ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 99, 2015-12-14 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, 14 בדצמבר 2015, ב' בטבת תשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום – מעמדם ושכרם של הפסיכולוגיים החינוכיים בבתי הספר ביוזמת חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יעקב מרגי: אני חייב לומר שמעמדם ושכרם הם לא נושאים שאמורים להידון בוועדה הזאת, אבל מאחר שכל סוגיית הפסיכולוגים היא בוועדת החינוך אז מצאנו לינקג', ובלחץ פיזי מתון של חבר הכנסת המציע הסכמתי לקיים את הדיון בוועדה שלנו למרות העומס הרב.

יעקב מרגי: אנחנו נראה האם הפסיכולוגים זוכים למעמד הראוי והרצוי, ואכן מתוגמלים לפי גודל שליחותם ומעמדם.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, רשות הדיבור שלך, בבקשה.

<מוחמד גנאים: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני מברך את כל באי הישיבה החשובה הזאת.

<מוחמד גנאים: אדוני היושב-ראש, לצערי הרב, הצגתי את הנושא במליאת הכנסת ב-2013 וגם ב-2014 בשאילתות, ובחדר הזה של ועדת החינוך היה דיון ב-26 בנובמבר 2013, והיו מסקנות, אדוני היושב-ראש.

<מוחמד גנאים: רציתי להתחיל במסקנות האלה.

<מוחמד גנאים: המסקנה היא קריאה למשרד החינוך לעשות תכנית-אב, ארוכת טווח כדי לתקן את כל עניין התקינה, השכר, תנאי העבודה של הפסיכולוגים החינוכיים.

<מוחמד גנאים: אחת המסקנות הייתה גם בקשר לתקציב.

<מוחמד גנאים: מאחר שאנחנו מדברים, אדוני היושב-ראש, על הנופלים בין הכיסאות שאין להם אב – בין הרשות שהיא מעסיקה לבין התקציב שמגיע ממשרד החינוך ובין העבודה שלהם גם במוסדות חינוך, אחת המסקנות הייתה שהתקציב הזה של הפסיכולוגים החינוכיים – אפילו שכל תקציב החינוך יהיה צבוע או יהיה לו חשבון עצמאי כדי שהרשות לא תוכל לעשות בתקציב הזה מה שהיא רוצה, ולא לשים אותו ביעד שלו.

<מוחמד גנאים: הייתה גם מסקנה שלישית חשובה מאוד שהיא קריאה לשר החינוך שבסמכותו לשנות את אחוזי המצ'ינג, את ההשתתפות של הרשויות.

<מוחמד גנאים: ההשתתפות של הרשות היא 32%.

<מוחמד גנאים: משרד החינוך משלם 68%, אבל בהרבה רשויות לא משלמים לא 32%- -

יעקב מרגי: אין להם היכולת, לא הרצון.

<מוחמד גנאים: יש חלק שאין לו יכולת, ויש חלק שמעדיף לתת למישהו אחר, וחושב, מה לי ולפסיכולוג חינוכי, ניתן למקומות אחרים.

<מוחמד גנאים: לכן אני מתחיל בסוף במסקנות של 2013, שבסמכותו של שר החינוך לשנות את שיעור המאצ'ינג, שלא יהיה 32%.

<מוחמד גנאים: אולי 5% או 10%.

<מוחמד גנאים: מדובר ברשויות בפריפריה, רשויות של אשכולות נמוכים כמו במגזר הערבי ובפריפריה ובהרבה מקומות שהרשות לא יכולה לשלם את חלקה במצ'ינג הזה.

<מוחמד גנאים: אדוני היושב-ראש, אני לא אאריך בדברי.

<מוחמד גנאים: אמרנו הרבה דברים על האפליה, על המעמד הירוד, לצערי הרב, בתנאי העסקה ובשכר.

<מוחמד גנאים: מסלול הלימוד של פסיכולוג הוא כמו של רופא.

<מוחמד גנאים: הוא לומד תואר ראשון, תואר שני, מתמחה שנים מזמנו.

<מוחמד גנאים: זה אמור להיות מעמד או נושא של יוקרה.

<מוחמד גנאים: מה זה פסיכולוג?

<מוחמד גנאים: זה מחייב הצטיינות.

<מוחמד גנאים: אבל רואים את תנאי עבודתו, רואים את התלוש שלו – 4,000-3,000 שקל; שכר המתמחים הוא מתחת לשכר המינימום שהוא היום 4,300, והוא חייב בהשלמת הכנסה.

<מוחמד גנאים: אין כל השוואה.

<מוחמד גנאים: אתה רואה את הפער בין היוקרה של המקצוע לבין תנאי העבודה והתגמול.

<מוחמד גנאים: יש פה אפליה שזועקת לשמים.

<מוחמד גנאים: אני מדבר על יהודים ועל ערבים.

<מוחמד גנאים: מבקר המדינה התייחס לנושא וגם לכל מה שמכונה שפ"ח – שירות פסיכולוגי חינוכי – וגם לשירות הזה במגזר הערבי.

<מוחמד גנאים: שם חסרים פסיכולוגים וחסרות משרות.

<מוחמד גנאים: הוא גם דיבר על מסלול ההכשרה שדיברנו עליו לפני כמה ימים בישיבה בוועדת העבודה והרווחה.

<מוחמד גנאים: אני לא אאריך.

<מוחמד גנאים: אני מקווה שתצא לפחות נקודת אופטימיות, איזושהי התחלה של פתרון.

<מוחמד גנאים: היה אמור להיחתם הסכם קיבוצי ב-1 בינואר 2015.

<מוחמד גנאים: עדיין אין הסכם כזה, ועל הוועדה לקרוא למשרד האוצר ולמשרד החינוך למהר לחתימת ההסכם הזה ובטח עם השיפור שאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על מעמדם ושכרם של הפסיכולוגים.

יעקב מרגי: לפי הכותרת פה, אני שואל אבל אני מבין את התשובה – אין דירוג ספציפי לפסיכולוגים.

יעקב מרגי: הם בדירוג המח"ר?

<קריאות: כן.

<טליה חבצלת: שמי טלי חבצלת.

<טליה חבצלת: אני אענה לך.

יעקב מרגי: אני אשאל כמה שאלות, ואני אתן לך את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: אני מבין שזה כפוף לדירוג המח"ר.

יעקב מרגי: אם תוכלי להתייחס גם לתנאי ההכשרה – כמה נקודות צריך בפסיכומטרי כדי להתקבל ללימודי פסיכולוגיה?

יעקב מרגי: אני יודע לכוון, אני אנהג טוב.

יעקב מרגי: דירוג המח"ר מכיל את כל מקצועות מדעי החברה והרוח.

יעקב מרגי: מישהו אמר לי שעוד מעט הכול "חלף עם הרוח", כל מקצועות המח"ר.

יעקב מרגי: זה חבל.

יעקב מרגי: המקצועות האלה הולכים ונכחדים וחבל.

יעקב מרגי: הזמנו את הות"ת והמל"ג?

יעקב מרגי: נמצאים פה?

יעקב מרגי: לא.

<דליה אלוני: אני מהסתדרות הפסיכולוגים.

יעקב מרגי: אם תדעי מה דעתי על ארגוני עובדים - -

<דליה אלוני: זה לא ארגון עובדים, זה ארגון מקצועי.

יעקב מרגי: אני מקווה.

יעקב מרגי: אז אני אשמח מנגינות אחרות.

יעקב מרגי: יש לי סף רגישות.

יעקב מרגי: הם באים לפה, ואומרים "צריך לעשות" – אתם הארגון היציג.

יעקב מרגי: תעשו.

<טליה חבצלת: לא, אנחנו הארגון היציג.

יעקב מרגי: בסדר, אל תריבו, אני אכריע.

יעקב מרגי: עוד לא הכרעתי בסוגיה של ועד ההורים היישוביים אז לאט-לאט.

יעקב מרגי: אם זה נכלל יחד עם כל מקצועות המח"ר אין לי ספק שזה סובל מיחס בהתאם.

יעקב מרגי: מה גם שסוגיית המצ'ינג – שיעור ההשתתפות של המשרד – מעבר לזה שיהיו רשויות שלא ישימו את זה בסדר עדיפות ראשון – ונאמר שאותן רשויות חלשות אכן ישימו את התקן הנדרש, אנחנו מדברים על שוויון בחינוך.

יעקב מרגי: אז רשויות חזקות ישימו את זה בקדמת הבמה, הם לא נסמכים על 32% של המשרד, ואם התקן אומר, שני פסיכולוגים - -

<מוחמד גנאים: אבל עכשיו יש תקצוב דיפרנציאלי.

<מוחמד גנאים: זה אמור להשתלב.

יעקב מרגי: אז הם ישימו ארבעה כי זה חשוב להם וייתן מענה, ומכירים בערך ובחשיבות של זה.

יעקב מרגי: לכן הדיון הוא חשוב.

יעקב מרגי: טליה חבצלת, ממונה על תיק הפסיכולוגים במח"ר בהסתדרות החדשה.

יעקב מרגי: אז אתם ההסתדרות החדשה, והם ארגון.

<טליה חבצלת: הם הסתדרות הפסיכולוגים.

<טליה חבצלת: הם הארגון הפרופסיונלי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<טליה חבצלת: אני רוצה להתייחס לדברים שאתה ציינת.

<טליה חבצלת: אנחנו שייכים להסתדרות האקדמאים במדעי החברה והרוח, אבל כולנו בעלי תואר שני.

<טליה חבצלת: זאת אומרת בשביל להתחיל להתכוונן לכיוון הפסיכולוגיה צריך לגמור תואר שני בפסיכולוגיה.

<טליה חבצלת: אז אני רוצה להזכיר שלהתקבל לפסיכולוגיה צריך פסיכומטרי בערך כמו של רפואה – בין 720 ל-750.

<טליה חבצלת: צריך לסיים תואר ראשון בציון 90 ומעלה ממוצע כדי להתקבל לתואר שני.

יעקב מרגי: אם סיימתי תואר באוניברסיטה הפתוחה, והתקבלתי לעבודה עם התואר הזה אני באותו מסלול שלך בלי 740.

יעקב מרגי: אני משתייך למח"ר - -

<מוחמד גנאים: מבחינת שכר אתה אפילו יותר.

יעקב מרגי: את מבינה איפה האכסניה?

<טליה חבצלת: נכון.

יעקב מרגי: הכול תלוי בחממה.

<טליה חבצלת: בסדר.

<טליה חבצלת: אנחנו באמת באותה אכסניה.

<טליה חבצלת: אבל מה שחבר הכנסת גנאים אמר קודם זה שיש פה מסלול הכשרה מאוד קשה ותובעני.

<טליה חבצלת: גם המיון מאוד בררני, וכשאתה גומר תואר שני – וקשה להגיע לקו הזה – וזה תואר שני יחידי במדעי החברה והרוח שחייבים תזה כדי לסיים - -

יעקב מרגי: לא לחינם הוא אמר שזה כמעט כמו ברפואה.

<טליה חבצלת: נכון.

<טליה חבצלת: ואז נרשמים במשרד הבריאות כדי לקבל רישיון כי לא כל אחד יכול רק אחרי שהוא נרשם, ומשרד הבריאות בדק שיש לך הבסיס להכשרה.

<טליה חבצלת: ואז מתחילים תקופת התמחות שנמשכת חמש שנים בממוצע.

<טליה חבצלת: בתקופה הזאת אתה עובד בליווי פסיכולוג בכיר, גם לומד וגם מתנסה, וזה כוח עבודה מאוד זול.

<טליה חבצלת: היום יש בעיה מאוד גדולה קודם כול לציבור המתמחים.

יעקב מרגי: אז תסבירי לי איך זה הולך ביחס הפוך לביקוש הגדול למקצוע?

יעקב מרגי: ציונות – הרי כבר קברנו אותה.

יעקב מרגי: מה מביא אותם?

<טליה חבצלת: לענות לך כמו פסיכולוג או כמו ממונה על תיק הפסיכולוגים?

יעקב מרגי: כמו אדם מן השורה.

<טליה חבצלת: אלה אנשים מאוד מוזרים שמה שדוחף אותם זה לעזור לאחרים, לתרום לחברה, ויש להם אמפתיה מאוד גדולה לזולת.

חנין זועבי: הם לא שואלים על המדיניות - - -

<טליה חבצלת: הם לא שאלו על כסף בכלל.

