אלסענא-הזייל: אני חושבת שכל אישה בדרום, בדואית, היא אימא כמו כל אימא אחרת והיא רוצה שהילדים שלה יפרחו, ילמדו וישתלבו בעולם המודרני, אבל צריך לתת עזרה ולהושיט יד.

<חדרה אלסענא-הזייל: אני חושבת שהאימא הבדואית מסוגלת לקחת אחריות על עצמה ועל הבחירות שלה, אם רק נותנים לה הזדמנות, מושיטים לה יד, נותנים לה כבוד ומקשיבים לה מתוך כבוד.

<חדרה אלסענא-הזייל: היא אימא כמו כל אימא אחרת בעולם.

<חדרה אלסענא-הזייל: דרך ניצן אנחנו נכנסים למגזר הבדואי כדי לשנות את התפיסה ואת המודעות בקרב אנשי מקצוע ברווחה ובחינוך.

<חדרה אלסענא-הזייל: אני חושבת שגם בעזרת כל הגורמים אנחנו יכולים להוציא הרבה משפחות ממעגל העוני וגם לא להיות נטל על הרווחה.

<חדרה אלסענא-הזייל: האישה הזאת אמרה שהיא לא רוצה לקבל קצבה מהרווחה אלא היא רוצה לסמוך על עצמה ולחפש עבודה.

<חדרה אלסענא-הזייל: ברווחה יש להם כל מיני תכניות ועכשיו היא השתלבה בתכנית כלשהי כך שהיא תלמד מקצוע וכך תוכל לעזור למשפחה שלה ותצא מהאבטלה.

<חדרה אלסענא-הזייל: היא אומרת שעכשיו היא יצאה לעולם הגדול אבל היא יצאה מהקיבעון שהיה לה ומחוסר הביטחון במיוחד כאשר היא אישה בדואית שכל החיים שלה בחרו לה ואמרו לה איך לחיות.

<חדרה אלסענא-הזייל: היא מכפר לא מוכר בו אין חשמל, בקושי יש מים, עם 13 ילדים והיום היא פורחת.

<חדרה אלסענא-הזייל: היא אמרה תודה לניצן ותודה לרווחה ותודה לבן.

<חדרה אלסענא-הזייל: היא כל הזמן דיברה על בן שהוא עובד סוציאלי שהאמין שהיא יכולה להתקדם ויכולה לשנות את חיי המשפחה והסביבה בה היא חיה.

יעקב מרגי: חדרה יש אחת, אבל איך עושים שיהיו כמה?

<מלי דנינו: חדרה גם הביאה חברה ולאט לאט אנחנו נכנסים עכשיו לפרויקט יחד עם הרווחה ועושים שם יום עיון.

<מלי דנינו: המטרה היא לעזור.

<מלי דנינו: כפי שאומרת חדרה, אימא זאת אימא.

<מלי דנינו: מה שמדהים אותנו זה שהמודל שפיתחנו מתאים בארצות הברית, מתאים במגזר הבדואי, מתאים לחרדים ומתאים לכולם כי הורים הם הורים והורים צריכים תמיכה.

<מלי דנינו: אנחנו למדנו איך לעזור להם ומהר.

יעקב מרגי: חדרה, מתוך המגזר, יש לך שליחות נוספת והיא להביא עוד נשים מהמגזר ולהכין אותן.

יעקב מרגי: אני יומרני מדי אבל אני אומר שצריך להביא אותם לרמה שלך ולמוטיבציה שלך אבל לפחות שיתחילו

<חדרה אלסענא-הזייל: אני באתי מהחינוך המיוחד, הייתי מורה ומחנכת הרבה שנים והייתי מדריכת מורים.

<חדרה אלסענא-הזייל: בסוף ראיתי שההורה הוא חשוב בהתפתחות הילד.

יעקב מרגי: הדיון היה צריך להסתיים בשעה 10:30 כי התחייבתי להיות במקום אחר, אבל שלחתי להם פתק שאני לא אגיע ולכן אנחנו נמשיך את הדיון עד 11:00.

