ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 80, 2015-12-14 10:20

דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם.

דוד אמסלם: אל"ף, אני מתנצל על האיחור.

דוד אמסלם: היה לנו דיון מקדים בנושא של אגרות השמירה, היינו חייבים לגבש איזושהי עמדה, לכן אני מתנצל שוב.

דוד אמסלם: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הסדרת חופי הרחצה בישראל, ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: אנחנו קיימנו ישיבה בנושא ב-15 ביוני 2015.

דוד אמסלם: אני רוצה להקריא ברשות

דוד אמסלם: כם את סיכומי הוועדה, ואנחנו ניכנס לדיון: "הוועדה רואה בים משאב טבע ציבורי אשר כל אזרחי המדינה צריכים ליהנות ממנו בחינם.

דוד אמסלם: הוועדה פונה אל שר הפנים ואל שר האוצר לפעול לאלתר כדי להגדיל את מספר החופים המוכרזים ולגבות את ההמלצות במקורות תקציביים.

דוד אמסלם: בנוסף, על שר הפנים יחד עם אגף התקציבים באוצר לבחון תוספת תקציבית כפי שהיתה נהוגה עד שנת 1997, לצורך אחזקת החופים המוכרזים, כדי שהנטל לא ייפול על הרשויות המקומיות ובכך תימנע גביית תשלומי חניה וכיוצא בזה מהאזרחים.

דוד אמסלם: על משרד הפנים להגדיר את השירותים והמחירים המפוקחים הן של החניות, הן של השמשיות ומכירת המזון בחופים" – אנחנו דיברנו על איזשהו סל מוצרים בסיסי – "כדי למנוע עושק לאור יום של ציבור הרוחצים.

דוד אמסלם: " הכוונה היא למנוע מה שנקרא מחירים מוגזמים.

דוד אמסלם: "הוועדה מבקשת משר הפנים להעביר אליה את תוצאות הבדיקה שנתבקשו לעשות על-ידי ועדת השרים לענייני חקיקה בכנסת ה-19 בנוגע לתכניות ישנות לבניה על החופים שהוכנו לפני כניסתו לתוקף של חוק הבניה החופית" - זה כבר משהו שלא קשור לזה, ניצלתי רק את הסיפור הזה של הבנייה.

דוד אמסלם: ולנושא המצילים, אני ביקשתי לקיים דיון אחר, אני אעשה דיון לגבי נושא המצילים.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני אעביר את רשות הדיבור למנכ"לית משרד הפנים, אחרי כן לחברי הכנסת ואחרי כן ניכנס לנושא.

דוד אמסלם: בבקשה.

דוד אמסלם: אורנה, קודם כול אני שמח שאת אורחת שלנו, שכיבדת אותנו בנוכחותך.

דוד אמסלם: בבקשה, אורנה.

<אורנה הוזמן בכור: תודה, אדוני היושב-ראש.

<אורנה הוזמן בכור: באמת, זו הפעם הראשונה שאני מופיעה מאז כניסתי כמנכ"לית למשרד.

<אורנה הוזמן בכור: תודה על ההזמנה.

<אורנה הוזמן בכור: נושא החופים, אנחנו רואים את זה בראש ובראשונה, המדיניות של שר הפנים, השר שלום, כמו שאמר היושב-ראש בדיון שערכתם, נושא החופים הוא משאב טבע, ובראייה שלנו צריך להיות פתוח לכולם.

<אורנה הוזמן בכור: כשאני אומרת לכולם, המצב כיום הוא שיש תשעה חופי רחצה שגובים דמי כניסה.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו בשנת 2016.

<אורנה הוזמן בכור: למרות שזה נמצא בצו לשנת הרחצה הקרובה, ל-2016, אנחנו נבטל את הצו ונאפשר שלא ייגבו דמי כניסה באותם תשעה חופים שהיום גובים בהם.

<תומר רוזנר: נאפשר או נחייב?

<אורנה הוזמן בכור: נחייב את הרשויות לא לגבות.

<אורנה הוזמן בכור: תכף אני אתן כאן את המרכיבים.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו עכשיו הולכים לקראת הסדרה, אנחנו צריכים לראות איך אנחנו נשפה את אותן רשויות.

<אורנה הוזמן בכור: הרשויות נותנות שירותים בסיסיים בחופי הרחצה, ואני חייבת להגיד שבאופן אישי, כשאני הסתובבתי לא ראיתי שירותים חריגים, אדוני היושב-ראש, באותם חופים שצריך לשלם עליהם תשלום.

<אורנה הוזמן בכור: כמובן, המחירים המופקעים באותם מזנונים, באותם קיוסקים, אנחנו פנינו כבר לשר הכלכלה היוצא, עוד כשהוא כיהן, לשר דרעי, על מנת לבנות סל מוצרים בסיסי - בקבוק שתייה, פחית, קרטיב, אם צריך איזשהו כריך – של חמישה מוצרים שעליהם יהיה פיקוח.

<אורנה הוזמן בכור: כרגע עדיין לא קיבלנו תשובה ממשרד הכלכלה.

<אורנה הוזמן בכור: אני מניחה שיש פה נציגים, אנחנו נשמע מה הם אומרים.

דוד אמסלם: זו הסמכות שלכם לעשות דבר כזה?

<אורנה הוזמן בכור: לא.

<אורנה הוזמן בכור: פיקוח על מחירים זה תחת משרד הכלכלה.

<אורנה הוזמן בכור: יש בעיה, לא רוצים להיכנס לעניין של החופים.

<אורנה הוזמן בכור: יחד עם זאת, לא צריכים להיות מחירים מופקעים בחופי הרחצה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, ברשותך, אורנה.

דוד אמסלם: משרד הפנים לא יכול לקבוע את המחיר, ומשרד הכלכלה לפקח על המחיר?

<אורנה הוזמן בכור: לא, לא.

<יהודה זמרת: זה סמכויות על-פי חוק הסדרת חופים.

<יהודה זמרת: אנחנו מסדירים את הרחצה בחופים, אין לנו סמכות לקבוע לבעל מזנון אם הוא ימכור בקבוק בסכום זה או בסכום אחר.

<קריאה: לא מדויק.

<אורנה הוזמן בכור: ולפחות בחצי שנה שאני נמצאת קיבלנו המון פניות שהמחירים הם מופקעים, ואת זה צריך להסדיר.

<אורנה הוזמן בכור: פנינו גם לרשות הטבע והגנים - אני רואה ששאול גולדשטיין פה – במגמה להסדיר גם את הכניסה לחופים שנמצאים תחת רשות הטבע והגנים.

<אורנה הוזמן בכור: הרבה פעמים נכנסים לחוף דרך אותו גן לאומי, שגם שם המחירים מאוד מאוד גבוהים.

<אורנה הוזמן בכור: בשונה מתעריפי החנייה שאתה משלם פר רכב, שם התשלום הוא פר ראש, זאת אומרת אם באה משפחה עם ארבעה אנשים, אני לא רוצה להגיד לך מה עלות התשלום.

איתן ברושי: זו משפחה קטנה.

<אורנה הוזמן בכור: נתתי את זה במינימום אבל אני חושבת שהבינו את הרעיון.

<תומר רוזנר: ממוצעת.

<אורנה הוזמן בכור: אפילו פחות מהממוצע.

<אורנה הוזמן בכור: הים הוא משאב של כולם, אז גם דרך הגנים הלאומיים – הרבה פעמים זה סוג של הסוואה להגיע לחוף – אני חושבת שגם את זה צריך להסדיר.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו במחלוקת, אני חייבת להגיד את זה.

<אורנה הוזמן בכור: יש לי גם פגישה אתך.

<שאול גולדשטיין: איך את יודעת שזה במחלוקת?

<אורנה הוזמן בכור: אני יודעת כי היועצים המשפטיים - - -

דוד אמסלם: מתוך החופים, תשעה חופים יש או 13?

<שאול גולדשטיין: בוא נדבר על המחלוקת.

דוד אמסלם: שאול, לא, אני לא בא לדבר כרגע על המחלוקת.

דוד אמסלם: יש תשעה חופים או 13?

<אורנה הוזמן בכור: רק אצלו, תשאל אותו כמה אצלו.

<אשר גרנר: חמישה חופים.

דוד אמסלם: בזמנו, בדיון הקודם, היה משהו שהיה מוסכם.

<תומר רוזנר: תשעה של משרד הפנים, והוא חמישה.

<אורנה הוזמן בכור: תשעה שאנחנו מפקחים.

<שאול גולדשטיין: אבל אנחנו לא מגדירים את זה כחופי רחצה.

<תומר רוזנר: רק שהחוק מגדיר אותו כחוף רחצה, לא אתה.

<שאול גולדשטיין: יש לנו ויכוח על זה.

<תומר רוזנר: אתה מתווכח על כך שאין חופי רחצה מוכרזים על-פי החוק?

<תומר רוזנר: אני לא כל כך מבין.

דוד אמסלם: לא, מה שאומר שאול, שבמסגרת השמורה, שיש עוד דברים, יש גם חוף.

<תומר רוזנר: אז עמדתנו המשפטית כפי שהוצגה כבר בוועדה היא שהגבייה של אגרות כניסה לחופי רחצה הנמצאים בתחום גנים לאומיים ושמורות טבע איננה חוקית כיוון שהחוק הראשי גובר על תקנות שהסדירו אגרות כניסה לגנים לאומיים.