יעקב מרגי: טליה, יש פה פסיכולוג שהוא לא מארגון?

יעקב מרגי: שהוא עובד בפועל?

<טליה חבצלת: גם אני עובדת בפועל, חצי משרה.

יעקב מרגי: מה לעשות שאני לא פסיכולוג, ואני עובד בקצב שלי.

יעקב מרגי: זאת הפריבילגיה היחידה שיש לי.

יעקב מרגי: יש פה פסיכולוג בדירוג המח"ר ועובד במשרד?

<טליה חבצלת: יש פה מתמחה.

יעקב מרגי: חכו עם המתמחה.

יעקב מרגי: יש פסיכולוג?

יעקב מרגי: טליה, את פעם ראשונה אצלי בוועדה?

<טליה חבצלת: אצלך, כן.

יעקב מרגי: אז תקשיבי, אצלי ברגע שנתתי לך רשות דיבור היא רק שלך.

יעקב מרגי: כשלא נתתי לך אין לך אותה.

יעקב מרגי: אז בואי נעשה סדר.

יעקב מרגי: יש פה פסיכולוג שעובד בדירוג המח"ר?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אני רוצה שתאמר לי בנוגע לוותק, למעמד ולשכר.

יעקב מרגי: מי המעסיק שלך?

יעקב מרגי: מה השכר שאתה מגיע אתו הביתה?

יעקב מרגי: שעות העבודה.

יעקב מרגי: אחרי כל התלאות שעברת שטליה ציינה בפנינו.

<מוחמד גנאים: אני מוחמד גנאים.

יעקב מרגי: אתה קרוב של חבר הכנסת גנאים?

<מוחמד גנאים: כן, אבל רק עכשיו ראיתי שהוא בא.

<מוחמד גנאים: זה לא מתואם.

<מוחמד גנאים: אני במקצוע שבע שנים.

<מוחמד גנאים: הדירוג שלי 39, מתמחה.

<מוחמד גנאים: רק לאחרונה עברתי בחינת התמחות, ועכשיו אני מתמחה.

<מוחמד גנאים: השכר שלי הוא 6,000 שקל.

חנין זועבי: כמה המתנת?

יעקב מרגי: כמה שנים התמחות אתה צריך לעשות?

<מוחמד גנאים: אני עבדתי שנה לא כמתמחה, ושש כמתמחה.

יעקב מרגי: אתה מתמחה בתחום ספציפי?

<מוחמד גנאים: פסיכולוג חינוכי.

<קריאה: כולנו פה פסיכולוגים חינוכיים.

יעקב מרגי: ואתה אופטימי עם 6,000 שקל.

<מוחמד גנאים: האמת היא שאני מתבייש להראות את זה לאשתי.

יעקב מרגי: אל תראה.

<מוחמד גנאים: אשתי מורה עם תואר ראשון, והיא מקבלת 9,000 שקל.

<מוחמד גנאים: היא עם ותק של ארבע שנים, ואני עם ותק של שבע שנים.

יעקב מרגי: אחרי שתסיים את ההתמחות שלך השכר שלך ישתפר?

יעקב מרגי: תעבור לשלושים ו-?

<מוחמד גנאים: ל-40.

<מוחמד גנאים: תוספת של מאתיים שקל.

<מוחמד גנאים: 6,000 זה כולל נסיעות וכולל טלפון?

<קריאות: הכול.

<מוחמד גנאים: זה הנטו.

<מוחמד גנאים: שעות העבודה זה 42.5 שעות.

יעקב מרגי: המעסיק שלך הוא רשות מקומית?

<מוחמד גנאים: כן.

<מוחמד גנאים: השבוע הייתה לי שיחה עם סייעת מבית הספר, והיא מראה לי תלוש שכר שלה של 6,000 שקל, והיא סיימה י"ב.

<מוחמד גנאים: אני סיימתי תואר שני, והתביישתי להראות לה את התלוש.

יעקב מרגי: ברור שזה זועק לשמים.

יעקב מרגי: משרד האוצר פה?

<רוני מלין: אפשר להוסיף מילה?

יעקב מרגי: כולם ידברו.

יעקב מרגי: אני חייב לשים תשתית לדיון.

יעקב מרגי: אני לא יכול לפתוח דיון שכל אחד ישחרר.

יעקב מרגי: כדי לשחרר אפשר ללכת לכיכר העיר.

<רוני מלין: לגבי השכר.

יעקב מרגי: אני בכוונה מניח יסודות לדיון.

יעקב מרגי: כמה פסיכולוגים מאורגנים יש?

<טליה חבצלת: לפסיכולוגים חינוכיים יש אלפיים תקנים בערך.

<חוה פרידמן: אלף תשע מאות וששים.

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<חוה פרידמן: ד"ר חוה פרידמן.

יעקב מרגי: כמה פסיכולוגים חינוכיים יש במערכת?

<חוה פרידמן: בשירות הציבורי יש 1,960 תקנים ומועסקים מטעם משרד החינוך על-ידי הרשויות כאלפיים שמונה מאות פסיכולוגים.

<חוה פרידמן: זה השירות הציבורי הכי גדול לילדים בתחום הנפשי בישראל.

חנין זועבי: כמה פסיכולוגים?

<חוה פרידמן: אלפיים שמונה מאות.

חנין זועבי: כמה מהם ערבים?

<חוה פרידמן: מתוך אלף תשע מאות תקנים יש מאתיים ארבעים ושבעה תקנים וחצי לערבים.

חנין זועבי: כלומר זה כ-12%.

<חוה פרידמן: כ-20%.

חנין זועבי: לא, מה פתאום.

<חוה פרידמן: מאתיים ארבעים ושבעה תקנים מתוך אלף תשע מאות.

<חוה פרידמן: 15%.

<חוה פרידמן: זה לא כולל דרוזים ובדואים.

חנין זועבי: כולם מנוצלים?

יעקב מרגי: חנין, בסדר.

יעקב מרגי: התמונה ברורה.

יעקב מרגי: אחר כך נדבר.

יעקב מרגי: הסתדרות הפסיכולוגים, אנחנו רואים את תמונת המצב.

יעקב מרגי: אתם חיים טוב עם זה?

<דליה אלוני: עם תנאי השכר לא - -

<יהודית גידלי: שמך, בבקשה?

<דליה אלוני: ד"ר דליה אלונה, נציגת הסתדרות הפסיכולוגים בישראל.

<דליה אלוני: אני מודה על ההזמנה ועל הדיון החשוב.

<דליה אלוני: אני רוצה לחזק את הדברים שנאמרו כאן לגבי תהליך ההכשרה המקצועי של הפסיכולוגים החינוכיים שגם תנאי הסף להתקבל הם מאוד גבוהים, ואחר כך כל תהליך ההכשרה הוא ארוך, מאוד מעמיק ומאוד מקיף, כולל המון תחומים.

<דליה אלוני: בעצם כל מה שקשור לא רק לילדים, אלא גם להורים.

יעקב מרגי: על ההכשרה – לית מאן דפליג – אף אחד סביב השולחן לא אמר לך שזה מסלול קצר, רך, נוח, ידידותי ומהיר.

יעקב מרגי: אנחנו כבר מיצינו אותו.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת לגבי מעמדם ושכרם.

יעקב מרגי: זה נראה לך סביר?

<דליה אלוני: לא נראה לי סביר שתנאי השכר והמעמד של פסיכולוג חינוכי שנותן שירות חשוב כזה למערכת החינוך לילדים, להורים ולצוותים חינוכיים מסתכם בשקלים - -

יעקב מרגי: מה עושים?

יעקב מרגי: את מכירה את הבדיחה של הגשש שאומרת שפה במדינה אם לא דופקים על השולחן לא הולך כלום?

יעקב מרגי: תקשיבי, אין מה לעשות – וזה הרהור אחרון לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת.

יעקב מרגי: יש מערכת החינוך שבה גיל הפרישה שם זה רק תעודת פטירה.

יעקב מרגי: הם יודעים לעשות את זה, אבל בדרך הם שוכחים את הסייעות; הגננות לא קיימות, הפסיכולוגים לא קיימים – כאילו מערכת החינוך זה רק המורה.

יעקב מרגי: ויש לי כבוד גדול למורים.

יעקב מרגי: גם תשעת אלפי שקל – אין לי בעיה, הלוואי יהיה יותר.

יעקב מרגי: היו עשורים אבודים במעמדם של המורים, וברוך השם בעשור האחרון שמנו את זה על השולחן.

יעקב מרגי: עדיין יש מה לשפר.

יעקב מרגי: אבל שכחנו בדרך את כל כלי העזר.

<דליה אלוני: נכון, אני מסכימה.

יעקב מרגי: מה לעשות – האוצר, הזמן עובד לטובתו.

יעקב מרגי: הוא לא יתנדב לפתוח לך את ההסכם הקיבוצי.

יעקב מרגי: הסכמים קיבוציים פותחים כשיוצרים משבר.

יעקב מרגי: הסתדרות חדשה, ארגון הפסיכולוגים – אנחנו נשב עוד עשרים ישיבות, ונוציא דברי סיכום כקודמיהם כמה שנרצה – לא יהיה כלום.

יעקב מרגי: אם יש דבר שהוא כמעט קודש קודשים בתחום האוצר והממונה על השכר באוצר זה פתיחת הסכמים.

יעקב מרגי: וזה לא ילך בכפפות.

יעקב מרגי: אל תהיו אופטימיים.

עבדאללה אבו מערוף: אתה נותן להם טיפים.

יעקב מרגי: אני נותן להם עצות חינם.

יעקב מרגי: אחד כמוני יושב בקניון עזריאלי – הייתם משלמים.

יעקב מרגי: קחו את זה חינם.

<קריאה: אבל אין לנו הכסף ממילא.

יעקב מרגי: אני זרקתי באוויר.

<מוחמד גנאים: מי מייצג את השלטון המקומי?

יעקב מרגי: הם כאן.

יעקב מרגי: מיד נגיע אליהם.

יוסף ג'בארין: אני תוהה כמוך בתחילת הדיון – אוף דה-רקורד – למה רק חברי כנסת מהרשימה המשותפת משתתפים בדיון הזה?

יוסף ג'בארין: אני לא יודע את התשובה.

עבדאללה אבו מערוף: הוא אהוב עלינו.

יוסף ג'בארין: אבל יכול להיות שבכל זאת זה משקף שאולי בעיקר ביישובים הערביים קיימת בעיה שקיימת גם ביישובים הכלליים, אבל יכול להיות שהיא יותר חריפה.

יוסף ג'בארין: זאת גם הסיבה.

יוסף ג'בארין: כמו חברי גם אני קיבלתי פניות בתקופה האחרונה, וגם אני הופתעתי לגלות את המצב בעיקר לגבי תנאי ההעסקה.

יוסף ג'בארין: אני גם מבין שיש הגבלות על ההשתלמויות ועד כמה הם יכולים לקבל תגמולים.

יעקב מרגי: תתקנו אותי – הם אפילו לא יושבים באגף החינוך.

יעקב מרגי: יש להם בניין.

<טליה חבצלת: זה מסיבות דיסקרטיות.

יעקב מרגי: אפשר לשמור על דיסקרטיות גם בבניין העירייה - - -

<חוה פרידמן: זה דווקא טוב.

יעקב מרגי: אם אתם מברכים על זה אין בעיה.

יוסף ג'בארין: זאת אולי הזדמנות גם של נציגי משרד החינוך - אני לא יודע אם יש פה מישהו מהאוצר ומהשלטון המקומי – להיכנס לעובי הקורה, להבין את מקורות הבעיה ולנסות לקדם את הנושא.

יעקב מרגי: למה לא פניתי לשלטון המקומי?

יעקב מרגי: יש סולם שכר, יש מתח דרגות, יש שיטת תקצוב.

יוסף ג'בארין: אם תנאי ההעסקה שלהם נסמכים בעיקר על המצ'ינג שהרשות המקומית צריכה לקיים, ואנחנו מודעים לכך שרשויות חלשות מתקשות לעשות את המצ'ינג הזה, אז צריך לחשוב out of the book.

יעקב מרגי: נגיע למצ'ינג.

יוסף ג'בארין: זאת שאלה אחת.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ד"ר יוסף ג'בארין, אני אפילו לא הגעתי לזה.