יעקב מרגי: הצלצול ששמעתם בא להזהיר אותנו כי בשעה 11:00 צריך להסתיים הדיון.

יעקב מרגי: לא נקפח אף אחד וכל מי שהגיע ונרשם, יקבל את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: מלי ודני יחכו לסוף.

יעקב מרגי: בבקשה, עתיד בטוח לצעירים.

<מוזמנת: רציתי קודם כל לומר תודה על הבמה שניתנת לי לייצג את הפרויקט שעברתי עם חברי ניצן.

<מוזמנת: כתבתי את הדברים כי אני מאוד מתרגשת ולא רוצה להתבלבל.

<מוזמנת: אני בת 23.

<מוזמנת: אני בוגרת פרויקט עתיד בטוח של אגודת ניצן בשיתוף המוסד לביטוח לאומי.

<מוזמנת: הומלץ לי להשתתף בתכנית עקב חוסר שביעות רצון וחוסר עקביות במקומות עבודה.

<מוזמנת: סיימתי בהצלחה את תהליך הפרויקט לפני כשנה וחצי.

<מוזמנת: החוויה בפרויקט הקנתה לי כלים להתמודד בעולם התעסוקה בכלל ומול הבוס והעמיתים בפרט.

<מוזמנת: במהלך התהליך למדתי להכיר את עצמי יותר טוב ויחד עם זאת להתנהל באופן יעיל תוך סיפוק ולהביא את עצמי תוך הכרות מעמיקה מול המעסיקים שלי ודרישות העבודה.

<מוזמנת: קיבלתי ליווי ויד מכוונת ממנחי הקבוצה, אבחונים ושיחות במסגרת התכנית יחד עם עובדת סוציאלית המפגשים הקבוצתיים אפשרו לי ולחברי המשתתפים בתכנית להרגיש שייכות ותחושת ביטחון, כאשר הגענו להבנה משותפת מהו כוחה של קבוצה, ההבנה שאנחנו לא מתמודדים לבד ובעצם תחושת ההזדהות שכולנו חווים את אותן תחושות ומתמודדים עם אותן התלבטויות בשגרה בכלל ובעולם העבודה בפרט.

<מוזמנת: לפני שנכנסתי לפרויקט התפיסה שלי לגבי עולם התעסוקה הייתה מאוד שטחית וילדותית.

<מוזמנת: ראיתי אך ורק את עצמי ואת תחושותיי מבלי לקחת בחשבון משתנים נוספים וכיצד להתנהל מולם באופן שתורם עבורי ועבור מקום העבודה.

<מוזמנת: כיום התפיסה שלי אחרת.

<מוזמנת: אני תופסת ערך רב ומודעת לתרומה שלי כבן אדם עובד, יצרני ואחראי, גם על עצמי וגם בחברה.

<מוזמנת: תחושה של בגרות תעסוקתית יחד עם הכרות ביכולותיי וחוזקותי בדגש על עולם העבודה.

<מוזמנת: אנחנו ממשיכים את המפגשים גם כיום ונפגשים אחת לחודש כאשר תכני הקבוצה הם שיתוף, הכלה והקשבה לכל משתתף באשר להתקדמותו ותוך שימת הדגש על הצלחותיו כדי ליצור לכל משתתף עמוד שדרה פנימי חזק ואיתן.

<מוזמנת: בנוסף, במפגשים מובאים תכנים מגוונים ומעשירים.

<מוזמנת: בהמשך לתהליך נכנסתי למכינה בה אני סוף סוף משלימה בגרויות אחרי מסע של חוסר ביטחון וחוסר אמונה בעצמי שאני מסוגלת.

<מוזמנת: הגעתי לנקודה בה אני מזיזה את כל התחושות הקשות האלה וממירה אותן באמונה וחשיבה חיובית וקופצת למים לסלול את הדרך עבור המטרות שלי.

<מוזמנת: יד ביד עם הפחד, מתעלה מעל עצמי.

<מוזמנת: יש לציין שאני מצטיינת בלימודים עם ציונים של תשעים פלוס, מאוד מרוצה ומאוד חזקה.