<תומר רוזנר: החוק הראשי הסדיר כניסה לחופי רחצה וקבע מחיר מרבי – 10 שקלים לאדם, נדמה לי.

<אשר גרנר: לא.

<אשר גרנר: 12 ו-13.

<תומר רוזנר: 12 שקלים, סליחה, ולילדים מתחת לגיל מסוים – פטור.

<תומר רוזנר: מבחינה זו, זהו חוק ראשי שגובר על תקנות שקבעה לעצמה רשות הטבע והגנים בנושא דמי כניסה, ולדעתנו לכן הגבייה היא איננה חוקית.

<אורנה הוזמן בכור: עוד דבר שאנחנו נרצה לפקח עליו זה מחירי הכיסאות והשמשיות, שגם הם בחופים מסוימים נמצאים במחירים מופקעים, וגם את זה נבקש לכלול בתוך סל המוצרים.

דוד אמסלם: מאה אחוז.

דוד אמסלם: תודה רבה, אורנה.

דוד אמסלם: רק חסר לי דבר אחד בכל הנוסחה הזאת, וזה עוד מעט יגיד לנו כרמל.

דוד אמסלם: בגדול, אני תמיד אומר בנושא של הרשויות, אני הרי בא מהרשויות.

דוד אמסלם: היה משפט שתמיד היה מדהים אותי, שהייתי אומר, יש איזו חלוקת עבודה בין הממשלה לרשות - ההכנסות אצל הממשלה, הוצאות אצל הרשות.

דוד אמסלם: עכשיו אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: אם אנחנו רוצים בעצם לפקח על המחיר וגם להוריד את המחירים, הרי בזמנו הייתה קרן ששיפתה אותם – אני בדקתי את זה – שישבה במשרד הפנים.

דוד אמסלם: ערן, אתם במדינה, כמה כסף אתם רוצים לשים לנושא הזה?

<ערן ניצן: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני אספר משהו קטן – ניסיון אישי, ידע אישי, שני שקלים.

<ערן ניצן: קודם כול, אתה ירושלמי, לא יודע איזה ניסיון יש לך.

דוד אמסלם: לא, אני מדי פעם הולך לבקר בחופים.

רחל עזריה: לא, בדיוק בגלל זה אנחנו נאלצים ללכת לחופים בתשלום כי אנחנו מחפשים ב"ווייז" מה יש.

דוד אמסלם: בזמנו היה חוף ניצנים.

<ערן ניצן: ידעתי שתגיע לניצנים, אתה ירושלמי.

דוד אמסלם: ביקרתי אותו לא מזמן.

דוד אמסלם: בושה וחרפה מה שקורה שם – הלכלוך, הכול.

דוד אמסלם: בסוף-בסוף, החופים האלה, מישהו צריך לתחזק אותם.

דוד אמסלם: זה עולה כסף, בעיקר הניקיון.

דוד אמסלם: עזוב את שאר השירותים – מים וכולי – מישהו צריך לשלם את זה.

דוד אמסלם: יש שתי אופציות.

דוד אמסלם: או שהמועצה האזורית של כרמל עם ה-20,000 איש שלו, עם הארנונה, משלמת את זה.

דוד אמסלם: דרך אגב, עם ישראל בא לשם.

דוד אמסלם: אם אתה אומר לו, רק התושבים שלך מתרחצים שם, בכלל אין בעיה, אבל הוא צריך עכשיו לנקות זבל של חצי מיליון איש שבאים אליו.

<כרמל סלע: שני מיליון.

דוד אמסלם: שני מיליון, סליחה.

דוד אמסלם: אז המדינה לא יכולה להסתכל על זה מהצד, להגיד לו, מר כרמל, זאת הבעיה שלך.

דוד אמסלם: עומדות בפניו שתי אופציות.

דוד אמסלם: או שהוא אומר, חבר'ה, מבחינת התקציב אני לא יכול, ממחר בבוקר אין שם כלום, ואז אף אחד ממילא לא יבוא לחוף הזה אחרי חודש כי הוא יהיה מטונף, או שהוא לוקח אחריות ומתחיל לנקות - -

<אשר גרנר: - - -

דוד אמסלם: - - ומתכתש עם הממשלה בכל דרך שהיא.

דוד אמסלם: לכן אני שואל אותך שאלה פשוטה, ערן.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, גם לפארקים מגיעים אנשים.

דוד אמסלם: אני כרגע עושה דיון על החופים.

אורי מקלב: אבל אני אומר, אנשים באים גם לפארקים, שם גם גובים כסף.

דוד אמסלם: אורי, אתה לא מקדם אותי בדיון.

דוד אמסלם: אז נעשה כאן דיון על הפארקים.

דוד אמסלם: בשביל זה יש קרן קיימת, אני מניח שיש לה הרבה כסף.

דוד אמסלם: הפארקים העירוניים פה, בשביל זה יש מנה כבירה.

דוד אמסלם: יש הרבה דברים.

דוד אמסלם: דרך אגב, פארק – גם הארנונה.

רחל עזריה: ההבדל בין פארק לזה, לא לכל הרשויות יש ים, ולכל הרשויות יש פארקים, ולכן זה כאילו מתחלק בצורה הוגנת יותר.

דוד אמסלם: אבל אני לא בא מהזווית הזאת.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם אתם רוצים אני אעלה עוד הרבה בעיות שיש ברשויות.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על החופים.

דוד אמסלם: ערן, כמה כסף אתם רוצים לשים בנושא?

<ערן ניצן: אני שמעתי את הדברים של אורנה, אני ודאי מזדהה איתם ברמה הכי בסיסית אבל אני חייב לומר - ואני אומר את זה גם לאורנה – זה לא שקיימנו שיח לפני העניין הזה.

<ערן ניצן: אורנה כרגע עדכנה את הוועדה שזו כוונתו של שר הפנים, להימנע מחידוש הצווים הללו בשנה הבאה.

<ערן ניצן: אני לא מכיר את זה.

<ערן ניצן: יש לזה משמעויות תקציביות כמו שאתה אומר, צריך לשבת עם משרד הפנים, לראות.

רחל עזריה: כמה היה בקרן?

<ערן ניצן: זה לא שהדברים הללו מוצו או תואמו.

<ערן ניצן: אז בסדר, זו כמובן סמכותו של שר הפנים אבל צריך לשבת על זה.

דוד אמסלם: יהודה, זה מתחבר לדיון הקודם.

דוד אמסלם: גרנר, מתי ישבנו על הנושא?

דוד אמסלם: לפני חצי שנה?

<אשר גרנר: יותר מחצי שנה.

דוד אמסלם: אני אזכיר לך.

דוד אמסלם: ב-10 ביוני 2015, חצי שנה מהיום.

דוד אמסלם: אתה קיבלת את הפרוטוקול?

<אשר גרנר: ברור.

דוד אמסלם: מה עשית אתו?

<אשר גרנר: גם שלחנו להם מכתבים מסודרים.

דוד אמסלם: לא מכתבים.

דוד אמסלם: מה עשיתם?

<אשר גרנר: בהיבט הכסף יש תוכנית מסודרת.

<אשר גרנר: העמדה העקרונית של האוצר, לעשות לצורך העניין "נכסים מניבים" בתוך חופי הרחצה.

<אשר גרנר: זו העמדה.

<אשר גרנר: לכן מבחינה זו אין תקציב, זה הכול מושת על הרשויות המקומיות.

<אשר גרנר: זאת גם התשובה הרשמית.

<ערן ניצן: לא, לא.

<ערן ניצן: אני לא יודע בשם מי אתה אומר את זה.

דוד אמסלם: שנייה.

<כרמל סלע: הוא אומר את זה בשם - - -

דוד אמסלם: אל תפריע לי.

דוד אמסלם: אני עכשיו עם אשר גרנר.

דוד אמסלם: אשר, עשית אצלך דיון בנושא?

דוד אמסלם: עשית דיון או שדיברת אתו בטלפון?

<אשר גרנר: לא דיברתי אתו בטלפון, לא דיברתי עם הממונה על התקציבים, אבל בכל מקרה אני מדבר עם המשרד שלי, עם האנשים בתוך המשרד שלי, והתקציבים - אני לא עובד מול האוצר, אני עובד עם המפעילים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אורנה, איך הדינמיקה של העבודה הפנימית אצלכם?

<אורנה הוזמן בכור: הרי המדיניות נקבעה כבר בתחילת הקדנציה.

<אורנה הוזמן בכור: בדיוני התקציב התחלנו לדבר עם האוצר, אמרנו שאנחנו נראה איך מתקדמים.

<אורנה הוזמן בכור: לא קיבלנו סעיף ייעודי על העניין של השיפוי.

<אורנה הוזמן בכור: דווקא בעניין הזה של השיפוי - כי צריך לשפות פה את הרשויות – אני מאמינה, זה לא כסף גדול, אפשר יהיה להגיע עם האוצר למתווה.

<אורנה הוזמן בכור: מה שאני רוצה לבוא ולומר, מעבר לשיפוי של אותם תשעה חופים שגובים כניסה, צריך לחשוב פה – ונמצא פה ערן, ועל זה כדאי לדבר – על פיתוח של רצועה של חופים חדשים.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

<אורנה הוזמן בכור: זה הכסף הגדול.

דוד אמסלם: היה לי בוס שתמיד היה אומר – אנחנו חמור צולע וכל הזמן מעמיסים עליו עוד.