יעקב מרגי: אני מדבר על מאה אחוז.

יעקב מרגי: לו יצויר שמשרד האוצר מעביר עכשיו מאה אחוז מימון - -

יוסף ג'בארין: גם וגם.

יעקב מרגי: - - - על המאה אחוז.

<רוני פלס: כל 68% הם 100%.

יוסף ג'בארין: השאלה השנייה – האם אנחנו צריכים לשקול דרישה ברורה של העברת המעסיק מהעסקה דרך הרשות המקומית להעסקה של משרד החינוך?

יוסף ג'בארין: זאת גם שאלה שצריך לחשוב עליה.

יוסף ג'בארין: אני אשמח לשמוע.

<מוחמד גנאים: זאת דרישה שלהם.

יוסף ג'בארין: צריך לחדד את זה, וצריך גם להבין האם יש התנגדות למשרד החינוך, האם יש התנגדות לשלטון המקומי?

יוסף ג'בארין: חשוב לנו לשמוע את הדברים.

יעקב מרגי: הם יברכו.

יעקב מרגי: השלטון המקומי?

יעקב מרגי: קח ממנו את המטלה הזאת.

יעקב מרגי: חסכת לו.

יוסף ג'בארין: אם השלטון המקומי מברך אז מה טוב.

יוסף ג'בארין: השאלה השלישית שאני מלווה כבר כמה שנים זה המחסור בתקנים של פסיכולוגים ביישובים הערביים ובחינוך הערבי.

יוסף ג'בארין: אני הייתי מעורב בוועדה הציבורית עוד בימיה של השרה יולי תמיר ב-2009 שהצביעה, לפי נתונים של משרד החינוך, על מחסור מאוד קשה בחברה הערבית.

יוסף ג'בארין: כמובן, לא בחברה היהודית ולא בחברה הערבית מצליחים לענות על התקן הראוי, אבל רואים שיש פער ניכר בין מה שמיושם באחוזים לבין מה שנדרש.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שעכשיו תוכלו לתת לנו נתונים ברורים.

יוסף ג'בארין: האם יש גם תכנית לקדם את הנושא הזה?

יוסף ג'בארין: כדי שאנחנו נדע איך לקדם את הנושא הזה החשוב הזה.

יעקב מרגי: אילן, בבקשה.

חנין זועבי: אפשר שאני אדבר כדי שיתייחסו לכל ההערות?

יעקב מרגי: אחר כך.

יעקב מרגי: אחריו.

<אילן וירצברגר: לגבי שיטת התקצוב צריך להבהיר שמשרד החינוך מעביר סכום קבוע לפי דרגה 43 עם שבע-עשרה שנות ותק, 68% מעלות שכר של פסיכולוגים.

יעקב מרגי: זה נקרא תקצוב נורמטיבי.

<אילן וירצברגר: זאת אומרת שעל כל תקן של פסיכולוג משרד החינוך מעביר כשלוש-עשרה אלף שקל בלי קשר לסוג הפסיכולוג שהרשות מעסיקה.

<אילן וירצברגר: השכר של הפסיכולוג נקבע לפי הסכם השכר.

חנין זועבי: שזה 68%.

<אילן וירצברגר: 68% זה חישוב של עלות שכר של עשרים אלף שקל.

יעקב מרגי: כמה זה מתומחר?

<אילן וירצברגר: בערך שלוש-עשרה אלף שקל.

יוסף ג'בארין: הכול?

<אילן וירצברגר: על כל תקן פסיכולוג משרד החינוך מעביר.

יוסף ג'בארין: לא.

יוסף ג'בארין: שלוש-עשרה, זה העלות של 68%?

יעקב מרגי: זה העלות של 68%, כולל עלות מעביד יחסית.

<חוה פרידמן: צריך להבהיר את זה כי זה מורכב.

<חוה פרידמן: משרד החינוך העביר לעיריית ירושלים 68% משכר בדרגה 43 עם שבע-עשרה שנות ותק.

<חוה פרידמן: הוא לא מקבל את זה.

<טליה חבצלת: מקבל חצי.

יעקב מרגי: ודאי, זה ברור.

יעקב מרגי: לטוב ולרע.

יעקב מרגי: הנורמטיבי בחלק מהתקופה למעסיק הוא טוב, ולאחר מכן הוא מתחיל להיות גירעוני.

יעקב מרגי: אבל זה לא הדיון פה.

<קריאה: זה אף פעם מגיע למצב גירעוני.

יעקב מרגי: אני אתן לך.

יעקב מרגי: את מפריעה לי.

<קריאה: כי אנשים עוזבים את השירות הציבורי.

יעקב מרגי: אני אתן לך לדבר, אני לא מקשיב.

יעקב מרגי: גם הפרוטוקול לא הקשיב לך כי הוא עוד לא קלט מי את.

יעקב מרגי: רבותי, אין ספק – גם 13,000 שקל – כשאתה מדבר על 6,000 שקל נטו – קח את הברוטו ותעלה למעלה; קח עלות מעביד, הפרשות מעביד – אנחנו לא משנים את המצב.

יעקב מרגי: גם אם הוא היה מקבל 100% בוותק של שבע-עשרה שנה בדירוג 42, אנחנו נרד לרמות של המורה.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם כי הבעיה מורכבת.

יעקב מרגי: רשויות חלשות יכולות בקושי לממן את התקן המיועד להן.

יעקב מרגי: תוכלי לומר לנו אם יש רשויות שלא מממשות זאת או מנצלות את המימון לדבר אחר?

יעקב מרגי: אנחנו לא באים בטענה למשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש פה בעיה בבסיס של ההסתכלות על הפסיכולוג.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד למל"ג-ות"ת, בדרישות שלה אין שום קורלציה למעמד של האנשים האלה.

יעקב מרגי: אין שום קורלציה.

יעקב מרגי: זה דבר בסיסי לעיני כל רואה.

יעקב מרגי: לא צריך עין מזוינת כדי להבין שיש פה בעיה.

<טליה חבצלת: זאת הבעיה.

יעקב מרגי: לכן מיקדתי ורציתי לשאול את השאלות המעצבנות האלה כדי להבין שפה הבעיה במהות.

יעקב מרגי: אנחנו בפיגור של עשרות שנים בטיפול במעמדם ושכרם של הפסיכולוגים.

יעקב מרגי: אני אקרא לזה בסיכום, אבל אגיד גם עכשיו – זאת קריאה למנכ"לית משרד החינוך: כפי שאתם עושים בסעיפים מסוימים, צריך לקבל גם כאן החלטה שיהיה תקצוב דיפרנציאלי במקרה של הפסיכולוגים.

יעקב מרגי: אני יודע שהשלטון המקומי לא אוהב את זה.

יעקב מרגי: זה לא ישפר לכם את השכר, אבל אני אדע שילד ביישוב כלשהו שצריך את הטיפול הזה יקבל אותו.

יעקב מרגי: יכול להיות שבגלל קשיים כלכליים של רשות היא תממן 50% מהתקן שמיועד לה כי היא לא תוכל לממן 32%.

יעקב מרגי: ויש כאלה שיגידו שהביוב שזורם להם ברחוב מעניין אותם יותר, לכו מפה עם הפסיכולוגים שלכם.

יעקב מרגי: זאת סוגיה, ואנחנו מציפים אותה כי נצטרך להתכנס לסיכום מסוים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

חנין זועבי: תודה, אדוני היושב-ראש, תודה למסעוד גנאים על הנושא החשוב.

חנין זועבי: מוקצים 12% מהתקנים של הפסיכולוגים החינוכיים לבתי ספר הערביים.

חנין זועבי: לא 20%, כי שיעור התלמידים הערבים במערכת החינוך הוא 24%.

<חוה פרידמן: זה לא כולל הבדואים והדרוזים.

חנין זועבי: אז כמה הערבים כולם?

<חוה פרידמן: אני אגיד את הנתונים.

<חוה פרידמן: הנתונים הם 247 תקנים הם במגזר הערבי; 84 במגזר הבדואי; ובמגזר הדרוזי – 17.

<חוה פרידמן: סך הכול 338 תקנים.

יעקב מרגי: כולם מאוישים?

<חוה פרידמן: אני מדברת רק על התקנים המאוישים.

<מוחמד גנאים: כמה פסיכולוגים?

<חוה פרידמן: 338 תקנים מתוך 1,960.

<חוה פרידמן: שיעור הכיסוי במגזר הערבי עומד על 63%; במגזר הבדואי על 79%; במגזר הדרוזי על 91%.

יעקב מרגי: במגזר הכללי?

חנין זועבי: במגזר היהודי?

<חוה פרידמן: במגזר היהודי - -

חנין זועבי: 94%.

<חוה פרידמן: המגזר היהודי עומד על 65%.

יעקב מרגי: מה המשמעות של הכיסוי?

<מוחמד גנאים: הכוונה לאיוש התקנים?

<חוה פרידמן: זה לא איוש.

יעקב מרגי: תסבירי מה את אומרת.

<חוה פרידמן: משרד החינוך מקצה תקנים כשהוא סופר את מספר התלמידים ברשות מקומית - -

יעקב מרגי: לפי זה קובע תקן.

יעקב מרגי: קובע תקינה.

יוסף ג'בארין: תקן ראוי.

<חוה פרידמן: - -ויש לו מפתח.

<חוה פרידמן: המפתח מפורסם בחוזר מנכ"ל ובאינטרנט, ועומד על משרת פסיכולוג לכל אלף תלמידים בחינוך הרגיל בכיתות ב'-י"ב; משרה אחת של פסיכולוג לכל 500 תלמידים בחינוך הרגיל בגיל הרך, בגן ו-א' מגיל 7-3; ומשרת פסיכולוג לכל 300 ילדים בחינוך המיוחד בין אם הם בגן ילדים או בבית ספר.

<חוה פרידמן: זה המפתח.

<חוה פרידמן: המשרד סופר את מספר התלמידים הלומדים באותה רשות, ומחשב כמה תקני פסיכולוגים היו צריכים להיות, לפי המפתח הזה.

<חוה פרידמן: כשאנחנו אומרים ששיעור הכיסוי הארצי הממוצע של כלל אוכלוסיית התלמידים עומדת על 69%, אנחנו בעצם מצביעים על הכיסוי ועל הפער.

<חוה פרידמן: אנחנו אומרים, אנחנו מכסים 69% מהצרכים - -

יעקב מרגי: זאת אומרת יש לך חוסר של 31% ארצי כולל.

יעקב מרגי: את יכולה להסביר את הסיבות לפער הזה?

<חוה פרידמן: יש כמה סיבות לחוסר.

<חוה פרידמן: קודם כול אנחנו צריכים להבין שיש גידול טבעי.

<חוה פרידמן: זאת אומרת יישובים גדלים.

<חוה פרידמן: מתוך 261 רשויות שאנחנו מתקצבים כל רשות גדלה לפי האופי שלה.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: הרי מה קורה.

יעקב מרגי: צה"ל יודע בעוד 18 שנה כמה חיילים יהיה לו, כי יש מה שנקרא שנתונים.

יעקב מרגי: הגידול הטבעי לא השתנה בקיצוניות משנה לשנה.

<חוה פרידמן: הגידול הטבעי הוא לא ההסבר.

יעקב מרגי: ניתן להיערך לזה, ולכן גידול טבעי זה בסטיות קטנות, זה לא הסיפור.

יעקב מרגי: מה עוד?

<חוה פרידמן: לא אמרתי שהגידול הטבעי הוא סיבה.

<חוה פרידמן: אמרתי שיש יישובים שקצב הגידול שלהם הוא כזה שקשה יותר לסגור בהם פערים.

<חוה פרידמן: אחת הערים האלה היא אשדוד.

<חוה פרידמן: יש כמה סיבות שמצטרפות אחת לשנייה: אחת, זה המרכז ופריפריה; אחרת – מבחינת איכות הגידול של הפסיכולוגים, מבחינת השם שיש לשירות הפסיכולוגים ומבחינת התנאים שנותנת הרשות המקומית – האם היא שולחת להשתלמויות או לא.

<חוה פרידמן: ייאמר לזכות המתמחים הצעירים שהיום הם עושים "שופינג", ובודקים איפה כדאי להם לגדול מקצועית, איזה תנאים הרשות המקומית תיתן להם; האם יוציאו אותם להשתלמויות או לא; האם האיכות של השירות הפסיכולוגי טובה לו מספיק.