<מוזמנת: אני רוצה להגיד תודה על שיש לי את ניצן שתומכים בי ואני יודעת שיש לי בית ומשפחה להיעזר.

<מוזמנת: אני אסירת תודה.

<מוזמנת: זו מתנה שאינה מובנת מאליה.

<מוזמנת: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו ממש קצרים בזמן.

יעקב מרגי: מרגע זה, כל דובר יקבל שתי דקות ולא יותר.

<מוזמנת: אני בת 35, נשואה ואם לאור בן ארבע.

<מוזמנת: כל הזמן היו אומרים לי שאני לא יודעת לסדר את החדר, שוכחת דברים, ובתור ילדה היו לי קשיים רבים בבית הספר.

<מוזמנת: היום אני אימא לילד ובזכות כלים שנתנו לי בניצן הורים, שזה בית חם להורים לקויי למידה, קיבלתי כלים מעשיים לחיים, איך להתמודד עם האימהות.

<מוזמנת: אם זה לארגן לו תיק שלפעמים זה קשה למרות שלמישהו אחר זה נראה מאוד פשוט אבל אני צריכה לעשות רשימה לפני שאני מכינה את התיק כי ההפרעות קשב שיש לי מקשות עלי, אם זה לסדר את החדר וטל, שהיא רכזת בניצן הורים בהרצליה, באה אלי הביתה ולימדה אותי איך לסדר.

<מוזמנת: הרבה פעמים ההורים שלי העירו לי ושאלו למה אני לא מסדרת את הבית ולמה הוא מבולגן.

<מוזמנת: קיבלתי כלים איך לשחק עם הילד ואפילו איך להקריא לו סיפור שלבן אדם אחר זה נראה מאוד פשוט אבל לי לפעמים השורות קופצות.

<מוזמנת: בכל זאת, בזכות ניצן הורים ובזכות ההורים שלי, בזכותם למדתי בגרות מלאה, למדתי לתואר ראשון במכללת תל-חי בזכות המרכז ללקויי למידה שם, מאוד מומלץ, והיום אני לומדת תרפיה באמנות שזאת עוד תעודה שרכשתי ואני עוזרת לילדים עם צרכים מיוחדים כסייעת משלבת.

<מוזמנת: אני שם בזכות הכלים שנתנו לי בדרך.

<מוזמנת: אני ממליצה לכל ההורים לקויי הלמידה להגיע לניצן הורים.

<מוזמנת: יש שם סדנאות פרטניות יחד עם הילד, אישיות, טיפול בבעלי חיים, באמנות, שלי המנהלת מקסימה וכך גם טל.

<מוזמנת: הן נותנות כלים מדהימים איך להשתלב בחיי הקהילה.

<מוזמנת: אני מקווה שהילד שלי לא יחווה את אותם קשיים שאני חוויתי.

יעקב מרגי: נקווה שלא, אבל לפחות תדעי לכוון אותו.

<מוזמנת: גם לבעלי יש כל מיני לקויות למידה וההורים שלו לא כל כך ראו אותו ועדיין קצת קשה להם לראות את זה.

<מוזמנת: זה עצוב שאימא לא רואה את הילד שלה למרות הקשיים שלו.

<מוזמנת: אני כל הזמן מנסה לטפטף לה שאפשר לראות מישהו גם אם לא הכי קל לו בחיים אבל בכל זאת הוא מתקדם ועובד.

<מוזמנת: אני מודה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: ד"ר שלומי אלישר.

<שלמה אלישר: מנהל אגף השיקום במשרד הרווחה.

<שלמה אלישר: אני רוצה לברך את עפרה אלול יושבת ראש ניצן הרבה מאוד שנים ואת דוקטור מלי דנינו מנכ"לית ניצן.

<שלמה אלישר: אני למעשה עובד באגף השיקום מעל שלושים וכמה שנים ולמעשה התחלתי את עבודתי באגף השיקום כמפקח ארצי על המעונות.