דוד אמסלם: אנחנו עם תשעה חופים לא מסתדרים, עכשיו את רוצה שנפתח עוד חופים?

דוד אמסלם: בואו קודם כול נסדיר את הגרושים באחזקה של החופים הקיימים.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו בדקנו את עלויות אחזקת החוף בכל אחד מתשעת החופים.

<אורנה הוזמן בכור: ראינו גם מה ההכנסות באותם חופים, כמה הזכיין של המסעדה משלם, כמה משלמים על הכיסאות, כמה על השמשיות וכמה על החנייה.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו עכשיו בעיצומה, אנחנו מסיימים עכשיו את העבודה הזאת.

<אורנה הוזמן בכור: ראינו שיש איזשהו סכום שהוא לא סכום גדול.

<אורנה הוזמן בכור: אני מאמינה שהאוצר ילך אתנו בעניין הזה, אבל עכשיו במסגרת אותה רפורמה שאנחנו רוצים לעשות בחופים, בהמשך לדיון שאתה קיימת לפני חצי שנה, אנחנו רוצים להסדיר גם את העניין של דמי הכניסה.

דוד אמסלם: כמה זמן אתם צריכים להסדיר את כל החבילה שביקשתי?

דוד אמסלם: ביקשתי לפני שישה חודשים, הבנתי שלא קרה שום דבר חוץ מלדבר ביניכם.

דוד אמסלם: כמה זמן אתם רוצים כדי להביא חבילה סגורה – עם האוצר ועם משרד הפנים, עם רט"ג ועם כולם?

<אורנה הוזמן בכור: בעניין של דמי הכניסה?

דוד אמסלם: כל החבילה.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על שני מהלכים.

דוד אמסלם: אחד, להסדיר את הנושא הקיים, מה שהקראתי.

דוד אמסלם: אני הקראתי, אני עשיתי עבודה כאן והקראתי.

דוד אמסלם: סל השירותים שכולל את הקיוסק ואת מה שאמרת, את השמשייה וכולי וכולי.

דוד אמסלם: צריך להיות שם גם סל בסיסי לחוף, מה בעצם אתם מבקשים שיקרה בחוף, תשתיתית.

<אורנה הוזמן בכור: זה קיים.

דוד אמסלם: בסדר.

דוד אמסלם: אני רוצה שתהיה חבילה אחת.

דוד אמסלם: שיהיה מוסדר הנושא הזה, הנושא הזה, שיוגדר מהי רמת הניקיון, ושזה יהיה משק סגור מבחינת הרשות, כמו שעשינו בכל מיני מקומות.

דוד אמסלם: יש מה שנקרא "נכסים מניבים" – קיוסק פה, קיוסק שם – כמה מכניס, כמה עולה האחזקה, כמה המדינה משתתפת ומה חלקה של הרשות.

דוד אמסלם: זו החבילה שאני הייתי בונה.

דוד אמסלם: לא מסובך.

דוד אמסלם: לא צריך לנסוע לאילת שבועיים כדי לגמור את זה.

דוד אמסלם: תאמיני לי, שלושה ימים, סגרנו את האירוע.

דוד אמסלם: היות ועשיתי את זה לפני חצי שנה, כמה זמן את צריכה כדי לסגור את האירוע, כדי שאני אעשה עוד דיון?

דוד אמסלם: חודש, חודשיים, שלושה?

<אורנה הוזמן בכור: אני אחלק את זה כי לא הכול אצלי יחד עם האוצר.

<אורנה הוזמן בכור: מה שאצלי עם האוצר בעניין הזה, אנחנו יכולים לעשות את זה מהר.

<אורנה הוזמן בכור: יש לך כאן עוד מרכיב שהוא מאוד מרכזי, זה הסיפור של הפיקוח על המחירים.

<אורנה הוזמן בכור: פה צריכים את עמדת משרד הכלכלה.

דוד אמסלם: ודאי, אורנה, אני אגיד לך איך זה עובד מבחינתי.

דוד אמסלם: אני אמרתי לאשר – יש אצלכם מנהל אגף בכיר, בחור טוב, אני אוהב אותו, קוראים לו אשר, זה התפקיד שלו.

דוד אמסלם: אם אשר בא ואומר לי: אני זימנתי את משרד התמ"ת והם לא רוצים, אז אני יודע מה לעשות.

עבדאללה אבו מערוף: סליחה, אבל הוויכוח על המחירים זה לא בעלות אחזקת החוף.

עבדאללה אבו מערוף: זה בכלל לא כולל.

עבדאללה אבו מערוף: זה לא העלות של אחזקת החוף.

<אורנה הוזמן בכור: לא, זה חלק מסל השירותים שאנחנו רוצים לתת.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, אני הייתי מצפה בסוף, כשאנחנו יושבים בדיון הזה, שיגיד אשר, אחרי שהוא דיבר אתך: דודי, דיברתי עם משרד הכלכלה, הם לא מסכימים; דיברתי עם האוצר, פלוני אלמוני, עשיתי דיון, לא רוצים.

דוד אמסלם: לא דיברתי אתו בטלפון.

דוד אמסלם: עשיתי דיון, קבעתי אתו, הנה פרוטוקול, אני אמרתי כך וכך, ואז אני יודע מה לעשות בעניין הזה.

דוד אמסלם: כרגע מתנהל כאן דיבור קצר לגבי הנושא הזה.

דוד אמסלם: זה דבר שאני חושב שהוא היה כבר צריך להיות מוכן.

דוד אמסלם: הזמן של הוועדה יקר, אני לא מתבטל כאן.

דוד אמסלם: אמרתי, אם אני הייתי פה המנכ"ל של כל הכנסת הזאת או כל המשרדים, אני מניח שגם בדיון הזה כבר הייתי פועל אחרת.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני מבין שלא באנו "מבושלים" לדיון.

אורי מקלב: אדוני, אנחנו מסתמכים על זה שאתה תהיה מנכ"ל של הליכוד.

דוד אמסלם: אני מבין שאחרי חצי שנה העסק לא "מבושל" עדיין.

דוד אמסלם: אתם רוצים עוד זמן.

<אורנה הוזמן בכור: ממש לא.

<אורנה הוזמן בכור: מבחינת משרד הפנים יש פה תוכנית שאנחנו הכנו, ובאנו מוכנים, אדוני היושב-ראש.

<אורנה הוזמן בכור: צריך לקבל פה תשובות, גם ממשרד האוצר וגם ממשרד התמ"ת.

דוד אמסלם: הם מודעים לזה?

דוד אמסלם: משרד התמ"ת.

<כרמל סלע: גם המשרד להגנת הסביבה.

דוד אמסלם: אתה פנית לתמ"ת, אשר?

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו פנינו למשרד התמ"ת.

<אורנה הוזמן בכור: אני פניתי למנכ"ל משרד התמ"ת וגם לשר התמ"ת, בצורה מסודרת.

דוד אמסלם: בוא נשמע.

דוד אמסלם: בבקשה.

<דוד שטיינמיץ: שמי שטיינמיץ דוד, אני מנהל אגף תקציבים וגם המפקח על המחירים במשרד.

<דוד שטיינמיץ: יש מכתב תשובה שכתב השר דרעי לשר סילבן שלום, מתאריך 25 באוגוסט, יש בו פירוט שלם למה אי אפשר לעשות פיקוח על המחירים בחופי רחצה.

דוד אמסלם: תסביר לי למה.

<דוד שטיינמיץ: קודם כול, יש פה תנאים על מה חוק פיקוח המחירים חל.

<דוד שטיינמיץ: אחד הדברים שהוא חל – אם הגוף שמייצר, הוכרז עליו מונופולין או דבר כזה, כל המוצרים שהם רוצים הם מוצרים שנמכרים היום בתחרות.

<דוד שטיינמיץ: כשאתה עושה על מוצר מסוים פיקוח מחירים, זה פיקוח על המחירים בכל הארץ.

<דוד שטיינמיץ: לא ייתכן שבגלל שמוכרים באיזשהו חוף, גם תושבים בטבריה או - - -

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: דוד, אתה התבלבלת.

רחל עזריה: אי אפשר להביא ארטיק לחוף ממקום אחר.

דוד אמסלם: לא הבנתי את הטענה.

<דוד שטיינמיץ: אני אתן לך דוגמה.

<דוד שטיינמיץ: היום מוכרים במבה או מוצרים אחרים, מוצרים שהם אינם בפיקוח, מפני שיש תחרות.

<דוד שטיינמיץ: אם עכשיו הולכים במקום מסוים, למשל בחוף הרחצה, ומוכרים אותם במחיר מופקע, אתה תבוא ותגיד לי, תעשה עליהם פיקוח מחירים.

דוד אמסלם: לא.

<דוד שטיינמיץ: תעשה פיקוח מחירים על כל מוצר.

<דוד שטיינמיץ: להערכתי, פיקוח מחירים הוא פיקוח כלל ארצי.

<תומר רוזנר: למה?

<תומר רוזנר: אזורי.

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: אתה מתבלבל, מר דוד.

רחל עזריה: אבל אתה לא יכול להביא מהבית ארטיק.

<דוד שטיינמיץ: כאשר היצרן עצמו מפיק רווח מעבר למה שהוא צריך להפיק - - -

דוד אמסלם: אל תאריך, אני הבנתי.

<דוד שטיינמיץ: במקרה שלנו יש זכיין.