<חוה פרידמן: כמה משתנים מתערבבים זה בזה ומשפיעים זה על זה, ולא הגידול הטבעי הוא ההסבר המרכזי.

<חוה פרידמן: כתוצאה מכך יש שירותים פסיכולוגיים שיש אליהם נהירה של מתמחים.

<חוה פרידמן: אפשר להגיד את זה בכל המגזרים; ויש שירותים פסיכולוגים שנמנעים מלעבוד בהם.

<חוה פרידמן: סוגיה נוספת מרכזית שהיא מאוד רלוונטית למגזר הערבי זאת סוגיה של מוסד מוכר להתמחות.

<חוה פרידמן: רק כ-148 מתוך 261 השירותים הפסיכולוגיים הם מוסד מוכר להתמחות – מקום שאם אני אעבוד בו אני אצא מומחה, כמו שחבר הכנסת גנאים תיאר.

<חוה פרידמן: יש שירותים פסיכולוגיים – יותר בפריפריה ובעיקר אם הם קטנים – בשירות יחיד, כמו למשל הכפר ברא.

<חוה פרידמן: הכפר ברא לא יכול להיות שירות מוכר להתמחות לפי הכללים של משרד הבריאות, לא הכללים שלנו.

<חוה פרידמן: אנחנו עשינו מהלך אסטרטגי בסוגיה הזאת של חיבור שפ"ח רחב – חיבור של שירותים פסיכולוגיים קטנים לגדולים כדי שאפשר יהיה להתמחות.

<חוה פרידמן: מה שקורה זה שאם אתה לא יכול לצאת מומחה בעבודה שלך גם לא תהיה מדריך אחר כך.

חנין זועבי: מתוך 140 האלה כמה יש ביישובים הערביים?

<חוה פרידמן: אני לא יודעת להגיד את הנתון המדויק של החלוקה.

<חוה פרידמן: אני יכולה לשלוח לך אותו אם תרצי.

<חוה פרידמן: אבל הביקוש לעבוד בשירות פסיכולוגי חינוכי שהוא מוסד מוכר להתמחות, ויהיה לי רישיון מומחה, בוודאי יותר גבוה מהביקוש לשירות פסיכולוגי שאינו מוכר להתמחות.

<אשרת אורגד: מה שקורה שהרשות פשוט לא מעבירה את הכסף למדריך גם אחרי התהליך הזה שלקח הרבה מאוד מאמץ – אדם שיכול לבוא מרחוק ויכול לעשות מאמצים מאוד גדולים.

<אשרת אורגד: יש תקציבים שמיועדים לנושא הזה, אבל הרשות לא מעבירה כסף למדריך.

יעקב מרגי: מי הדוברת?

<אשרת אורגד: אני אשרת.

<אשרת אורגד: אני פסיכולוגית מתמחה, נציגת ועד הפסיכולוגים החינוכיים המתמחים.

חנין זועבי: למה היא לא מעבירה את הכסף?

<אשרת אורגד: גדול מבינתי.

יעקב מרגי: כל מיני סיבות.

יעקב מרגי: אני רוצה לחזור לפער.

<חוה פרידמן: אני רוצה לומר עוד משהו על תקנים.

<חוה פרידמן: מדי שנה מאז ביקורת המדינה שהוזכרה כאן קודם, משרד החינוך מוסיף מאה תקנים לשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים שדבר ראשון מוקצים לשירותים פסיכולוגיים בשיעור כיסוי נמוך.

<חוה פרידמן: זאת ההקצאה הראשונה.

<חוה פרידמן: למעשה, הגדלנו את האוכלוסייה של הפסיכולוגים החינוכיים מ-2010 בשליש נוסף.

יעקב מרגי: איך?

<חוה פרידמן: על-ידי 100 תקנים בשנה.

<חוה פרידמן: למעלה מ-500 תקנים נוספו לכלל המגזרים.

יעקב מרגי: זאת אומרת היום אין לך מצב שאת צריכה תקן, ואין לך מועמד אליו.

<חוה פרידמן: זה שוב הסיפור של הביקוש.

יעקב מרגי: אז לא הבנתי, סליחה.

יוסף ג'בארין: 30% זה מחסור.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אבל ברגע שאת אומרת לי שאת מוסיפה 100 תקנים ואין ביקוש, אז מה עוזר לי שאת מוסיפה?

<חוה פרידמן: יש ביקוש.

יעקב מרגי: אז למה אין כיסוי של 100%?

יוסף ג'בארין: לא מממנים.

יוסף ג'בארין: צריך יותר מ-100 בשנה.

<חוה פרידמן: זה חוזר למשחק הקודם.

<קריאה: צריך הרבה יותר מ-100.

יוסף ג'בארין: כן, צריך הרבה יותר מ-100.

יעקב מרגי: מקומות שיש בהם 64% כיסוי זה לא ריבוי טבעי, מסכימה אתי?

יעקב מרגי: 70% זה לא ריבוי טבעי.

<חוה פרידמן: המספר יענה לך.

<חוה פרידמן: ב-2010 שיעור הכיסוי הארצי עמד על 54%; ב-2015 שיעור הכיסוי הארצי עומד על 69%.

יוסף ג'בארין: מתי זה ייסגר?

יעקב מרגי: מאין הפער הזה בא?

יעקב מרגי: מהתקנים שאת עושה.

<חוה פרידמן: אנחנו הקטנו את הפער בעזרת תקנים.

<חוה פרידמן: עדיין מספר הילדים גדל.

יעקב מרגי: אם ככה, הכיסוי הוא מהקצאת התקנים שלכם.

<חוה פרידמן: הקטנו את הפער על-ידי - - -

יעקב מרגי: חוסר הכיסוי הנוכחי המתמשך הזה הוא מאי הקצאת תקנים.

יוסף ג'בארין: אי הקצאה מספקת.

יעקב מרגי: לכן עזבי אותי מהשתלמויות, ועזבי אותי מרשות אוהדת, רשות חמה, רשות מחבקת – נתמודד עם זה.

יעקב מרגי: אנחנו אפילו לא שם.

יוסף ג'בארין: אני מניח שכבוד היושב-ראש שואל, מתי תסגרו את הפער הזה.

חנין זועבי: אין תכנית לסגירת הפער, זאת הבעיה.

יעקב מרגי: נשמע אותה.

חנין זועבי: אבל אתה לא נותן לי.

יעקב מרגי: סיימי את רשות הדיבור שלך.

יעקב מרגי: בבקשה.

חנין זועבי: בואו נצביע על הבעיות.

חנין זועבי: הבעיה הראשונה היא שאין למשרד החינוך תכנית לסגירת הפער בין מה שמוקצה לבין הצורך.

חנין זועבי: כל שנה משתפרים, אבל לוקחים את זה באיזי.

חנין זועבי: אין תכנית חירום רצינית לסגור את הפער, והפער לא נסגר.

יוסף ג'בארין: לפי הקצב הזה, זה ייקח למעלה מעשר שנים.

חנין זועבי: הרבה יותר כי בחמש שנים – 10% והגידול הטבעי.

חנין זועבי: הייתה עתירה לבג"ץ לפני כמה שנים לסגור את הפער בנגב.

<טליה חבצלת: של עדאלה.

חנין זועבי: נכון.

חנין זועבי: יש 30%.

חנין זועבי: משרד החינוך התחייב אפילו אחרי בג"ץ להגדיל בתוך שנתיים מ-30% ל-50%, ובתוך שנתיים להגיע ל-80% שהוא שיעור ההקצאה בנגב.

חנין זועבי: מה נעשה בנדון?

חנין זועבי: לדעתי, שיעור הפסיכולוגים בנגב שהוא קריטי לצורך שם עדיין עומד על 30%.

<אילן וירצברגר: לא נכון.

<טליה חבצלת: לא, לא, אני מנהלת שפ"ח רהט.

<טליה חבצלת: הנתונים אצלי.

<אילן וירצברגר: ואני הפסיכולוג המחוזי של הדרום.

יעקב מרגי: תני לה להתייחס ונחזור אלייך.

יעקב מרגי: תנו לה לסיים.

חנין זועבי: אני אשמח אם אני טועה בנושא הזה.

חנין זועבי: משרד החינוך צריך לשנות את תנאי המצ'ינג, ולהגיד כמו בפיתוח תכניות אחרות באסכולות מ-1 עד 5 שהמצ'ינג לא יהיה 68%, אלא צריך להיות 90% - -

יעקב מרגי: 10%.

חנין זועבי: המצ'ינג של הרשויות המקומיות צריך להיות 10%.

חנין זועבי: אנחנו צריכים לעשות את זה, ובמשרד הרווחה כבר שינו את המצ'ינג הזה בכמה תכניות ובכמה סעיפים.

יעקב מרגי: גם בחינוך.

חנין זועבי: וגם בחינוך.

חנין זועבי: הבעיה השלישית היא ההתמחות.

חנין זועבי: אני למדתי פסיכולוגיה, ואני יודעת קצת על ההתמחות.

חנין זועבי: לדעתי, יש המון בעיות שצריכים לתת תכנית ומענה.

חנין זועבי: אי אפשר רק להציף את הבעיות בלי מענה ובלי תכנית מותאמת.

חנין זועבי: גם זמן ההמתנה של ההתמחות - -

<רוני פלס: אין אצלנו.

חנין זועבי: אוקיי.

חנין זועבי: אמרתי לכם, אני אשמח אם התמונה היא טובה יותר ממה שיש לי; דבר נוסף – הדרכה כמו שאשרת אמרה; והמוסד שלא מוכר להתמחות.

חנין זועבי: האם יש למשרד החינוך מענה לבעיות האלה?

חנין זועבי: והאם יש בעיות נוספות שאנחנו לא מודעים להן?

חנין זועבי: תודה.

<תמר לי: שמי תמי לי, אני סגנית מנהלת השירות הפסיכולוגי בירושלים.

<תמר לי: אנחנו השירות הפסיכולוגי החינוכי הגדול ביותר בארץ.

<תמר לי: אנחנו מכסים את שלושת המגזרים – הערבי, החרדי והממלכתי דתי בירושלים.

<תמר לי: אני רוצה לדבר ספציפית על השאלות שנשאלו כי רמת הכיסוי שלנו למזרח העיר שונה.

<תמר לי: אני חושבת שמוחמד יוכל להעיד על זה מאוד.

<תמר לי: בשנה האחרונה הגדלנו את הקליטה שלנו, אבל מעט מאוד - -

יעקב מרגי: באיזה אחוז אתם עובדים?

<תמר לי: אנחנו מכוסים מקסימום ב-20%.

<תמר לי: אני עוד חושבת שאני מגזימה שאני אומרת 20%.

יעקב מרגי: מה?

<קריאה: לא.

<תמר לי: כן.

<תמר לי: מול השטח?

<קריאה: מזרח העיר.

<תמר לי: במזרח העיר.

<תמר לי: שאלו אותי על מזרח העיר.

<מוחמד גנאים: אה, רק במזרח העיר.

<תמר לי: כן.

<תמר לי: הסטטיסטיקה במזרח העיר דומה לסטטיסטיקה של 20%; בממלכתי ממ"ד יותר גבוה; ובחרדי יותר נמוך.

<תמר לי: יש הבדל.

<יהודית גידלי: כשאת אומרת "יותר גבוה" – כמה?

יעקב מרגי: כשאת אומרת 20% - ממה?

<תמר לי: ביחס לגודל האוכלוסייה.

יעקב מרגי: כמה הם באוכלוסייה?

יעקב מרגי: את חושבת שאני יודע כמה יש במזרח ירושלים?

<תמר לי: אוכלוסיית התלמידים בירושלים: שליש המגזר החרדי, פלוס-מינוס שליש המגזר הערבי, ושליש הממלכתי דתי.

יעקב מרגי: זאת אומרת הם עומדים על 66% כיסוי שזה שליש.

יעקב מרגי: אם הם שליש ונתת להם 20% - -

חנין זועבי: לא, זה 20% מהצורך שלהם.

<תמר לי: לעומת האוכלוסייה הערבית.

יעקב מרגי: את רוצה לומר לי שאת מכסה 20% מהגודל שלהם?

חנין זועבי: כן.

חנין זועבי: בנגב - 30.