<שלמה אלישר: מישהו כאן ציין שאף אחד לא יודע איך להגיע לניצן, אבל אני זוכר שבזמנו הייתי מגיע לרחוב פרץ חיות 5 בתל אביב לפגוש את מירה פיין שהייתה אז מנכ"לית ניצן.

<שלמה אלישר: מירה, את זוכרת את זה?

<מירה פיין: ודאי.

<שלמה אלישר: מכל מקום, במהלך השנים אגף השיקום הקים יחד עם ניצן מרכז ועם סניפי ניצן בכל רחבי הארץ מערכי דיור מוגן לאנשים עם לקויות למידה, חלקם לקויות למידה מורכבות.

<שלמה אלישר: אני רוצה לציין שניצן עושה עבודה יוצאת מן הכלל טובה.

<שלמה אלישר: למעשה זה הגוף הגדול ביותר במדינת ישראל שמפעיל הוסטלים ומערכי דיור מוגן לאנשים עם לקויות למידה, חלקן קלות יותר וחלקן יותר מורכבות.

<שלמה אלישר: הם עושים עבודה באמת יוצאת מן הכלל, ניצן רחובות, ניצן תל אביב, כפר סבא.

<שלמה אלישר: התחלתי עם גאולה פרידמן שאני לא יודע אם היא נמצאת כאן מניצן חיפה ב-1983 עת הייתי מפקח ארצי על המעונות באגף השיקום ובהמשך כמנהל את תחום הטיפול החוץ ביתי.

<שלמה אלישר: פיתחנו מספר גדול של מסגרות.

<שלמה אלישר: בעצם ניצן מפעילה הוסטלים ומערכי דיור מוגן עבור מאות רבות של בוגרים צעירים שיש להם לקויות למידה ועושה עבודה מצוינת.

<שלמה אלישר: יש לנו מספר גדול של פרויקטים עם ניצן.

<שלמה אלישר: יישר כוח לניצן.

<דני ז'ורנו: שלום לכולם.

<דני ז'ורנו: קודם כל, אני מתנצלת שלא הגעתי עם פתיחת הדיון ואני בטוחה שהפסדתי דברים לא פחות מרשימים ומרגשים מאלה ששמעתי אחרי שהגעתי.

יעקב מרגי: לא הרגשתי שאיחרת.

<דני ז'ורנו: אבל אני כן.

<דני ז'ורנו: אני מנהלת אגף לקויות למידה והפרעות קשב במשרד החינוך.

<דני ז'ורנו: זאת ההופעה הראשונה שלי בתפקיד הזה בוועדת החינוך של הכנסת.

יעקב מרגי: לאט לאט זה הופך להיות האגף הכי מבוקש במשרד.

<דני ז'ורנו: חובטים בו בלי סוף.

<דני ז'ורנו: גם הרגשתי את זה היום, אבל בסדר.

יעקב מרגי: לא, לא היו כאן חבטות.

<מלי דנינו: יושב ראש הוועדה, זה האגף שהייתה לי הזכות לייסד ולהקים אותו.

<דני ז'ורנו: נכון.

<דני ז'ורנו: אני בתפקידי חצי שנה.

<דני ז'ורנו: אני אתייחס לדברים שנאמרו ואני אנסה לעשות זאת בקצרה ובצורה אינטגרטיבית.

<דני ז'ורנו: חבל לי שחברת הכנסת בן ארי כבר יצאה מכאן, אבל כן חשוב לי להגיד שמבחינת הסתכלות משרד החינוך מי שאובחן כתלמיד עם לקות למידה או הפרעת קשב, הוא בהחלט אוכלוסייה בסיכון מבחינתנו כי אנחנו לא רוצים לשמוע סיפורים כמו שהספקנו לשמוע היום על כך שאנשים שלא אותרו בזמן והיו בסכנת נשירה או בסכנה להגיע לכיוונים אחרים.

<דני ז'ורנו: זאת כן אוכלוסייה בסיכון ואנחנו רוצים לקחת עליה את האחריות המלאה.

<דני ז'ורנו: מאז כניסתי לתפקיד אנחנו עסוקים בהסתכלות מחודשת.