<דוד שטיינמיץ: למה שהרשות המקומית שנותנת לזכיין, תכתוב לו חמישה מוצרים, שבעה מוצרים שעליהם יגידו אלה מחירי המקסימום שאתה יכול למכור אותם, ואם אתה רוצה להשתתף במכרז, בבקשה, אבל בטח לא להכניס אותם - - -

איתן ברושי: מתי פותחים את הדיון?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: מה שאתה אומר - - -

אורי מקלב: שנבין את זה אנחנו.

אורי מקלב: הדבר המקביל – בבתי-חולים, בתי קולנוע, גם היו הפקעות מחירים.

אורי מקלב: אנחנו חוקקנו חוק מיוחד, פיקוח מחירים על בתי קולנוע, פיקוח מחירים על בתי-חולים, קיבלו או לא קיבלו.

אורי מקלב: מוצר מסוים שאין עליו פיקוח – כשהוא נכנס לבית קולנוע אתה יכול להגיד - - -

דוד אמסלם: אני הבנתי, אורי.

אורי מקלב: אתה יכול להגיד שבחופים יהיה כך וכך, לא יותר מכך וכך.

<רימונה חן: זה במסגרת החוק הקיים.

דוד אמסלם: אני רוצה להתעכב אתו, להבין מה הוא אומר.

דוד אמסלם: סמוך עלי, אני מבין בדיוק את העסק הזה מצוין.

דוד אמסלם: דוד, אני גם מכיר כמה התנהלויות פה בעיר, יש לנו אצטדיונים, יש לנו כל מיני דברים.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה, האם אתה טוען שזה לא מהתפקיד שלך לעשות פיקוח מחירים במקומות מהסוג הזה שהם לכאורה סוג של מונופול, אלא אתה אומר, במסגרת הזיכיון שיעשו את זה שם.

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר?

<דוד שטיינמיץ: זה לא בסמכותי על חוק פיקוח מחירים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אורנה.

<אורנה הוזמן בכור: יהודה, אתה רוצה להתייחס לזה?

<יהודה זמרת: אנחנו לא יכולים לחייב מה שנקרא - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, הבעלות של החופים היא של מי?

דוד אמסלם: של הרשות?

דוד אמסלם: של המדינה?

דוד אמסלם: של מי?

<יהודה זמרת: מינהל מקרקעי ישראל.

<יהודה זמרת: חלק מהחופים, אולי רובם, הם מקרקעי ייעוד, הם מקרקעים של מינהל מקרקעי ישראל שהקצה אותם לרשויות המקומיות לצורך ניהול חופי רחצה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, זה בעלות של המדינה.

דוד אמסלם: אני מניח, לא נראה שיש עיר מסוימת שיש לה חוף שלה.

<קריאה: יש.

<קריאה: יש.

<קריאה: בעלות המדינה.

דוד אמסלם: יש דבר כזה?

<יהודה זמרת: אני לא יכול לדעת אם תל-אביב אולי בגלל שאנחנו מדברים בעיקר על כאלה שאין להם חוף בבעלותם.

<יהודה זמרת: אני לא אגיד, לא בדקתי את כולם.

<תומר רוזנר: יש תל-אביב, יש טבריה.

<יהודה זמרת: אולי טבריה.

<יהודה זמרת: הרשויות האלה, יכול להיות.

<יהודה זמרת: רובם של החופים הם מינהל מקרקעי ישראל, שבעצם החכירו אותם לטובת הרשות המקומית לניהול חוף רחצה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, הוא בעצם הכפיף אותו לרשות עצמה ואמר לה, נא לנהל את החוף לפי ראות עינייך.

דוד אמסלם: ככה?

דוד אמסלם: דרך אגב, יש חוזה, יש הסדרה, או שככה קמה המדינה?

דוד אמסלם: פשוט קמה המדינה עם החוף ליד העיר ונגמר העניין, אף אחד לא שאל שאלה, אף אחד לא נתן תשובה, ונגמר.

<יהודה זמרת: אבל עקרונית, יש החלטת מינהל שאומרת להקצות את החופים, מה שנקרא, ומסדירה בעצם - - -

דוד אמסלם: יש הקצאה פורמלית של כל החופים?

<יהודה זמרת: אמורים להיות הסכמים בינם - - -

דוד אמסלם: שאלתי אם יש הקצאה.

<יהודה זמרת: אני לא בדקתי ואני לא יודע.

<קריאה: יש הסכמים, והמינהל עושק את הרשויות.

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אשר, יש הסכמים בין המדינה לבין הרשויות כולן?

<אשר גרנר: יש הסכמים עם רמ"י, עם כל הרשויות.

דוד אמסלם: כל רשות, יש לה את ההסכם?

דוד אמסלם: אין חוף שאין בו הסכם?

<אשר גרנר: אני לא יודע להגיד לך באופן גורף אבל אני יודע שיש הסכמים.

<אשר גרנר: לפחות ראשי הרשויות - - -

דוד אמסלם: מה אומר ההסכם ברמת העיקרון?

דוד אמסלם: הרשות משלמת משהו בשביל ניהול החוף שהיא אמורה לנהל?

<אשר גרנר: אני חושב שרני אידן מכיר טוב.

<רני אידן: אני ראש מועצת עמק חפר.

<רני אידן: יש לי כרגע מחלוקת קשה עם משרד הפנים ועם מינהל מקרקעי ישראל על אחד החופים.

<רני אידן: גובים מאתנו שם שני סכומים – אחד כל פעם לשבע שנים על ניהול חוף הרחצה עצמו.

דוד אמסלם: זה חוף פתוח או שגם אתה גובה כסף?

<רני אידן: אני גובה חנייה בשישי-שבת.

<רני אידן: גובים מאתנו שני סכומים – אחד על ניה

<רני אידן: ול החוף - -

<קריאה: זה גם באמצע שבוע.

<רני אידן: - - ואחד על הקיוסק שיש שם, כמיליון שקל לתקופה ארוכה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, בא המינהל ואומר לך - - -

<רני אידן: אומר, לא רק שהמדינה לא עוזרת - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: אומר, יש קיוסק, אתה הרי מוציא אותו לשכירות, למה לא תשלם לי את הכסף?

דוד אמסלם: ככה הוא אומר לך?

<רני אידן: בדיוק ככה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: בעצם כמו שאמרתי, הכנסות שם, הוצאות פה.

<רני אידן: ואם נלך לשיטתך, שהמדינה תממן, כמו שהיה עד שנות התשעים, את חופי הרחצה כמגדל רחצה עם מינימום השירותים ההכרחיים, אני מניח שרמת השירות תשתפר מאוד, המחירים ירדו, ולכולם יהיה טוב.

דוד אמסלם: הבנתי.

<ערן ניצן: לא בהכרח מתגעגעים לחוף של שנות התשעים.

דוד אמסלם: אתה לא מתגעגע לשום דבר שעולה כסף, זה אני יודע.

<ערן ניצן: לא, לא נכון.

<ערן ניצן: המצב של החופים השתפר.

דוד אמסלם: בואו נתקדם.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על המינימום למונדיאל, אנחנו לא מדברים כרגע לשדרג את החופים, מה שצריך להיות היום.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין, ואורנה, זו התשובה שבעצם אני מבין ונשמע לי סביר מאוד.

דוד אמסלם: זה אומר שבמסגרת הזיכיון של החוף, שם אתה מגדיר את החבילה במסגרת המכרז.

דוד אמסלם: אם אתה עושה מכרז לקיוסק, כמפעיל חוף, אתה משרד הפנים אומר לעירייה או מי שעושה – בהפעלת הקיוסקים יש חבילת שירותים שאתם אמורים לתת אותה במחירי בסיס.

<יהודה זמרת: אני לא יכול להכתיב כמשרד הפנים.

דוד אמסלם: מי יכול להכתיב?

<יהודה זמרת: בסופו של דבר, או שהמינהל יבוא ויגיד שהוא נותן את הקיוסק בהנחה - - -

דוד אמסלם: יהודה, שאלתי מי יכול להכתיב.

<יהודה זמרת: בעל הקרקע.

דוד אמסלם: מי זה?

דוד אמסלם: המינהל.

<יהודה זמרת: אם המינהל יבוא ויגיד - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: מי פה מהמינהל?

<ערן ניצן: הוא לא מדבר על הקצאת הקרקע.

<ערן ניצן: הוא מדבר על - - -

דוד אמסלם: לא, לא, לא.

דוד אמסלם: ערן, לא לעזור לי.

<ערן ניצן: אני מהמינהל, נגיד.

דוד אמסלם: אתה מן המינהל.

דוד אמסלם: אז אני שואל שאלה פשוטה, אני מתחבר למה שיהודה אומר.

דוד אמסלם: יהודה בא ואומר – מבחינת הסמכות החוקית, אין לי, רק בעל הקרקע יכול.

דוד אמסלם: זה כמו שעיריית ירושלים, היות והיא בעלים של טדי, היא אומרת למי שרוצה להפעיל את הקיוסקים – אין בעיה, אתה רוצה להפעיל קיוסקים, אני רוצה את החבילה הזאת, תן לי את זה במחיר מסוים ועכשיו בוא תספר לי כמה כסף אתה רוצה לשלם לי או כמה כסף אתה רוצה שאני אשלם לך.

<ערן ניצן: מאה אחוז.