<תמר לי: אנחנו מנסים לקלוט פסיכולוגים ערבים, וזה מוסיף משהו לדיון.

<תמר לי: האוניברסיטאות שמהן אנחנו קולטים את המתמחים הן לרוב מחו"ל או מרבת-עמון.

<תמר לי: מספר הסטודנטים הערבים שלמדו בישראל הוא מיעוט שבמיעוט.

<תמר לי: אני רוצה להעלות את זה כי אנחנו מחפשים כל הזמן פסיכולוגים ערבים.

<תמר לי: אחד המקומות הכי גדולים שמכשירים פסיכולוגים ערבים – באים אלינו מהצפון, וחוזרים לצפון.

יעקב מרגי: תמר, אני רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: מה שיעור הכיסוי שלכם לצורך הכללי של העיר ירושלים כולה?

<תמר לי: אנחנו רוצים להגיע - -

יעקב מרגי: לא מה את רוצה – מה בפועל?

<תמר לי: מה רמת הכיסוי הכוללת שלנו?

יעקב מרגי: כן.

<תמר לי: 80%-70%.

<קריאה: לא.

<קריאה: קרובה ל-50%.

<מוחמד גנאים: אז פחות מהממוצע.

<תמר לי: אני רוצה להוסיף משהו על הפסיכולוגים הערבים.

<תמר לי: זאת אוכלוסייה שהשאלה של הכשרה צריכה לשבת כאן גם על השולחן - -

<קריאה: נכון.

<תמר לי: - - כי העובדה שמוחמד תיאר תהליך ארוך יותר של התמחות זה מכיוון שבאמת נדרש עוד יותר להשלים פערים בתוך ההכשרה שלו כדי שהוא יגיע לקו הסיום של מומחה, שאנחנו גאים בו.

<תמר לי: אבל ההשקעה היא באמת שונה, ואחת הנקודות שאני רוצה להעלות כאן זה לגבי ההקצאה בתוך האוניברסיטאות שבהן לומדים פסיכולוגיה חינוכית למגזר הערבי.

<מוחמד גנאים: זה היה נושא לדיון גם בוועדת העבודה והרווחה.

<תמר לי: אני מוסיפה את זה לדיון כי זה קריטי.

יעקב מרגי: היה דיון נפרד.

<מוחמד גנאים: היה דיון, וכנראה, יימשך.

חנין זועבי: שיעור הסטודנטים הערבים בחוגי פסיכולוגיה הוא 4%.

יעקב מרגי: למה המציאו את הניקוד ואת הפסיכומטרי?

יעקב מרגי: לא אוהבים לשמוע את זה, אבל זאת עוד מסננת על המסננת של המסננת.

חנין זועבי: והם אמרו שזה לא מתאים.

יעקב מרגי: מותר לי גם להרהר בקול ולפרוק תסכולים שלי?

יעקב מרגי: זאת גם תעשייה.

<מוחמד גנאים: כולם פה פסיכולוגים, תיזהר.

יעקב מרגי: אני קצר רוח ויותר קצר רוח לאלה שקצרי רוח אלי.

יעקב מרגי: זה הפך להיות תעשייה עם הרבה כסף.

יעקב מרגי: כשוועד האוניברסיטאות יושב פה אתנו – עם כל הכבוד, שיירדו ממגדל השן, ויתחילו להתאים את הדרישות לצורך האמתי.

חנין זועבי: בדיוק.

חנין זועבי: אין התאמה.

<תמר לי: רק להוסיף עוד משהו.

<תמר לי: בסופו של דבר יש לנו גברים שזה השכר שלהם – 6,000 שקל.

<תמר לי: להחזיק פה דירה, להתפרנס ממה שלא ניתן להתפרנס ממנו - -

<אשרת אורגד: גברים ונשים.

<תמר לי: ונשים.

<אשרת אורגד: אנשים מתפרנסים - - -

<תמר לי: גברים ונשים שמנסים להתפרנס מזה בסופו של דבר עובדים חצי משרה, ובחצי המשרה השני הם מנסים להתפרנס מכל מיני דברים אחרים ולא מפסיכולוגיה כדי להביא לחם הביתה.

חנין זועבי: אז את אומרת שאין בעיה בתקנים, יש בעיה בבוגרים.

<תמר לי: גם וגם.

יוסף ג'בארין: יש תקנים לא מאוישים?

<תמר לי: לא.

יוסף ג'בארין: וכל זה 20% מהצורך.

יעקב מרגי: 20% בערבי ו-50% בכללי.

יוסף ג'בארין: אני פשוט לא מצליח להבין איך את מתייחסת לזה בשקט נפשי.

יוסף ג'בארין: זה כל כך מקומם.

<תמר לי: אני לא מתייחסת לזה בשקט נפשי.

יוסף ג'בארין: אז תצעקי קצת.

<תמר לי: לא שמעת אותי צועקת?

יעקב מרגי: פעם אחרונה שאת צועקת.

יעקב מרגי: באמת.

יוסף ג'בארין: 20% זה ממש - -

<מוחמד גנאים: אדוני היושב-ראש, אולי נשמע עוד פסיכולוגים?

חנין זועבי: על הנגב.

יעקב מרגי: את רוצה לשבת פה ולנהל את הדיון?

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אני סומכת עליך.

<קריאה: לגבי אחוז הכיסוי.

יעקב מרגי: חכו, אתם עוד לא הולכים.

יעקב מרגי: עוד לא סיימנו את הדיון.

יעקב מרגי: נשמע.

יעקב מרגי: בבקשה, גברתי.

<רוני מלין: תודה.

<רוני מלין: אני פסיכולוגית חינוכית מתמחה.

יעקב מרגי: כמה שנים את מתמחה?

<רוני מלין: ארבע שנים.

יעקב מרגי: איפה?

<רוני מלין: ברמת-גן.

<רוני מלין: כרגע בחופשת לידה.

יעקב מרגי: מזל טוב.

<רוני מלין: תודה רבה.

<רוני מלין: אני רוצה להתייחס ללבה של הבעיה כי הדיבור על כיסוי כזה או אחר בין אם במגזר ערבי או ביהודי הוא משני לבעיית הלִבה; כי יש כאן הנחת יסוד שהמצב ממשיך כרגיל.

<רוני מלין: אבל העניין הוא שכמתמחים אנחנו נאבקים בשיניים על כל שקל עם האהבה ותחושת שליחות – הכול נכון.

<רוני מלין: אבל אהבה ותחושת שליחות זה לא תחליף ליכולת לפרנס משפחה או להתבסס על הורים, בן או בת זוג.

יעקב מרגי: היית בתחילת הדיון?

<רוני מלין: נכנסתי כמה דקות באיחור.

יעקב מרגי: לא יצרנו לך רושם הפוך ממה שאת אומרת.

<רוני מלין: לא, להפך.

יעקב מרגי: אני מרגיש נזוף קצת.

<רוני מלין: ממש לא.

<רוני מלין: אני חוברת לנקודה שעלתה כאן כי אני רוצה לסמן את מה שמבחינתי הוא הנקודה הכואבת, שהנחת היסוד היא שכולנו מסיימים התמחות ונשארים.

<רוני מלין: אבל הבעיה היא שאנחנו לא סתם ועד מתמחים פה, ויש כאן מומחה אחד צעיר.

<רוני מלין: המומחים הצעירים – מי שסוף

<רוני מלין: -סוף כבר סיים את תהליך ההתמחות וקיבל את התואר הנכסף של המומחיות – כמעט לא נשארים בשירות הציבורי - -

<מוחמד גנאים: עוזבים.

<רוני מלין: עוזבים כי אחרי ארבע שנים, חמש, שש, שבע שנים - -

יעקב מרגי: משני אבחונים בתל-אביב הוא גומר את המשכורת.

<רוני מלין: זה בהנחה שיש לך אפשרות להתפרנס בנוסף.

<רוני מלין: אבל מה שתמי לי סימנה שאנחנו עובדים כמתמחים בחצי משרה – כי אנשים צריכים להתפרנס ומשלימים שכר בכל מיני דרכים אחרות.

<רוני מלין: כמי שהייתה רוצה להישאר בשירות הציבורי, ודרך אגב, הפסיכולוגיה החינוכית היא כמעט השירות הציבורי היחידי שנותן היום מענה לכלל האוכלוסייה בלי תיווך.

<רוני מלין: כל אחד מהיושבים בחדר שיש לו ילד במסגרת חינוכית יכול לפנות ולקבל את הטיפול.

יעקב מרגי: במסגרת ההרהורים – יש חוק בטבע – מים מחפשים מקומות נמוכים.

יעקב מרגי: את חוסמת אותם פה – הם ימצאו מקום להיכנס אליו, אלא אם כן תעשי חומר בידוד ואיטום.

יעקב מרגי: אבל זה לא ככה.

יעקב מרגי: אז מי שבאמת ירצה את השירות הזה, והוא לא יקבל אותו, הוא ישלם ויקבל אותו באופן פרטי.

יעקב מרגי: יש כאלה שאפילו לא מעלים על דעתם שהם יכולים לעשות את הדבר הזה כי הם לא יכולים - -

<רוני מלין: - - -

יעקב מרגי: רגע, רגע.

יעקב מרגי: מישהו חי טוב מהמצב הזה.

יעקב מרגי: לא ייתכן – זה נגד חוקי הכלכלה של היצע, ביקוש, כדאיות – כוחות השוק פה לא עובדים.

<קריאה: אבל לא מדובר רק על - - - אבחונים.

יעקב מרגי: אם היה יושב פה בראש הדיון מרצה למאקרו כלכלה היה מרים ידיים – כל התזה שלו הולכת לפח.

<רוני מלין: אני רוצה להתייחס ללִבה שבאתי לסמן.

<מוחמד גנאים: כמה שנים?

<מוחמד גנאים: ארבע שנים?

<מוחמד גנאים: איזו דרגה את?

<רוני מלין: היום אני בדרגה 39.

<רוני מלין: הגעתי לשיא מתח הדרגות שלי.

<מוחמד גנאים: אפשר לשאול מה השכר?

<רוני מלין: אם אני מתייחסת ל-50% המשרה שאני עובדת זה כ-3,000 שקל – ופרגנתי.

<רוני מלין: זה כולל תוספות פסיכולוגים.

יעקב מרגי: ואת בשיא הדרגה.

<רוני מלין: אני בשיא מתח הדרגות שלי.

<רוני מלין: אני לא סיימתי התמחות.

<רוני מלין: יש לי לפחות עוד שנה-שנתיים לסיים את ההתמחות.

יעקב מרגי: מה שכן, תגמרי בתור מומחה בהישרדות.

<רוני מלין: ואז הבעיה היא שכשאני מגיעה לתואר הנכסף "מומחית" הגעתי לשיא מתח הדרגות שלי כי מתח הדרגות של מומחה נעצר בדרגה 40.

<קריאה: 40 .

<רוני מלין: בסדר, פלוס זאת דרגת שהייה.

<רוני מלין: שיא מתח הדרגות שאליו אני אי פעם אוכל להגיע – בהנחה שאני לא קופצת ישר לנהל שירות פסיכולוגי או להיות במשרד החינוך – זה 42, שזה מדריך.

<רוני מלין: אבל יש פה בעיה שנעוצה בלוח התפקוד שלנו כי יש הרבה אנשים שפשוט רוצים להגיע לדרגה 42 ונהיים מדריכים בלי קשר אם הם ראויים או לא או אם הם יכולים להיות מדריכים טובים או לא.

<רוני מלין: זאת אומרת במובן הזה אנחנו נתקעים בדרגה 40 או 42.

<רוני מלין: אפשר להציץ בטבלת השכר ולראות.

יעקב מרגי: תודה, גברתי.

<רוני מלין: צריך לשנות את לוח התפקוד ולהתאים אותו לא רק להשכלה שלנו, אלא גם לעבודה עצמה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה.

עבדאללה אבו מערוף: שלום לכולם.

עבדאללה אבו מערוף: זה דיון חשוב מאוד.

עבדאללה אבו מערוף: תודה ליוזמים.

עבדאללה אבו מערוף: דווקא הוועדה הזאת היא הכתובת.

עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מדברים על שכר, אבל - -

יעקב מרגי: תקשיב, אם זה היה דיון בוועדת העבודה והרווחה, ואני הייתי מנהל אותו גם טוב.