<דני ז'ורנו: מלי ציינה כרגע שהיא הקימה את האגף לפני 15 שנים ואני חושבת שאחרי 15 שנים הגיע הזמן להסתכל מחדש על כל המצב של תלמידים עם לקות למידה במדינת ישראל, לראות מה משרד החינוך עשה ומה הוא לא עשה במהלך השנים האלה ומה הסיבות לכך.

<דני ז'ורנו: אנחנו ממש בשלב הזה בתהליך של גיבוש מדיניות לעשור הקרוב בהקשר של טיפול בתלמידים עם לקויות למידה על פני כל הרצף ולא רק בתיכון.

<דני ז'ורנו: אני יודעת שהרבה פעמים, במיוחד בשנים האחרונות, הטיפול הסתכם בעיקר במתן התאמות בדרכי היבחנות בעיקר לקראת בחינות הבגרות אבל אנחנו רוצים לראות מה עוד.

<דני ז'ורנו: בהקשר הזה התחלנו איזשהו קשר עם אגודת ניצן.

<דני ז'ורנו: זה הזמן לברך אותך ואתכם באופן אישי ואת כל העוסקים במלאכה.

<דני ז'ורנו: אני חושבת שמה שהספקתי לשמוע היום, וזאת הייחודיות של ניצן, זה שזה לא מסתיים בגיל 18 עת מסיימים את כיתה י"ב אלא זה לאורך כל מעגלי החיים וזה מבורך ומרגש.

<דני ז'ורנו: כל הכבוד לכם.

<דני ז'ורנו: באמת מגיעות לכם מחיאות כפיים על זה.

<דני ז'ורנו: מבחינתי המשימה שלי היא למנוע את הספליט הזה בין הטובים והרעים, או משרד החינוך, איך שזה נתפס, כמי שלא עושה את עבודתו נאמנה והעמותות או הגופים הפרטיים שכן עושים.

<דני ז'ורנו: אני מאוד שואפת לשיתוף פעולה ולעבודה אינטגרטיבית.

<דני ז'ורנו: אני חושבת שיש לכם אנשי מקצוע מיומנים, טובים ומוכשרים ואנחנו צריכים לחשוב – וכבר דיברנו על זה – איך אנחנו יכולות בהמשך להסתייע בכוח האדם המקצועי הזה כדי לעשות עוד הרבה יותר.

יעקב מרגי: כמו השדרנים אנחנו נבקש שלאחר השידור תמשיכו את הקשר.

<דני ז'ורנו: היינו בקשר גם לפני כן ואנחנו נמשיך אותו.

יעקב מרגי: אם תצטרכו את עזרת ההפקה, אנחנו כאן.

<דני ז'ורנו: דבר אחרון לגבי ההסברה להורים כי זה עלה כאן.

<דני ז'ורנו: אני מצרה על כל מי שלא יודע.

<דני ז'ורנו: גם למשרד יש הרבה מאוד תכניות וחומרים להסברה אבל זה אף פעם לא מספיק.

<דני ז'ורנו: מבחינתי, אני רושמת את זה לפניי.

יעקב מרגי: זה עולה כחוט השני גם בדיונים אחרים שהמשרד מתקדם תוך כדי הליכה.

יעקב מרגי: כל נושא החינוך המיוחד, המשרד מתקדם תוך כדי הליכה בדברים שלא היו.

יעקב מרגי: לעתים קרובות ההורים לא יודעים את הזכויות שלהם, לעתים קרובות לא יודעים על האפשרויות האלה.

יעקב מרגי: הורה שנתקל עכשיו בגננת או במורה שאמרה שהילד או הילדה עם לקות למידה, הורים שלא נשענים על מערכת הרווחה ילכו לחפש כל מיני פתרונות בגלל היכולות והם חושבים שהם עושים הכי טוב.

יעקב מרגי: הם יכולים ללכת להוראה מתקנת, הוא יכול ללכת להידרותרפיה וכולי וההורים האלה נפלאים והשקיעו, אבל כשאין יד מכוונת לכל הטיפולים האלה, זה כלום.