דוד אמסלם: אתה כמינהל, אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: אתה בעצם יכול לבוא ולתת הנחיה לכל הרשויות שמפעילות חופים לגבי החבילה, להגיד להם: רבותי, במבה, ביסלי, שתייה, ארטיק לימון, לא יעלה מעל תקרה כזאת וכזאת.

<ערן ניצן: אני אקח דווקא את הדוגמה של ירושלים עם ה"ארנה".

<ערן ניצן: המינהל מקצה שטח, העירייה בוחרת לממש אותו כ"ארנה" ועם התנאים שיש לה.

דוד אמסלם: לא, אני לא שאלתי.

דוד אמסלם: אתה רוצה להשאיר את זה לרשות?

<ערן ניצן: היושב-ראש, נדמה לי שהמינהל – נדמה לי - מקצה את החוף הזה לרשות והיא בהתקשרויות - - -

דוד אמסלם: אתה משאיר את זה למגרש של הרשות?

דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר?

<ערן ניצן: נדמה לי שכן.

דוד אמסלם: אבל אתה רואה מה קורה.

דוד אמסלם: היות והרשות, אין לה כסף ויש לה הוצאות, מה היא עושה?

דוד אמסלם: היא אומרת, מצדו, שהוא ימכור ביסלי ב-30 שקל כי הוא יקבל יותר על הקיוסק.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, יש לך פה ניגוד עניינים בתפיסה.

דוד אמסלם: מצד אחד, מינהל מקרקעי ישראל אמור להביא את זה במינימום – אתה מבין את הבעייתיות.

דוד אמסלם: מצד שני, אתה כאוצר – הרי בסופו של דבר אם תקבל מפה הנחה, אתה תצטרך לשלם אותה מפה.

דוד אמסלם: לכן, אתה כרגע נמצא באיזושהי דואליות פנימית, אתה לא יודע לאן להתקדם.

<ערן ניצן: אני מתמודד איתה, אנחנו כולנו חיים פה.

דוד אמסלם: לכן, אני מבין שמבחינה חוקית – ותקן אותי, יהודה, אם אני טועה – כרגע, כל הנושא של הפיקוח הזה יכול להתבצע רק באמצעות בעל הקרקע, שהוא מכתיב את ההסכם לרשויות.

<ערן ניצן: לא, לא.

<ערן ניצן: אני לא חושב שרמ"י הוא המפקח.

<יהודה זמרת: אני מנסה להסביר.

<יהודה זמרת: הרשות המקומית, יש לה נכס, היא קיבלה את הנכס, היא שילמה עליו גם למינהל או שהוא נכס שלה, והיא במידה מסוימת מוציאה אותו לזכיין.

<יהודה זמרת: הכללים שלה, איך היא מנהלת את הנכסים שלה, אנחנו לא - - -

דוד אמסלם: לא, אני אסביר.

דוד אמסלם: אני מקבל את העמדה של דוד כי במדינת ישראל אין רק חופים.

דוד אמסלם: יש חופים, יש אצטדיונים, יש הרבה מקומות שהציבור הרחב בא לבקר בהם, והם סוג של מונופול – שיש בפנים קיוסק, לפעמים גם שירותים ולפעמים עוד כמה דברים.

דוד אמסלם: אז הוא עכשיו לא יכול לקבוע תעריף לבמבה – ככה שם, ובמוזיאון ככה.

דוד אמסלם: לכן, הוא משאיר את זה למגרש של הרשויות, לכאורה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אנחנו בכנסת.

אורי מקלב: מוציאים זיכיון להפעלת מזנון ומגבילים את המחירים, אומרים: אתם לא יכולים במחיר הזה למכור בקבוק שתייה או כוס קפה מעבר למחיר הזה.

דוד אמסלם: אבל אני הסברתי.

אורי מקלב: הרשות המקומית יכולה, אין שום בעיה.

דוד אמסלם: אני הסברתי.

דוד אמסלם: אורי, אבל אתה לא מקדם אותי.

אורי מקלב: אני כן שואל אותך שאלה ואני דווקא פונה ליהודה.

אורי מקלב: האם מותר בשטח לקיים פעילות מסחרית?

אורי מקלב: אם ארנה נמצאת בשטח - - -

דוד אמסלם: אורי, לא, תן לי להוביל את הדיון לאן שאני רוצה.

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: רבותי, אורי, אתה כל הזמן מעלה לי עוד דברים שהם מסיטים אותי מהדיון.

דוד אמסלם: יש לנו עוד חצי שעה ואני רוצה להתחיל להתקדם.

דוד אמסלם: אני כרגע לא מעוניין לדעת האם יש זכות או יש חוק, או מוסדר קיוסק בבית-הספר.

דוד אמסלם: לא מעניין אותי עכשיו.

דוד אמסלם: אתה רוצה לעשות דיון כזה, תפנה אלי, נעשה דיון על קיוסקים בבתי-ספר.

דוד אמסלם: אני כרגע מקיים דיון על החופים.

דוד אמסלם: הסיפור של הקיוסק הוא משני פה, אני נתקע על הקיוסק כרגע ואני רוצה להתקדם קדימה.

אורי מקלב: יש לך תשובה.

דוד אמסלם: אני מבין שיש בעיה, כרגע לא מוסדר חוקית הנושא.

דוד אמסלם: זה מה שאני מבין.

אורי מקלב: חוקית זה לא מוסדר.

דוד אמסלם: יפה.

דוד אמסלם: תומר, מה אתה מציע?

<תומר רוזנר: הרשות המקומית בהחלט מוסמכת ויכולה לעשות הסדרה של מחירים מרביים לשירותים שמסופקים על-ידי זכיינים, שלהם היא מוסרת את ההפעלה של מתקנים בחוף הרחצה.

<תומר רוזנר: אין ספק שהרשות יכולה לעשות את זה, הדבר נעשה ברשות שדות התעופה למשל.

דוד אמסלם: אנחנו יודעים, אבל הם לא עושים.

דוד אמסלם: אני לא רוצה שהרשויות יעשו את זה.

<תומר רוזנר: אבל הם לא עושים.

<קריאה: חלק עושים, אגב.

<טל פילטר: בתל-אביב אנחנו עושים.

דוד אמסלם: לא משנה, חבר'ה.

דוד אמסלם: מי שעושה, תבוא עליו הברכה, אבל אנחנו מדברים על כאלה שלא עושים.

<תומר רוזנר: הסיבה שהרשויות לא עושות את זה היא סיבה פשוטה, כי הן רוצות למקסם את ההכנסות שלהן.

דוד אמסלם: ברור לי שהם לא עושים את זה מרוע.

<תומר רוזנר: נכון.

<תומר רוזנר: ולכן, יש שתי אפשרויות.

<תומר רוזנר: האפשרות האחת שצריך לבחון אותה היא האפשרות של חוזר מנכ"ל משרד הפנים, שבו יונחו הרשויות במכרזי ההקצאה.

דוד אמסלם: משרד הפנים יכול להוציא הנחיות מהסוג הזה?

<יהודה זמרת: אני רואה עם זה בעיה כי אני גם גורם להם הפסד הכנסות, שאני לא משפה אותם.

דוד אמסלם: אל תיכנס לזה.

<תומר רוזנר: זה סיפור אחר.

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: יהודה, אנחנו לא עוסקים כרגע באגרות שמירה וכולי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: מה שאומר תומר – נראה לי, אם זה חוקית נכון, אז בואו נלך על המתווה הזה.

<יהודה זמרת: לא.

<יהודה זמרת: בחוזר מנכ"ל זה לא נכון.

<יהודה זמרת: כשאני מפיק חוזר מנכ"ל שהוא בעצם בין חיקוק לבין הוראה מינהלית, אני לא יכול לעשות את זה שאני פוגע בקניין של הרשות המקומית.

<תומר רוזנר: אם אתה לא משפה אותה, זה נכון.

<יהודה זמרת: זה מה שאמרתי.

<תומר רוזנר: זאת שאלה אחרת.

<קריאה: זאת השאלה העיקרית.

<אורנה הוזמן בכור: איך אתה משפה?

איתן ברושי: יש לי פתרון.

דוד אמסלם: אפשר להוציא את זה דרך תקנות משרד הפנים?

<יהודה זמרת: לא.

<יהודה זמרת: אני לא חושב.

דוד אמסלם: מה אפשר?

דוד אמסלם: יהודה, מה אפשר לעשות?

דוד אמסלם: איך אתה מסדיר את זה?

<יהודה זמרת: אני לא מכיר, קודם כול צריך לראות.

<יהודה זמרת: השאלה הגדולה אם צריך לעשות את זה במסגרת חקיקתית, האם צריך לפנות לרשויות המקומיות, ובמידה מסוימת נעשו דברים בעבר.

<יהודה זמרת: הרי בסופו של יום, הרשויות עושות את זה כי הן צריכות את התקציב.

<יהודה זמרת: ולכן, למרות שכולם אומרים לא לדון בתקציב, אני בא ואומר – הרשויות המקומיות היו מקבלות על עצמן לעמוד בסטנדרט והיו עושות הכול, אבל יש להן - - -

דוד אמסלם: יהודה, אני לא שם.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, ותענה לי ברשותך.

דוד אמסלם: אני הבנתי שמרוב ה"שקשוקה" לא יוצא פה כלום בשום נושא, אז אני רוצה לסדר אותו.

דוד אמסלם: אני שואל אותך, תענה לי רק על זה.

דוד אמסלם: אתה יכול להוציא חוזר מנכ"ל משרד הפנים להסדיר את הנושא?