יעקב מרגי: בלי אבי ניסנקורן לא הייתי פותח את הדיון, בלי הממונה על השכר באוצר לא הייתי פותח את הדיון ובלי חיים ביבס גם לא הייתי פותח את הדיון.

עבדאללה אבו מערוף: בדיוק, אלה המילים הבאות שלי.

יעקב מרגי: - - - מנכ"לית משרד החינוך מינימום או שר.

יעקב מרגי: זה זועק לשמים, רבותי.

עבדאללה אבו מערוף: - - אנחנו מדברים על כסף, אבל טוב שהדיון עולה בצורה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא רק עניין של כסף.

עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שזה עניין של כסף – משכורות של 3,000 שקל עם דירוג והכול.

עבדאללה אבו מערוף: אבל היחס של המדינה, של משרד החינוך ושלנו כחברה לעניין הפסיכולוגים הוא יחס ממש שולי.

עבדאללה אבו מערוף: מערכת החינוך היא אבן יסוד בגיל הרך ומאוחר יותר.

עבדאללה אבו מערוף: במה מטפלים הפסיכולוגים?

עבדאללה אבו מערוף: יש משפט אחד שאפשר לקרוא את כולו: "שירות ישיר או עקיף בתוך מערכת החינוך לילדים בסיכון".

עבדאללה אבו מערוף: מספיק המילה הזאת.

עבדאללה אבו מערוף: אז מה יהיה הלאה אם לא ניתן להם את השירות?

עבדאללה אבו מערוף: זה צריך להיות חלק אינטגרלי ממערכת החינוך.

עבדאללה אבו מערוף: זה יותר קשר ממורה – אני מבין את העניין, ולכן צריך לשנות את היחס.

עבדאללה אבו מערוף: ההגדרה והסטטוס של פסיכולוג צריכות להשתנות, לדעת מה זה.

עבדאללה אבו מערוף: עד עכשיו המדינה שותקת.

עבדאללה אבו מערוף: לפני שנתיים דנו על השכר, אבל לא דנו על לב הבעיה – מה היחס לזה.

עבדאללה אבו מערוף: אם לא נטפל בילדים בסיכון האלה, והם ינשרו מהמערכת החברה תפסיד.

עבדאללה אבו מערוף: בטח למשרד החינוך יש נתונים, כמה יש בכל כפר או בכל בית ספר – כמה כאלה יש?

עבדאללה אבו מערוף: תעשו חישוב כלכלי.

עבדאללה אבו מערוף: איפה משרד האוצר?

עבדאללה אבו מערוף: לא כאן, בטח.

<חמוטל בן-דור: משרד האוצר כאן.

<רוני פלס: גם לא צריך להרחיק עד ילדים בסיכון.

עבדאללה אבו מערוף: זה מה שאני אומר.

עבדאללה אבו מערוף: בגדול ילדים בסיכון נמצאים תחת הכותרת הגדולה הזאת.

יעקב מרגי: הוא הקצין בכוונה.

<רוני פלס: הוא הוציא מהמסמך שלנו, אבל העיקרון של פסיכולוגיה חינוכית זה שהיא מניעתית.

עבדאללה אבו מערוף: מובן, מובן.

עבדאללה אבו מערוף: אני לא ארחיב.

<מוחמד גנאים: פה לא מתייחסים בדיוק מה אומר כל מושג.

עבדאללה אבו מערוף: אם משרד החינוך, אנחנו – אנשי ציבור ומחוקקים – רוצים שהילדים יקבלו שירות פסיכולוגי נכון ויגדלו כאנשים בחברה זה אחד; אם אנחנו רוצים להסתכל על זה כעל משהו שולי – חמישה ילדים בסך הכול בסיכון בבית ספר כלשהו – אז לא חשוב אם זה חצי משרה או רבע משרה או אם פסיכולוגית מטפלת בהם.

עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב חסרים גברים.

עבדאללה אבו מערוף: צריך לדעת למה חסרים במיוחד גברים.

עבדאללה אבו מערוף: בהזדמנות הזאת אני מעביר מסר.

עבדאללה אבו מערוף: יושב-ראש הוועדה צריך לדון על זה לא רק בהיבט של הכסף.

עבדאללה אבו מערוף: אני בטח בעד שתנאי השכר יהיו הגונים וכראוי, אבל אני מנצל את ההזדמנות להגיד שחייבים להתייחס לשירות הפסיכולוגי כחלק אינטגרלי ממערכת החינוך, וזה צריך להיות בחסות משרד החינוך על כל רכיביו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נשמע מה חושבים עלינו – לא רוצה לומר ה"קליינטים" שלנו, אבל אלה שנמצאים בלב הדיון –תלמידי ישראל.

יעקב מרגי: נציגי מועצת התלמידים הארצית, בבקשה.

<עדן סניור: תודה, אדוני היושב-ראש, אני עדן סניור, נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: היא מנורדייה.

<מוחמד גנאים: נורדייה?

יעקב מרגי: באזור נתניה.

יעקב מרגי: בשרון.

<יובל פלג: אני יובל פלג, אני כאן מטעם מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<יובל פלג: אני מתגורר במועצה האזורית גזר, תלמיד כיתה י'.

<עדן סניור: הדברים פחות או יותר נאמרו, וברשות

<עדן סניור: כם אני רוצה לדבר על המובן הרגשי של העניין.

<עדן סניור: פסיכולוגים חינוכיים ויועצים בבית הספר עושים עבודת קודש.

<עדן סניור: הם נמצאים שם בשבילנו, ותמיד אפשר לגשת אליהם ולהיעזר בהם.

<עדן סניור: מי כמונו התלמידים יודעים כמה עזרה אנחנו צריכים לקבל מהם בענייני התאמות וכתיבת הערכות.

<עדן סניור: זה המון ניירת ועבודה וטרטורים; לוקחים את העבודה הביתה, ולפעמים מתעכבים בבית הספר, והרבה פעמים יש ילדים בבית.

<עדן סניור: זאת גם בנייה של קשר אישי.

<עדן סניור: הרבה מאוד פעמים ממש מצילים ילדים.

<עדן סניור: זאת אומרת יש ילדים שצריכים שירימו אותם במובן הרגשי.

<עדן סניור: הרבה פעמים לא שמים לב לזה בבית, אז כן שמים לב לזה בבית הספר, וזה התפקיד שלהם.

<עדן סניור: אי אפשר להחליף את העבודה הזאת.

<עדן סניור: נוצר מצב שפחות אנשים רוצים לגשת למקצוע הזה רק בגלל השכר שלא משקף את העומס ואת העבודה המדהימה שדרכה תורמים לתלמידים.

<עדן סניור: לדעתי האישית, חייבים לשמור על הכבוד שלהם כי אלו בעלי תפקידים - -

יעקב מרגי: לחזק את מעמדם.

<עדן סניור: כן.

<עדן סניור: לשמור על הכבוד שלהם ובעצם לחזק את המעמד שלהם כי אי אפשר לוותר על התפקיד הזה.

<עדן סניור: תודה.

<יובל פלג: מעבר למעמד אנחנו רוצים להזכיר שיש לממשלה ולמדינה אחריות מסוימת כלפי האנשים האלה שהם עובדי ציבור, שהם מתווכים – כמו שנאמר – בין הרבה אוכלוסיות שונות בעם.

<יובל פלג: הרצון הטוב הוא חלק חשוב מזה, אבל כמו שנאמר, אי אפשר לחיות על אופטימיות, וצריך להביא משהו הביתה.

<יובל פלג: ברגע שיש עזיבה של אנשים טובים שרוצים את המקצוע הזה לא רק אנחנו הציבור, הקליינטים של הפסיכולוגיה החינוכית; תלמידים שלא מקבלים גם במצב הנוכחי את הטיפול שמגיע להם בגלל התנאים פשוט נשארים בלי הטיפוח שהם זקוקים לו כל כך.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אין ואקום.

<רוני מלין: יש גם נציגי ועד הורים?

יעקב מרגי: את מחליפה אותי?

<רוני מלין: לא, אני שואלת.

יעקב מרגי: אני אשאל.

יעקב מרגי: אנחנו לקראת סיכום הדיון.

יעקב מרגי: שמעתם את נציגי משרד החינוך ולאחר מכן את ההסתדרות כי אתם ציר מרכזי.

יעקב מרגי: אם לא תאמרי שאת הולכת לעשות משהו אז הדיון יהיה כמעט חסר תועלת.

יעקב מרגי: אני רוצה התייחסות ממשרד החינוך לעניין התקצוב הדיפרנציאלי.

יעקב מרגי: ניתן לעשות הבדל בין רשויות חזקות לרשויות חלשות?

יעקב מרגי: סיפור הכיסוי הוא באחוזים; ממוצע זה דבר טוב, זה מיישר פינות, אבל כשיש עדיין רשויות ב-50%, כמו למשל ירושלים עם כל המורכבות שלה ומזרח ירושלים ב-20%, צריך להתייחס לזה.

יעקב מרגי: תנו לי כיוון לאן זה הולך.

יעקב מרגי: אם לא, אני אצטרך לכתוב את זה.

יעקב מרגי: נתחיל מטליה.

יעקב מרגי: שמעת את הקולות.

יעקב מרגי: יש כאלה שאפילו ראו את הקולות.

יעקב מרגי: אני ראיתי את הבעות הפנים.

<טליה חבצלת: נאמרו כאן דברים מאוד חשובים גם על ההכשרה הממושכת, גם על חשיבות התפקיד וגם על הקטע של התקצוב הדיפרנציאלי והצביעה.

<טליה חבצלת: אבל, חברים, עד שלא יהיה שכר הולם לפסיכולוגים לא יבואו אנשים - -

יעקב מרגי: למי את אומרת את זה?

יעקב מרגי: למי?

יעקב מרגי: לנו את אומרת את זה?

<טליה חבצלת: רגע.

<טליה חבצלת: לא, אני רוצה - -

<מוחמד גנאים: אולי הקריאה - -

<קריאה: - - - האוצר כבר חודשים, והאוצר לא מתייחס.

יעקב מרגי: סליחה, אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לעבור לכעס.

יעקב מרגי: אל תפריעו.

יעקב מרגי: את מההסתדרות החדשה, נכון?

<טליה חבצלת: לא, אני במח"ר.

יעקב מרגי: הסתדרות המח"ר שהיא חלק מההסתדרות החדשה, נכון?

<טליה חבצלת: כן, חלק.

יעקב מרגי: זה שאת אומרת לי שצריך לשפר את השכר – המפתח בידיים שלך.

יעקב מרגי: האוצר לא יתנדב לבוא אלייך ולהגיד, הנה, קיבלתם.

יעקב מרגי: לא יתנדב, תשכחי מזה.

<טליה חבצלת: תראו, אנחנו לא חברת חשמל - -

יעקב מרגי: טליה, יש שאלטר, אל תגידי לי שאתם לא חברת חשמל.

יעקב מרגי: את יודעת למה אני מצפה ממך?

<טליה חבצלת: כן?

יעקב מרגי: לו יצויר שאני יושב שם, ואת כאן, אני הייתי אומר בסוף הדיון – אדוני היושב-ראש, שמעתי את הדברים, אין ספק שהם זועקים לשמים.

יעקב מרגי: אני מתחייבת להעלות את הבעיה בפני יושב-ראש ההסתדרות, אני מבטיחה לך תשובה בתוך שלושים יום לגבי הצעדים שההסתדרות תנקוט.

יעקב מרגי: זאת התשובה שהייתי רוצה ממך - -

<טליה חבצלת: כבר דיברנו עם האוצר.

יעקב מרגי: - - הרי את לא שר האוצר וגם לא שר החינוך שתיתני לי תקנים.

יעקב מרגי: זה מה שהייתי מצפה ממך לומר לי עכשיו.

<טליה חבצלת: אבל את השלב הזה כבר עשינו.

<טליה חבצלת: ישבנו מול הנציגים של הממונה על השכר.

<טליה חבצלת: הראינו לו איך ב-2009 פסיכולוגים השתכרו חצי משכר רופאים, קצת יותר מעובדים סוציאליים, מאחיות בתי-חולים ומפיזיותרפיסטים; וב-2013 הם משתכרים שליש משכר רופאים, פחות מעובד סוציאלי, מאחות בית חולים ומפיזיותרפיסט.

<טליה חבצלת: השכר שלהם עלה פחות מהעלייה של המדד.