יעקב מרגי: כשאני שאלתי איך מגיעים אליכם, אני לא אהיה מאושר אם אני אדע שמגיעים אליכם רק דרך הרווחה או רק דרך מנהלת בית ספר או יועצת ערנית ומכירה.

יעקב מרגי: צריך להיות איזה מנגנון בפס רחב.

יעקב מרגי: לזה התכוונתי.

יעקב מרגי: מלי.

<מלי דנינו: אני רוצה קודם כל להודות ליושב ראש הוועדה.

<מלי דנינו: בתפקיד הקודם שלי ביליתי בכנסת הרבה בכל מיני ועדות ואני חושבת שזאת חוויה מאוד מרגשת להרבה מאוד אנשים שבשבילם זאת הפעם הראשונה שהם חווים את ההגעה למשכן הזה של כנסת ישראל ולהיות בוועדה כזאת.

<מלי דנינו: אנחנו נבוא עכשיו לכל הוועדות.

יעקב מרגי: ברוכה הבאה.

יעקב מרגי: אני המלצתי להפסיק לשדר את המליאה בערוץ 99 אלא רק את הוועדות.

יעקב מרגי: אלה הפנים האמיתיות של הכנסת.

<מלי דנינו: אני חושבת שזה נכון.

<מלי דנינו: אני רוצה קודם כל להודות ולהודות ליהודית מנהלת הוועדה שעזרה לנו בכל הדברים.

<מלי דנינו: אני רוצה לומר לך היושב ראש ולכל הנמצאים כאן שעדיין במדינת ישראל אין חוק שמסדיר את זכויותיהם של לקויי הלמידה ויש הרבה ילדים, לצערנו הרבה מאוד ילדים, יותר מדי ילדים, שנופלים בין הכיסאות, שניצן לא מצליחה – זאת יריעה רחבה – להגיע לכל ילד וילדה כי במקומות שאנחנו מגיעים, אנחנו מצילים נפשות.

<מלי דנינו: הבאנו רק כמה דוגמאות אבל יש כאן עוד ילדים ועוד הורים שבזכות המפגש עם ניצן חוללנו את השינוי בחייהם ובחיי ילדיהם ואולי גם בדורות הבאים.

<מלי דנינו: אני חושבת שהנושא הזה צריך לעלות על סדר היום כך שאף ילד לא יישאר מאחור בגלל שהוא לא יכול להיות מאובחן כי כשהוא לא מאובחן, המערכת גם לא נותנת לו שילוב, לא שעות שילוב ולא מסייעת לו.

<מלי דנינו: ההורים לא יודעים מה יש לו והוא חושב שמשהו לא בסדר אתו.

<מלי דנינו: אנחנו פגשנו חבר'ה בני 20,25 שלא ידעו שיש להם הפרעת קשב.

<מלי דנינו: הם כל הזמן לא הסתדרו בחיים אבל הם לא ידעו מה יש להם.

<מלי דנינו: אנחנו מושיטים יד למשרד החינוך.

<מלי דנינו: אנחנו מוכנים להיכנס יחד עם משרד החינוך ולגייס גם תרומות.

<מלי דנינו: לפעמים אנחנו אומרים תפתחו לנו את הדלת.

<מלי דנינו: אנחנו ברמת גן רוצים להיכנס לבתי הספר –ונמצאת כאן גאולה יפה יושבת הראש האגדתית שלנו – כדי לעזור לילדים בסביבה.

<קריאה: לא מרשים להיכנס לבתי ספר.

<קריאה: כל מה שצריך לבקש זה שמורה תגיע להורים ותנחה אותם.

יעקב מרגי: אני מוכן להתמודד עם זה.

יעקב מרגי: תשלחו אלי פנייה.

<<קריאה: > שמשרד החינוך לא יוציא הוראות להפסיק את ההתאמות.

<מלי דנינו: אני חושבת שיש לנו רוח חדשה.

<מלי דנינו: אני מאוד שמחתי לפגוש את דני ואני חושבת שגם האגף עובר כל מיני שינויים.