דוד אמסלם: את התקרה?

דוד אמסלם: חוקית, אתה יכול או לא?

<יהודה זמרת: אני חושב שיש לי בעיה חוקית לעשות את זה.

<תומר רוזנר: לא, אבל מסיבה תקציבית, לא מסיבה - - -

דוד אמסלם: עזוב תקציבית.

<יהודה זמרת: זה לא תקציבית.

<יהודה זמרת: זה סיבה של קניין.

<יהודה זמרת: בוא נגיד, אם אני לא משפה אותם, אני במידה מסוימת עושה משהו שאני מחייב אותם, מפיל עליהם נטל.

דוד אמסלם: אתה לא מחייב אותם בעוד כל מיני דברים?

רחל עזריה: אבל מה זה קניין?

רחל עזריה: הרשות המקומית, יש לה קניין בחוק?

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: חבר'ה.

<יהודה זמרת: בחוזר מנכ"ל.

רחל עזריה: אז מה?

דוד אמסלם: אני שואל, בחוזר מנכ"ל אתה לא מגביל אותם בעוד כל מיני דברים?

דוד אמסלם: יש תעריפים בחוזר מנכ"ל שאתה מגביל אותם?

<יהודה זמרת: לא.

דוד אמסלם: אף תעריף?

דוד אמסלם: בשום נושא?

<יהודה זמרת: אגרת שמירה, עשיתי את זה בצו.

דוד אמסלם: בשום נושא?

דוד אמסלם: שום דבר?

דוד אמסלם: אני לא מכיר.

דוד אמסלם: הרי אתה היועץ המשפטי הרבה שנים במשרד הפנים, אני לא בקי בזה.

<יהודה זמרת: אני לא זוכר שהגבלתי אותם.

<יהודה זמרת: לקחת על נכס של העירייה ולהגיד לא לגבות ממנו – אם אתה מוכר את הנכס הזה, לא תגבה ממנו יותר.

<יהודה זמרת: גם אם מחירי הדיור עלו, לא אמרתי להם אל תרוויחו, אל תיקחו.

דוד אמסלם: טוב.

דוד אמסלם: תודה.

<אילן שדה: משרד הפנים יכול להתנות את זה שהוא יתקצב את החופים בכך שתהיה הסדרה - - -

דוד אמסלם: אני יודע לשרשר את זה עוד, אבל אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את היועץ המשפטי.

<תומר רוזנר: האפשרות השנייה, והיא אפשרות של הבית הזה, לחוקק – כמו שאמר חבר הכנסת מקלב מה שנעשה לגבי הכנסת פריטי מזון ואחרים לבתי קולנוע או דבר כזה – שהמחוקק ייתן את דעתו.

<תומר רוזנר: כמו שהוא נתן את דעתו על דמי כניסה, ייתן דעתו גם לנושא הזה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: דרך אגב, דמי הכניסה, הם באו דרך משרד הפנים או שזה הוועדה?

<תומר רוזנר: זה חקיקה פרטית.

דוד אמסלם: אורנה, מה את מציעה לעשות?

דוד אמסלם: אתם רוצים שזה יבוא בחקיקה פרטית או שאתם תעשו את זה?

<אורנה הוזמן בכור: את מה?

<אורנה הוזמן בכור: את העניין של המחירים?

דוד אמסלם: בוודאי.

<אורנה הוזמן בכור: אני לא יודעת לעשות את זה.

דוד אמסלם: את לא יודעת לעשות את זה?

<אורנה הוזמן בכור: לא.

דוד אמסלם: טוב, אנחנו בוועדה.

דוד אמסלם: אוקיי, אני אעשה את זה בוועדה.

דוד אמסלם: אנחנו נשכור מומחה.

<אורנה הוזמן בכור: אני רוצה רק להגיד, אתה נתת דוגמה של האצטדיונים.

<אורנה הוזמן בכור: חוף הים, הוא לא דומה לאצטדיון.

<אורנה הוזמן בכור: כשאתה בא לאצטדיון, אתה משלם דמי כניסה.

<אורנה הוזמן בכור: אתה יודע ששילמת דמי כניסה, אתה קונה בקיוסק.

<אורנה הוזמן בכור: חוף הים, אני עומדת על כך שלא יהיו דמי כניסה וזה יהיה פתוח לכולם.

<אורנה הוזמן בכור: לא צריכים לעשוק את האזרחים בעניין של המחירים בקיוסק, אז מה פתאום זה צריך לבוא מהרשויות?

<אורנה הוזמן בכור: אני לא מבינה איך משרד התמ"ת אומר, תכפי על הרשויות להוריד את המחירים.

דוד אמסלם: משרד התמ"ת בא ואומר: רבותי, אני לא יכול לעשות הגבלת מחירים רק לקיוסקים בחופים.

<אורנה הוזמן בכור: אבל זה גזל.

דוד אמסלם: לא קשור.

דוד אמסלם: גם באילת בקיוסק בדרך הוא מוכר במבה ב-100 שקל.

דוד אמסלם: לכן הוא אומר, אני עושה הגבלה במדינה.

דוד אמסלם: אני הבנתי את מה שהוא אומר.

דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: האם משרד הפנים רוצה לקחת את הנושא הזה כי אני רואה את זה כתפקידו?

דוד אמסלם: ואם לא, אני כוועדה, אני אשכור פה מומחה שיעשה את זה.

דוד אמסלם: תגידו לי מה אתם רוצים.

<אורנה הוזמן בכור: אני לא יודעת לעשות את זה.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: אין שום בעיה.

דוד אמסלם: אנחנו נעשה בוועדה.

דוד אמסלם: אני אשכור מומחה שיבוא ויבנה גם את החבילה, ואנחנו נוביל את זה כחקיקה פרטית בתוך הוועדה.

דוד אמסלם: אתה כל הזמן מצביע, אני ראיתי.

<אהוד פלג: אני רוצה לעזור לך.

דוד אמסלם: לא, לא צריך.

דוד אמסלם: בסוף אני אתן לכם.

דוד אמסלם: אני אסדיר את זה בתוך הוועדה ואנחנו נוביל את זה.

דוד אמסלם: אני חושב שזה לא מכובד מבחינת משרד הפנים שאני מוביל את הנושאים האלה, אבל אין בעיה.

<אורנה הוזמן בכור: אדוני היושב-ראש, צריך להבחין בין חופי רחצה – מהות הדיון היא על חופי רחצה, על הכניסה לחופי רחצה, על אותה חבילה.

דוד אמסלם: עוד מעט.

דוד אמסלם: עכשיו אני בא.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו רוצים לבנות כאן.

<אורנה הוזמן בכור: אני, יש לי בטן מלאה על המחירים בחופים, על זה שגובים כניסה.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: נכון.

<אורנה הוזמן בכור: על זה שהוא גובה חנייה במחיר מופקע.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: אני עובר אחד אחד עכשיו.

<לירון אדלר מינקה: אבל הוא גובה כי הוא לא יכול להחזיק את החוף.

<אורנה הוזמן בכור: אז בסדר, אז אמרנו.

<אורנה הוזמן בכור: יש לי פה טבלה מסודרת כמה עולה אחזקת החוף וכמה ההכנסות שלו.

<אורנה הוזמן בכור: בפער הזה אנחנו כמדינה צריכים לשפות.

<תומר רוזנר: יפה.

<אורנה הוזמן בכור: פה אנחנו נכנסים.

דוד אמסלם: כאן בדיוק אני רוצה להתקדם.

דוד אמסלם: אני עושה הפרדה.

דוד אמסלם: מה שאת עשית, אני כבר פירקתי את זה.

דוד אמסלם: אני לקחתי מה שנקרא את ההכנסות וההוצאות.

דוד אמסלם: ההכנסות בחוף כרגע הן משני מרכיבים.

דוד אמסלם: אחד זה הקיוסקים, שזה גם פונקציה של המחיר בקיוסק.

דוד אמסלם: אם הקיוסק ימכור במבה ב-50 שקל, אז הוא יוכל לשלם דמי זיכיון גבוהים, ואם הוא ימכור במבה ב-3 שקלים, הוא יצטרך לשלם משהו.

דוד אמסלם: אז אני מפרק את המרכיבים.

דוד אמסלם: מחירי הכניסה ידועים לנו.

דוד אמסלם: לכן, אני כרגע בא לעיקרון, אני לא נכנס לסוג המחיר.

דוד אמסלם: אנחנו דיברנו על הנושא של הכניסה, דיברנו על כך שאנחנו רוצים להסיר את הכניסה, ואז בסופו של דבר נצטרך עכשיו לדבר על השיפוי.

דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאני רוצה כרגע לעשות.

דוד אמסלם: לכן אני אומר – אם אתם רוצים לסגור את החבילה כמשרד פנים, שיש לו אגף לטיפול בחופים.

<אורנה הוזמן בכור: השיפוי בעניין של המזנונים לא צריך לבוא דרך המדינה.

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: זה חלק מהחבילה.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, זה משק סגור.

דוד אמסלם: אנחנו בונים משק סגור לחוף, כשאנחנו אומרים – יש את התעריפים של עלות החוף.

דוד אמסלם: זה ההוצאות.

דוד אמסלם: יש לנו עכשיו הכנסות.

דוד אמסלם: הכנסות באות משני מקורות מרכזיים – יש לנו כמו שאמרתי את השכירויות מהחוף, את דמי הכניסה, חנייה, ואת הדלתא החסרה, אם חסרה.