<טליה חבצלת: אז ישבנו מול הממונה על השכר, ואף אחד לא מבין את זה.

יעקב מרגי: אז מה אם הוא לא מבין?

יעקב מרגי: כנראה את לא יודעת - -

<דורון אדר: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אנחנו מחכים עכשיו לבנץ'-מרק מהסכמי השכר.

יעקב מרגי: מי הדובר?

<דורון אדר: דורון אדר מהסתדרות המח"ר, מזכיר האיגוד המקצועי הארצי.

<דורון אדר: אני משתתף במשא ומתן על הנושא של שכר הפסיכולוגים.

יעקב מרגי: כמה זמן המשא ומתן הזה מתמשך?

<דורון אדר: אנחנו היינו במשא ומתן, והיינו מתקדמים עם הצעדים הנדרשים להיעשות אילולא דרישה לאיזשהו בנץ'-מרק גם מצדנו וגם מצד הממונה על השכר לתוספת השכר כרגע במשק.

<דורון אדר: עניין השכר הדיפרנציאלי הוא חשוב.

<דורון אדר: עניין התקצוב הדיפרנציאלי חשוב.

<דורון אדר: חברת הכנסת חנין זועבי הציעה להעלות את אחוז המצ'ינג.

<דורון אדר: כל עוד הכסף לא צבוע הוא ייבלע בשורה אחרת בתקציב של הרשות המקומית.

יעקב מרגי: אוי ואבוי.

יעקב מרגי: אני אשמע את משרד החינוך.

<דורון אדר: הוא פשוט ייבלע במקום אחר.

יעקב מרגי: אני אבדוק.

יעקב מרגי: הערתך חשובה.

<טליה חבצלת: תבקש מהאוצר - -

יעקב מרגי: טליה, סיימנו.

<טליה חבצלת: לא סיימנו.

יעקב מרגי: טליה, הבנתי אותך.

יעקב מרגי: מה לעשות – אני מבין מהר.

יעקב מרגי: חלק מהפרעת קשב וריכוז – מבינים מהר.

יעקב מרגי: הבנתי אותך, אני חותר למשהו אחר.

יעקב מרגי: את מנסה להסביר לי.

יעקב מרגי: אני מעריך כל מה שעשיתם – שלא תביני, אני לא מזלזל.

יעקב מרגי: אבל אני חותר למשהו אחר.

יעקב מרגי: תודה, תרמתם לי לדברי הסיכום.

יעקב מרגי: משרד החינוך, שמעתם את הדברים.

יעקב מרגי: יש פער עצום בשיעור הכיסוי.

יעקב מרגי: מעבר לזה יש בעיה של רשויות חלשות.

יעקב מרגי: אני שומע פה מנגינה שכביכול ידכם קצרה בפיקוח לוודא שתקציבים שהולכים לטובת תקני פסיכולוגים מיושמים וממומשים אך ורק בשביל פסיכולוגים חינוכיים.

<רוני מלין: אני מתנצלת על השאלה - -

יעקב מרגי: אל תתנצלי כי אני לא נותן לך לשאול.

<רוני מלין: אבל - - -

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אל תתנצלי.

יעקב מרגי: חכי.

<אילן וירצברגר: אדוני היושב-ראש, קודם כול לגבי שיעור הכיסוי שהזכירה חברת הכנסת זועבי, אני רוצה להגיד שהיום ברשויות הבדואיות בדרום שיעור הכיסוי הוא 63%.

<אילן וירצברגר: זה באמת היה במצב מאוד קשה לפני כמה שנים, אבל בעזרת אפליה מתקנת אנחנו מקצים תקנים בהתאם לאחוז הכיסוי, וברשויות הבדואיות שיעור הכיסוי בהחלט עלה.

<אילן וירצברגר: זה ברמה טובה.

<אילן וירצברגר: לא מספיק, אבל כמו שהכול לא מספיק.

<אילן וירצברגר: לשאלת התקצוב - -

יעקב מרגי: לא, לפני כן.

יעקב מרגי: נתת לי תשובה לחנין זועבי שהיא צריכה להיות רגועה; סליחה על הביטוי – שהאוכלוסייה הערבית דפוקה בדיוק כמו האוכלוסייה הכללית.

יעקב מרגי: אותי זה לא מספק.

יעקב מרגי: סליחה על הביטוי הלא פרלמנטרי שאמרתי.

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: אל תפריעו לי.

יעקב מרגי: כשמפריעים לי אני מאבד את החדות.

יעקב מרגי: על זה לא ענית לי.

יעקב מרגי: אני יוצא מנקודת הנחה שהאוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה הכללית באותה רמה.

יעקב מרגי: מה אתם הולכים לעשות?

יעקב מרגי: זה מה שאני מצפה מכם לקראת דברי הסיכום.

יעקב מרגי: אני מצפה מכם לשמוע שאתם הולכים למתווה תלת-שנתי, חמש-שנתי, עשור לכיסוי מלא.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע.

יעקב מרגי: יכולתי לקחת את הסיכום של חבר הכנסת לשעבר עמרם מצנע מ-26 בנובמבר 2013, לשנות את התאריך - - ברוך הבא, חבר הכנסת אוסאמה סעדי.

אוסאמה סעדי: שלום, אדוני.

אוסאמה סעדי: באתי לחזק את המציעים.

יעקב מרגי: יכולתי לקחת את הסיכום של חבר הכנסת עמרם מצנע, לשנות את התאריך, את שם החותם למטה, ובמקום שכתוב שפ"י להפוך לשפ"ח, והייתי יוצא עם הסיכום הזה.

יעקב מרגי: אני לא אסתפק בזה, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: אני אומר בצורה הכי ברורה: אני רוצה לשמוע מכם שאתם הולכים להביא לי מתווה של כך וכך שנים כדי להגיע לכיסוי; מה אתם הולכים לעשות עם זה.

יעקב מרגי: אתם רוצים חודש לפגישות עם המנכ"לית ועם כל מי שצריך?

יעקב מרגי: תנו לי חודש.

יעקב מרגי: אבל אני לא אלך לסיכום שהוא מייק-אפ על הבעיה.

יעקב מרגי: אני לא אעשה מייק-אפ על הבעיה.

יעקב מרגי: בבקשה, חוה.

<חוה פרידמן: אנחנו לוקחים את זה למשרד לעבודה.

יעקב מרגי: אתם לוקחים את הדברים שלי.

<חוה פרידמן: ברור.

<מוחמד גנאים: כמה זמן?

יעקב מרגי: אני אקבע את הזמן.

יעקב מרגי: אני אהיה נדיב, ואתן להם את הזמן.

<מוחמד גנאים: וגם יהיה דיון מעקב בוועדת החינוך.

<אילן וירצברגר: אם הנושא הוא שכרם של הפסיכולוגים שאלת המצ'ינג לא תשנה את הסיפור הזה, אלא הסכם השכר.

<אילן וירצברגר: כמו שאמרנו יש פער בין מה שהמשרד מקצה לבין מה שמגיע בפועל לפסיכולוגים על-פי הסכמי השכר.

<אילן וירצברגר: אני רוצה להגיד עוד נתון, שהמקצוע הזה הפך למקצועי נשי.

<אילן וירצברגר: אני מלמד באוניברסיטה, ובחמש השנים האחרונות מתוך חמישים וחמישה פסיכולוגים חינוכיים שסיימו יש רק שלושה גברים.

<אילן וירצברגר: זאת אומרת המקצוע נהפך בגלל חלק מהסיפור של תנאי השכר.

יעקב מרגי: לא נעים לי להגיד לך בהומור, מי הפסיכי שילך לשם.

יעקב מרגי: מה אתה מתפלא?

<אילן וירצברגר: לא מתפלא.

יעקב מרגי: כשאנחנו קיימנו דיונים בכנסות הקודמות על מקצועות במצוקה ברפואה שהם מקצועות נכחדים לחצנו, ומשרד הבריאות הבין שהוא צריך להתערב, ונתן העדפות והקלות.

יעקב מרגי: אבל פה ככל שיענו אותו כן ירבה – הקשיים – וכן יפרוץ - העלויות.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: אתם רוצים לעשות ענפים בתוך הפסיכולוגיה?

יעקב מרגי: להקשות?

יעקב מרגי: תעשו.

יעקב מרגי: המל"ג והות"ת לא פה – אבל לפחות לדורות הבאים.

יעקב מרגי: אנחנו חונקים את המקצוע הזה.

יעקב מרגי: אני מבקש לשמוע על הרגולציה שלך.

יעקב מרגי: יש מציאות כזאת שרשות מקומית מקבלת תקצוב לפסיכולוג חינוכי, ומנצלת אותו לדברים אחרים?

<אילן וירצברגר: מכיוון שהכסף מגיע פר-תקן, אם הרשות מעסיקה מתמחים היא נשארת בעודף.

יעקב מרגי: אין לי בעיה.

יעקב מרגי: אני לא צר עין.

עבדאללה אבו מערוף: בגלל זה צריך להגדיר.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה עם זה.

יעקב מרגי: יש לי בעיה אם זה יהפוך לשיטה.

<קריאה: זאת כבר שיטה.

<אשרת אורגד: אני רוצה להגיב על זה, אוקיי?

יעקב מרגי: לא, עזרתם לי.

יעקב מרגי: לא צריך נאומים.

יעקב מרגי: פה הרגולטור כשל.

יעקב מרגי: לזה כיוונת?

יעקב מרגי: תודה.

אוסאמה סעדי: שלא עקב אחרי - - -

יעקב מרגי: לדוגמה, אדם יעיל בדיון זה דבר שהייתם צריכים להציף.

יעקב מרגי: אבל לא נורא – הבעיות כל כך רבות שאני - -

<אשרת אורגד: אפשר להציף נקודה?

יעקב מרגי: אני אגיע אלייך.

יעקב מרגי: אני אסיים עם משרד החינוך.

יעקב מרגי: סיימת?

<אילן וירצברגר: כן.

יעקב מרגי: נקודה אחרונה של כל הנציגים.

יעקב מרגי: תחליטו מי דובר מכם.

<אשרת אורגד: אני מתמחה שש שנים, ומתקרבת לסיום תהליכי ההתמחות.

<אשרת אורגד: אני רוצה להתייחס לנקודה של הפרות בשכר שקיים כרגע.

<אשרת אורגד: זאת אומרת שכל מיני תנאים שאנחנו זכאים להם, לפי חוק, כמו למשל החזר השתלמויות.

<אשרת אורגד: כתוב בחוק שאנחנו אמורים לקבל, ואז אני מנסה להתמודד עם הרשות המקומית, עם פקידת משאבי אנוש - -

<מוחמד גנאים: כמה הדרגה מוסיפה?

<מוחמד גנאים: רק חמישים שקל?

<אשרת אורגד: משהו כזה.

<מוחמד גנאים: אז זהו, גם איכות הדרגה.

<אשרת אורגד: איכות הדרגה זה דבר אחד, ויש דברים שבכל זאת מגיעים לנו, לפי החוק - -

<קריאה: בין 100 ל-200.

<אשרת אורגד: - - ואותן רשויות מקומיות שמקבלות את הכסף הזה, והוא נמצא באמתחתן, אינן מעבירות את הכסף לפי חוק.

<אשרת אורגד: זאת אומרת שאם מגיע לי לפי הסכמי השכר של הפסיכולוגים החזר של השתלמויות ונסיעות לימי עיון - -

<קריאה: שעות נוספות, כוננות.

<קריאה: אנחנו זמינים 24/7.

יעקב מרגי: אני יכול לשאול שאלה?

יעקב מרגי: למה אתם צריכים ארגון עובדים?

<רוני פלס: אחת הבעיות שלנו בגלל שאנחנו מועסקים של הרשויות המקומיות היא שאנחנו מבוזרים, ואין לנו כוח.

יעקב מרגי: מצד אחד ועד עובדי העירייה - -

אוסאמה סעדי: אז צריכים להתאגד שיהיה לכם כוח.

<רוני פלס: אנחנו צריכים.

<רוני פלס: יש לנו הסתדרות המח"ר, ואנחנו מאוגדים תחתיהם.

<אשרת אורגד: וטליה כאן מחזיקה תיק הפסיכולוגים.