<מלי דנינו: דני לא עוסקת בהתאמות פרופר אלא יש לה מישהו אחר לזה.

<מלי דנינו: אני הייתי צריכה להתעסק בכל יחד עם נועה שיושבת כאן.

<מלי דנינו: התעסקנו בכל אבל היום יש אנשי הרבה מקצוע שעובדים בתוך האגף ואני מאוד מקווה.

<מלי דנינו: משרד החינוך הולך להניח – כרגע זה עוד לא חוזר מנכ"ל – מסמך שיצא לכל בתי הספר שבעצם אומר שמי שצריך להפנות לאבחון, אלה מורים.

<מלי דנינו: המורים צריכים לעשות התערבויות ולהראות עד כמה הם עשו התערבות אישית, אם הילד התקדם או לא התקדם ורק אחר כך לשלוח לאבחון.

<מלי דנינו: המציאות הזאת גרמה לירידה של חמישים אחוזים מהאבחונים בארץ.

<מלי דנינו: אנחנו מאוד מודאגים כי למורים אין את הידע.

<מלי דנינו: אנחנו מוכנים להיכנס ללמד את המורים ולהראות איך אפשר לצמצם את מספר האבחונים אבל אי אפשר לקבל החלטות שהן החלטות פדגוגיות נכונות מבלי שנחשוב על הילדים האלה כי בשבילם אין את המחר.

<מלי דנינו: אני מבקשת ממך יושב ראש הוועדה לשים את הנושא של לקויי למידה על סדר היום של הוועדה הזאת.

<מלי דנינו: הילדים האלה, שווה להשקיע בהם.

<מלי דנינו: כשמשקיעים בהם, הם מגיעים מאוד רחוק.

<מלי דנינו: הם אלה שישפרו את מספר הזכאים לבגרות, אם נצליח להגיע אליהם.

<מלי דנינו: יש כאן את העניין של הצלת נפשות ואנחנו כולנו כאן בעניין הזה.

<מלי דנינו: אני רוצה להודות לך ואני רוצה להודות לעפרה אלול, יושבת ראש האגודה, שהיא הרוח והנשמה וכל מה שאנחנו עושים, עושים בהשראה שלה, עם התמיכה שלה ועם העידוד שלה כי אחרת אנחנו לא יכולים לעשות את כל הדברים האלה, בלי כל האהבה הזאת.

<דני ז'ורנו: אם אני יכולה לומר משפט כי בכל זאת נאמרו דברים שאני חייבת להתייחס כמשרד.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אומר דברים בסיכום שיכלול הכול.

יעקב מרגי: תודה רבה למשפחת ניצן, לעפרה, למלי, לכל המתנדבות והמתנדבים.

יעקב מרגי: משפחת ניצן, אני אומר לכם שמול המעשים שזכינו לשמוע, לראות ולחוות היום המלים – למרות שיצאו מלב נרגש – קרות לעומת החום של המעשים.

יעקב מרגי: הוועדה מוקירה את פעילות אגודת ניצן, מודה על עבודתה הברוכה וכן של כל המתנדבים והמתנדבות.

יעקב מרגי: הוועדה מציינת שלכל תלמיד ותלמידה במדינת ישראל יש פוטנציאל ויש לספק להם את ההזדמנות לממש אותו.

יעקב מרגי: במיוחד יש לאפשר זאת לתלמידים בעלי לקויות למידה.

יעקב מרגי: המערכת, שהיא המדינה, צריכה לתת לכל התלמידים נקודת זינוק שווה ללא קשר מאין בה ואיך בא.

יעקב מרגי: הכי חשוב שנעזור לו כדי שהוא ידע לאן הוא הולך.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון את התמיכה באגודת ניצן והדומות לה, כולל גם במבחני התמיכה של המשרד.

יעקב מרגי: הנושאים שעלו כאן יידונו בהמשך הדיונים בפלטפורמה שאמרתי.

יעקב מרגי: ברצף הדיונים שיהיה בנושא החינוך המיוחד, נושא לקויות הלמידה יקבל פרק נפרד בעזרת השם.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.