<אורנה הוזמן בכור: אבל הדלתא החסרה, אם היא חסרה, בנתונים שיש היום – אם עלות אחזקה של חוף, בממוצע, היא מיליון שקל, בממוצע כי זה נע בין טווח מחירים, וההכנסות שלו הן חצי מיליון שקל, והמדינה צריכה לפצות כאן בחצי מיליון שקל, זה אני יכולה להגיד לך שמשרד הפנים יחד עם משרד האוצר, אני יודעת לקחת את זה על עצמי.

<אורנה הוזמן בכור: אתה רוצה להכניס את המרכיב של המזנונים, שיבוא - - -

<תומר רוזנר: לא.

<אורנה הוזמן בכור: כן.

<תומר רוזנר: לא, לא.

<תומר רוזנר: השאלה היא כזאת.

<תומר רוזנר: נגיד שמשרד הכלכלה היה - - -

<אורנה הוזמן בכור: אתה לא צריך לשרשר את זה על הרשויות, אתה צריך להביא את זה כפיקוח.

<קריאה: אף אחד לא שרשר.

<אורנה הוזמן בכור: כן, אתה מביא את זה על הרשויות.

דוד אמסלם: אני אסביר.

דוד אמסלם: הכול משורשר בסוף על התעריף.

דוד אמסלם: בסוף, הדלתא היא גם פונקציה של שכירות המבנה.

דוד אמסלם: שכירות של המבנה היא פונקציה של המחירים בקיוסק.

דוד אמסלם: אם אתה עושה פיקוח, בסוף בדלתא זה תמיד יבוא לידי ביטוי.

<אורנה הוזמן בכור: לא.

<אורנה הוזמן בכור: אז אם הוא ירוויח 100% ולא 150%, אף אחד לא יתמוטט.

דוד אמסלם: אז הוא ישלם דמי שכירות יותר נמוכים.

<אורנה הוזמן בכור: לא.

<כרמל סלע: יש חופים שאין קיוסקים בכלל, על זה לא מדברים.

<אורנה הוזמן בכור: נכון.

<יחזקאל סיבק: המבנה הפוך.

<יחזקאל סיבק: המבנה צריך להתחיל מהתקצוב של החוף על-ידי המדינה - -

<אורנה הוזמן בכור: של כל החופים.

<אורנה הוזמן בכור: לא רק המוכרזים.

<יחזקאל סיבק: - - ואחר כך נראה מה אפשר - - -

דוד אמסלם: שאר הדברים היו ברורים לי, רבותי.

דוד אמסלם: המחיר ברור לי, החנייה ברורה לי.

דוד אמסלם: המחיר, אנחנו כבר יודעים מהו, הרי על זה דנו בפעם הקודמת.

דוד אמסלם: אני דיברתי כרגע – בגלל שהתחלנו בקיוסק, אז באמת, אולי זו הייתה טעות להתחיל בקיוסק, אבל שני הסעיפים הראשונים, הייתי מדלג עליהם שתי דקות, ואז היה מתפתח דיון על הקיוסק.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, באמת מעניין אותי מה עמדת האוצר בעניין הזה ואחרי כן אני אתפור שוב פעם את החבילה, כולל הקיוסקים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<ערן ניצן: עולות שלוש סוגיות, ברשותך היושב-ראש.

<ערן ניצן: האחת היא באמת העובדה שמשרד הפנים היום מפקח ומאשר בצווים שלו כניסות לחופים, יש תשעה חופים כאלה.

<ערן ניצן: לא התקיים עדיין שיח בין הגופים המקצועיים בתוך המשרדים כדי להבין את המשמעויות של הסרת הצווים – לבקשתך וכמובן לבקשת אורנה, נקיים אותו, נבין את המשמעויות ונראה ביחד.

דוד אמסלם: למה הורדתם את התקציב מהעבר?

דוד אמסלם: היה תקציב, הייתה תקנה.

<ערן ניצן: אני רק יודע שלא כל כך מתגעגעים לים של פעם, הוא היה הרבה יותר מזוהם.

<ערן ניצן: זה מה שלימדו אותנו.

דוד אמסלם: הרי ברור לך, כדי לנקות את הים שהיה מזוהם פעם צריך להשקיע כסף.

<ערן ניצן: כן, כן, אנחנו עושים.

<ערן ניצן: דרך אגב, משרד האוצר – אתה יודע את זה – גם סביב הכינרת יצר המון פתרונות ושיפר את החופים.

<קריאה: אבל גם תקצב.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: ערן, עוד שאלה ברשותך.

דוד אמסלם: ערן, אתה מקבל את הנחת העבודה שלנקות את החופים ולהחזיק אותם ברמה סבירה זה עולה כסף והמדינה צריכה להיות צד בעניין גם?

<ערן ניצן: אני מקבל שזה עולה כסף.

<ערן ניצן: אני אגיד לך מה אני לא מקבל.

דוד אמסלם: אני שואל אם אתה חושב שהמדינה גם צד בעניין.

<ערן ניצן: אני אגיד לך מה אני לא מקבל - ואורנה היא ידידה וקולגה, אני מתקשה קצת עם הדינמיקה שבה באים, מודיעים, אנחנו נשב עם האוצר.

<ערן ניצן: אנחנו נשב, אני אשב עם אורנה, אני מבטיח לך.

דוד אמסלם: שאלתי בעיקרון.

דוד אמסלם: אני שואל אותך כרגע כאזרח.

<ערן ניצן: אני אגיד לך איפה העניין.

דוד אמסלם: עזוב כרגע כמה ואיך החלוקה.

דוד אמסלם: כעיקרון, אתה מקבל את זה?

<ערן ניצן: אתה התחלת להגיד בתחילת הדוגמה, אצל כרמל, שהבעיה היא לאו דווקא ב-100 מטר מסביב לכניסה.

<ערן ניצן: הבעיה אצל כרמל היא מה קורה בחוף הדרומי יותר, שבו נכנסים באופן פתוח, אף אחד לא משלם.

<ערן ניצן: נכנסים פתוח, והחוף מזוהם.

<ערן ניצן: שם יש באמת עלויות כבדות מאוד על המועצות ועל הרשויות, ואני מסכים שזה דבר שצריך לנסות להתמודד אתו.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על זה.

<ערן ניצן: מישהו הציג כמה זה עולה, איך עושים את זה?

דוד אמסלם: ערן.

דוד אמסלם: אז אני מסביר.

<ערן ניצן: אנחנו אוהדים את העניין.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: אז אם אתם אוהדים את העניין אני שמח כי זו בעצם ההתקדמות הכי משמעותית שהייתה עד עכשיו בישיבה.

דוד אמסלם: באמת.

דוד אמסלם: הדיון מבחינתי הוא לא "מבושל", אני לא יודע לנהל דיון ברמה הזאת.

דוד אמסלם: חצי שנה – אשר, אני הגדרתי את הנושא כמשימה שלך כי אתה מנהל האגף של החופים, אין מה לעשות.

דוד אמסלם: אתה יודע, היה פה דיון לא מזמן שמישהו בא ואמר לי שהוא מנהל משהו שקשור לכל הנושא של העדות, אז הכול הוא לא עושה, בסוף שאלתי אותו, אז מה אתה עושה?

דוד אמסלם: בסופו של דבר, תחום החופים הוא תחום שלך.

<אורנה הוזמן בכור: הוא עשה עבודה.

דוד אמסלם: ודאי.

דוד אמסלם: אשר, דרך אגב בן אדם שאני מאוד אוהב, בן אדם יסודי, אבל אני מרגיש כרגע שהדיון לא "מבושל".

דוד אמסלם: הייתם צריכים להתקשר אלי ולהגיד לי: דודי, נדחה את הדיון בעוד חודשיים כי אנחנו עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני מציע – תשבו, תבנו את החבילה של הכול, כולל סל השירותים בפנים, מה המחירים שאתם רוצים לבנות לסל השירותים המינימלי, וזה מתחבר לכול.

דוד אמסלם: יש תג מחיר אחד בסוף, שבסופו של דבר אומרים לרשות – במכרזים שאתם מוציאים אנחנו רוצים שזה יהיה הסל, לא תחרגו ממנו.

<תומר רוזנר: ונשפה.

דוד אמסלם: אחרי שנעשה את התעריף הכולל – כמה עולה חנייה, כמה עולה ניקיון, כמה עולה הכול הכול – מצד אחד זה מה שנקרא בהוצאות.

דוד אמסלם: בהכנסות יש לכם קיוסק – או כפי שאמר כרמל, יש מקומות שאין קיוסק, אבל אם יש קיוסק, אנחנו נגיד להם, הקיוסק הזה עולה לא 20 שקלים אלא הוא מניב לנו 15 שקלים בגלל שאנחנו מבקשים שסל השירותים יהיה מפוקח בנושאים כאלה וכאלה – ואז בסופו של דבר יש לנו תג מחיר, דלתא, כמה בעצם עולה החוף.

<כרמל סלע: היושב-ראש, כדי לעורר את הדיון למקום טוב בסך הכול, אומרים בואו נתקדם.

<כרמל סלע: בגדול, יש חופים מוכרזים ויש חופים פתוחים בכלל, שהם לא מוכרזים אלא הם פתוחים לכל הציבור, ולשם מגיעים מאות אלפים.