<רוני פלס: "פסיכולוגים" זאת כותרת גדולה להרבה התמחויות שונות, וחשוב לי לציין שפסיכולוגיה חינוכית היא לא משהו שאפשר לעשות בקליניקה פרטית.

<מוחמד גנאים: - - - פסיכולוג ארגוני.

<רוני פלס: זה גם.

<רוני פלס: יש בזה חלקים ארגוניים ומערכתיים, יש חלקים מניעתיים ואקולוגיים.

יעקב מרגי: היו שנים שהייתי מנוי לחוברת של מרכז השלטון המקומי שהיו מפרסמים בה מכרזים והשתלמויות, והייתי עוקב אחרי זה.

יעקב מרגי: אז לא ידעתי מה זה קב"סים.

יעקב מרגי: תמיד הלכתי לבית ספר, ואף אחד לא הפעיל עלי כלום.

יעקב מרגי: לא יודע אם היה בתקופה שלי.

יעקב מרגי: אני זוכר שחברים שלי לא הלכו הרבה זמן, ואף אחד לא הפריע להם.

יעקב מרגי: אבל השתלמויות לקב"סים היו שם – בן פורת יוסף.

<רוני פלס: לפי דרישות ההתמחות של משרד הבריאות, אנחנו מחויבים להשתלם בשלוש מאות שעות.

יעקב מרגי: מי עורך את ההשתלמויות?

<רוני פלס: המדרשה הארצית לפסיכולוגיה חינוכית.

יעקב מרגי: זה לא אומר לי כלום.

יעקב מרגי: מהי?

יעקב מרגי: מי הבוס שלה?

<רוני פלס: שפ"י במשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש שם מערך השתלמויות שמתאים לדרישות?

<רוני פלס: אנחנו משלמים על ההשתלמויות שאנחנו מחויבים לקחת, ואנחנו לא מקבלים החזרים מלאים שאנחנו אמורים לקבל לפי אחוזי המשרה שלנו ברשויות המקומיות.

<רוני פלס: התלמידים קצת דיברו על זה ואמרו, שהעבודה הזאת נעשית הרבה פעמים מאחורי הקלעים.

יעקב מרגי: כעובדת עומדת לך הזכות לקבל סך השתלמויות, וארגון העובדים היציג שלך צריך לעמוד על זכותך לזה ולקבל החזרים.

<רוני פלס: בוודאי, עושים את זה.

<רוני פלס: הבעיה היא שההפרות הן כה רבות.

<דורון אדר: ברשותך, במקרי פרט תפנו אלינו.

<קריאה: עם כל הכבוד, זה לא מקרי פרט.

<קריאה: אנחנו פועלות שנים - - -

<דורון אדר: גם מקרה פרט שהופך לכלל הוא עדיין הרבה פרטים שאפשר פשוט לשלוח מכתב אחד.

יעקב מרגי: תודה על הערתך.

<רוני פלס: אנחנו עשינו סקר הפרות שכר, והבאנו לכם אותו.

<דורון אדר: - - - פשוט לא אנשים שיפתרו את זה, אלא אנחנו - -

יעקב מרגי: תודה.

<דורון אדר: - - ומכתבים וללכת למנהלי כוח האדם, ושם פותרים את זה.

<דורון אדר: מה שמגיע לכם, על-פי חוק, אתם תקבלו, ואם לא – נתבע אותם.

<רוני מלין: עם כל הכבוד זה לא קורה, וזה נעוץ ומושרש עמוק - - -

<דורון אדר: אז תבואו אלי עכשיו ותגידו לי את הפרטים האלה, ואני אבדוק אותם.

<טליה חבצלת: את האוצר לא שמענו בכלל.

יעקב מרגי: האוצר כאן?

<מוחמד גנאים: האוצר והשלטון המקומי.

יעקב מרגי: שלטון מקומי, בבקשה.

יעקב מרגי: בסוף היא צריכה לשלם, אז תשלם על הכול יחד.

<חגית מגן: אני ראש מנהל שכר והסכמי עבודה במרכז השלטון המקומי.

<חגית מגן: ראשית אני רוצה לומר שקבוצת הפסיכולוגים החינוכיים היא קבוצה מאוד איכותית בשלטון המקומי, מאוד מוערכת ומאוד שקטה - -

יעקב מרגי: בגלל זה - - -

<חגית מגן: הרשויות המקומיות משלמות שכר לעובדים כולם, לרבות הפסיכולוגים, על-פי הסכמי שכר.

<חגית מגן: ראש רשות לא יכול לשלם שכר לפסיכולוג גם אם הוא חושב שהוא הפסיכולוג הכי מוצלח, לפי ראות עיניו, אלא יש הסכם קיבוצי שמכתיב לו בדיוק כמה לשלם.

<חגית מגן: אסור לו לסטות מזה, אפילו לא בחצי דרגה.

<חגית מגן: אחרת ראש הרשות הוא בחיוב אישי, ואנחנו כבר מטפלים במנגנונים אחרים.

<חגית מגן: ממעוף הציפור שאני רואה עשרות קבוצות של עובדים, אני יכולה לומר לכם ששכר הפסיכולוגים נשחק בשנים האחרונות.

<חגית מגן: בשנת 2004 הם קיבלו תוספת בוררות של 35% שהשוותה אותם למהנדסים, אם אני לא טועה; צריך לעשות הפרדה בין דור א' לדור ב' של הפסיכולוגים בשלטון המקומי; דור א' נהנה מתוספות מקומיות שהוכשרו במסגרת הסכם מרץ 99', נהנה מפנסיה תקציבית.

<חגית מגן: לא בכדי יושבים אתנו כאן אנשים צעירים עם ותק של שש שנים ולא אנשים עם ותק של עשרים שנה או עשרים וחמש שנים שנהנים מתוספות שכר אחרות לגמרי.

<רוני מלין: הם כבר בקליניקה הפרטית.

<קריאה: זה לא נכון.

<קריאה: אני סגנית מנהלת השירות הפסיכולוגי בירושלים.

<אשרת אורגד: יש לי תלוש שכר של פסיכולוגית שעובדת חמש עשרה שנה.

<אשרת אורגד: השכר שלה הוא 4,000 שקלים.

<חגית מגן: אני רק רוצה לומר שיש הזדמנות – אם יש הסכם קיבוצי חדש עכשיו שאמור להיחתם – הסתדרות המח"ר צריכה לבוא אלינו למעסיקים - -

יעקב מרגי: תגידי, במזג האוויר הזה את יכולה לראות את האופק?

יעקב מרגי: בדיוק ככה הם רואים את האופק.

<חגית מגן: יש איגוד מקצועי יציג, יש יושב-ראש להסתדרות המח"ר – עו"ד יעל רון.

יעקב מרגי: תודה, אין לי טענות.

<חגית מגן: היא מכירה את הכתובת.

<חגית מגן: שתבוא לדבר אתנו, שתדפוק על השולחן.

<אילן וירצברגר: לפני חודש היינו אצלכם.

<אילן וירצברגר: לא להגיד כאילו זה לא נעשה.

יעקב מרגי: סליחה.

יעקב מרגי: הסתדרות המח"ר, בבקשה.

<אילן וירצברגר: הם מדברים כאילו לא היו.

<חגית מגן: יש עכשיו הסכם קיבוצי.

<חגית מגן: תפתח את העלות, ותנתב את זה לפסיכולוגים.

יעקב מרגי: שלטון מקומי.

<אילן וירצברגר: זה לא נכלל בהסכמי השכר הכלליים במשק.

<אילן וירצברגר: ככה זורקים אחריות כל הזמן.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: משרד האוצר, בבקשה.

<חמוטל בן-דור: אני סגנית הממונה על השכר.

<חמוטל בן-דור: חגית די אמרה את מה שצריך לומר.

<חמוטל בן-דור: אני יכולה להוסיף שאנחנו עכשיו במשא ומתן אינטנסיבי על הסכמי השכר במגזר הציבורי.

<חמוטל בן-דור: אין הסכם כבר מ-2013.

<חמוטל בן-דור: יהיו תוספות שכר.

<חמוטל בן-דור: כמובן, הפסיכולוגים ייהנו מתוספות השכר שחתמו במסגרת ההסכם שבימים אלה אנחנו מנהלים - - -

יעקב מרגי: א', את צודקת, ככה זה עובד.

יעקב מרגי: בחשבון פשוט – לא אלה שהלכו עם 740 נקודות בפסיכומטרי – כשאת מעלה לכולם כולם עולים באותו יחס שלא יהיה מי יודע מה, ועדיין השחיקה הולכת ומתמשכת מול הכלל.

יעקב מרגי: זה לא נותן לי מענה.

יעקב מרגי: את אומרת לי במילים אחרות שהפסיכולוגים יילקחו בחשבון במסגרת המשא ומתן על ההסכם הקיבוצי הכללי במשק.

יעקב מרגי: תודה רבה.

<חמוטל בן-דור: בוודאי, הם חלק מהמגזר הציבורי.

יעקב מרגי: אין משהו ספציפי - - -

<חמוטל בן-דור: במסגרת דירוג המח"ר הם יכולים להיות מתועדפים, ולקבל יותר במסגרת הסתדרות המח"ר.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: אנחנו לא נכניס אותם.

יעקב מרגי: הם בקושי יודעים לדאוג לצרכים שלהם.

יעקב מרגי: הם ייאבקו בתוך דירוג המח"ר על לטרת הבשר שלהם.

<חמוטל בן-דור: הם מיוצגים - - -

יעקב מרגי: תודה, אני שמעתי.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון.

<חגית מגן: אני רק רוצה להוסיף משהו שחשוב לי להוסיף לעובדים כאן.

<חגית מגן: נכון, מגיע לכם החזר מלא מהמעסיק עבור השתלמות מקצועית מובהקת שנערכת על-ידי הסתדרות הפסיכולוגים.

<חגית מגן: במידה שאתם לא מקבלים את זה, וזה לא על-פי חוק, אלא על-פי הסכם, יש לכם ועד עובדים.

<חגית מגן: אם הוועד לא נותן - -

יעקב מרגי: היה חשוב שייאמר.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: קשקוש.

<חגית מגן: חשוב לי שיקבלו את השכר - - -

יעקב מרגי: אבל מה לעשות, חשוב לי גם לומר כדי לא לפספס משהו שאוזני שמעה.

יעקב מרגי: הדרישות להשתלמויות שלהם יותר גדולות מאותה השתלמות אחת.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה בדאגה על שחיקה הולכת ומתמשכת בשכרם ובמעמדם של הפסיכולוגים החינוכיים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת ליושב-ראש ההסתדרות מר אבי ניסנקורן להתערב באופן אישי במשא ומתן בעניין שכרם ומעמדם של הפסיכולוגים, ולהביא זאת לידי גמר במנותק מהמשא ומתן על ההסכם הקיבוצי במשק.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך להודיע לוועדה על מתווה שנתי לצמצום הפער בכיסוי ותקינה של פסיכולוגים חינוכיים ברחבי הארץ; הוועדה קוראת לשר החינוך לבחון את שיעור ההשתתפות של הרשויות המקומיות בדירוג סוציו-אקונומי נמוך.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפקח שאכן אין ניצול לרעה בצורת העסקה של מתמחים לעומת פסיכולוגים מומחים.

יעקב מרגי: כבר היום קראתי למשרד החינוך בדיון ראשון שהיה לי היום בנושא של הסעות, לא לשלם דבר שלא בוצע.

יעקב מרגי: לכן תבדקו איך אתם עושים את זה.

יעקב מרגי: אם הייתי ראש רשות שקשה לי מבחינה כלכלית הייתי מעסיק רק מתמחים.

<רוני מלין: זה לא יכול.

<רוני מלין: אתה צריך מדריך כדי שיהיה לך מתמחה.

יעקב מרגי: בסדר, מדריך אחד, וכולם - - -

<קריאה: בפועל זה מה שקורה.

יעקב מרגי: אני קורא למשרד החינוך לפקח שלא יהיה ניצול לרעה של אותו פתח – אותה פרצה שקוראת לגנב, סליחה על הביטוי.

יעקב מרגי: הוועדה תמשיך לעקוב.

יעקב מרגי: כל מה שביקשתי משר החינוך ומאבי ניסנקורן – אני מבקש תשובות בהקדם.

יעקב מרגי: אני אתן שלושים ימי עבודה.

יעקב מרגי: זה די והותר כדי לקבל תשובות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.