<כרמל סלע: והקטע הוא שהחופים האלה, אני מציע שתשבו עם הרשויות ותראו באמת כמה כל - - -

דוד אמסלם: כרמל, אני מדבר גם על זה.

דוד אמסלם: אני מדבר על כל החופים.

<כרמל סלע: אגב, אצלי לא מספיק נקי אז עכשיו אני עומד בפני שימוע למה זה לא מספיק נקי.

<כרמל סלע: ויש גם את עורף החוק, לא רק את החוף , לא רק את ה-100 מטר.

<כרמל סלע: יש גם עורף חוף.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו עשינו עבודה, אנחנו באנו מוכנים.

<אורנה הוזמן בכור: מה שהוא מדבר זה על החופים הלא מוכרזים ואנשים באים כשאין שם סוכת מציל.

<אורנה הוזמן בכור: אנחנו יכולים להציג לך, אנחנו באנו מוכנים.

<אורנה הוזמן בכור: הגיע הזמן להציג את החופים הלא מוכרזים שאפשר לפתח.

<כרמל סלע: הפתוחים.

<אורנה הוזמן בכור: כן, הפתוחים.

דוד אמסלם: דבר אתנו על החופים הפתוחים, אחרי זה אני אסכם את הכול.

איתן ברושי: חברי הכנסת, אין להם פה זכות דיבור?

דוד אמסלם: ודאי.

איתן ברושי: בישיבה הבאה.

דוד אמסלם: אתה רוצה לדבר?

דוד אמסלם: בבקשה.

איתן ברושי: אני חושב שזו לא פעם ראשונה שיש החלטות שאין להן כיסוי, ואם קבעו שהכניסה היא חופשית אז מישהו צריך להסביר איך זה קורה.

איתן ברושי: עכשיו אנחנו מופתעים, כאילו המדינה נולדה אתמול.

איתן ברושי: התופעות האלה כבר קיימות שנים, ויש חופים שגם אינם מיוצגים פה, כמו הכינרת שמתחלף שם ראש מועצה.

איתן ברושי: בסופו של דבר, הפתרון לדחות בכמה חודשים הוא לא סביר.

איתן ברושי: יש פה רק דבר אחד, צריך להגיד בינתיים הרשויות לא יכולות לקחת אחריות.

<ערן ניצן: דווקא הכינרת היא דוגמה - - -

איתן ברושי: אמרתי שמתחלף שם ראש מועצה.

<תומר רוזנר: דוגמה מצוינת, המדינה מתקצבת.

איתן ברושי: לכן אני אומר שיש עוד דוגמאות.

איתן ברושי: דבר אחד ברור – השיטה הזאת, "תבן אין ניתן לעבדיך ולבנים אומרים לנו עשו", זה טוב להגדה של פסח.

איתן ברושי: לא טוב לנהל ככה את המדינה.

איתן ברושי: והנה, אין סיכוי שיהיו כאן הרבה הבנות עם משרד הפנים, משרד האוצר.

דוד אמסלם: מה אתה מציע, איתן?

איתן ברושי: אני מציע לומר פה חד-משמעית שהמדינה תיקח את האחריות עליה.

איתן ברושי: אם עירייה או מועצה – אתה גם היית בשלטון, גם אני הייתי כמה ימים – חבר'ה, השיטה הזאת לא עובדת יותר.

איתן ברושי: אחר כך תשלחו את מבקר המדינה, תנאמו בכנסת נאומים.

איתן ברושי: משרד הפנים, אם הוא רוצה לתקצב, הוא לא חייב ללכת לאוצר, יש לו גם תקציבים נוספים.

איתן ברושי: הוא פותר בעיות אחרות.

דוד אמסלם: איתן, מה אתה מציע?

איתן ברושי: אני אומר שצריך לומר פה חד-משמעית.

איתן ברושי: קודם כול, זה באמת לא דומה, לא לאצטדיון, כלום, זה נכס שאומרים שהוא ציבורי, אצטדיון הוא לא ציבורי – מישהו בנה, מישהו השקיע.

איתן ברושי: גם חוף ים המלח, לא תמיד הוא פתוח.

איתן ברושי: שהרשויות יחליטו.

איתן ברושי: מי שלא רוצה, שימסור את זה למדינה.

איתן ברושי: שהמדינה תנהל את זה, נראה אותה, את כל הפקידים פה, איך הם מנהלים את החופים.

איתן ברושי: רשות שרוצה, היא תנהל משא ומתן עם משרד הפנים.

איתן ברושי: אל תכפו על רשות מה שהיא לא רוצה ולא יכולה.

איתן ברושי: יש מתנות שאוכלות.

איתן ברושי: לתת למישהו חוף זה מתנה שאוכלת.

איתן ברושי: הרשויות לא עומדות בזה, וזה על חשבון התושבים שמממנים את הכניסה של עם ישראל לחופים שבגזרתם נפל להם - - -

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש לי רק שאלה קטנה.

איתן ברושי: תשחררו את הרשויות.

איתן ברושי: תשחררו את הרשויות מאחריות.

דוד אמסלם: אין בעיה, יש לי רק שאלה קטנה.

איתן ברושי: מי שחוקק את זה, שישלם את זה.

דוד אמסלם: איתן, יש לי שאלה קטנה אליך, באמת, רק כחומר למחשבה.

דוד אמסלם: ואם הרשות לא רוצה להחזיק את הכבישים, היא גם תעביר אותם למדינה?

איתן ברושי: הרשות לא מחזיקה כבישים.

דוד אמסלם: אז בסוף מה הרשות תעשה?

איתן ברושי: מי שמחזיק את הכבישים זה מע"צ.

רחל עזריה: לא, לא.

איתן ברושי: חבר'ה, אל תלמדו אותי.

דוד אמסלם: בוא לא נלמד אותו מה עשיתי 20 שנה.

איתן ברושי: אפילו הכבישים ללא אבא כבר הפכו להיות עם אבא.

איתן ברושי: לכן, החוף הזה הוא של עם ישראל, תנהלו אותו.

איתן ברושי: אל תטילו על ראש מועצה לתת לעם ישראל חוף חופשי ולממן אותו, ועוד לעמוד לשימוע אחר כך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

איתן ברושי: או שתיקחו או שתממנו.

דוד אמסלם: אשר, בוא תציג לנו את הנושא של החופים הלא מוכרזים.

<קריאה: יש לכם הצעה פה לפתרון?

דוד אמסלם: אני עוד לא שם.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע.

<אשר גרנר: סך הכול, אורך החופים במדינת ישראל זה 306 קילומטרים.

<אשר גרנר: מתוך זה, אורך החופים המוכרזים לרחצה – 19 קילומטרים סך הכול, אני מדבר על ארבעת הימים.

<אשר גרנר: אורך חופים אסורים לרחצה – 162 קילומטרים.

<אשר גרנר: כשאני אומר אסורים, זה נמלים, מעגנות.

דוד אמסלם: לא השתנה מהדיון הקודם, אז בוא נעבור ישר לעניין.

<אשר גרנר: אורך החופים חסרי הסטטוס – 126 קילומטר, כאשר בים תיכון - 98 קילומטר, בכינרת – 24 קילומטר, ים המלח – 1.5 קילומטר, ובים סוף.

דוד אמסלם: אשר, עזוב.

דוד אמסלם: תעבור אתי לנושא.

<אורנה הוזמן בכור: אשר, כמה חופים רוצים לפתח?

<קריאה: להכריז.

<אורנה הוזמן בכור: להכריז עליהם זה לפתח.

<אשר גרנר: סך הכול, לצורך העניין כפי שראינו, יש לנו 124 קילומטר של חופים שהם חסרי סטטוס.

<אשר גרנר: יש לנו תוכנית רב-שנתית לפתח 20 חופים במשך חמש שנים.

דוד אמסלם: איך אתם רוצים לפתח אותם?

<אשר גרנר: בעלות של 46 מיליון שקלים.

דוד אמסלם: איך אתם מפתחים אותם?

<אשר גרנר: בהיבט הזה שאנחנו רוצים עכשיו לשבת בתוכנית עבודה מסודרת מול כל הגורמים, לרבות האוצר, ולראות איך אנחנו משפים הן את הרשויות בהיבט הזה מפני שאם לא יביאו כסף, כמובן שלא נוכל לפתח.

<אשר גרנר: חשוב לבוא ולומר שבמדינת ישראל מאז שחוקק החוק הזה, למעשה יש לנו היום 140 חופים מוכרזים, וכמעט ולא גדלנו בשנים האחרונות במספר חופים.

<תומר רוזנר: בעשרות השנים האחרונות.

דוד אמסלם: שנייה.

דוד אמסלם: אתה רוצה לפתח עוד חופים.

דוד אמסלם: אני רוצה לדבר על 141 החופים המוכרזים, שהם בעצם פתוחים.

דוד אמסלם: מה אתם עושים בחופים האלה, מה אתה עושה?

<אורנה הוזמן בכור: תגיד מה הסל הבסיסי שאתה נותן.

<אשר גרנר: לצורך העניין, החופים מחויבים על-פי חוק הסדרת מקומות רחצה במספר דברים בסיסיים.

דוד אמסלם: מי חייב?

דוד אמסלם: החוף עצמו חייב?

דוד אמסלם: מי?

<יהודה זמרת: הרשות המקומית המחזיקה את החוף.

<אשר גרנר: חוק הסדרה מדבר על זה שראש הרשות המקומית הוא זה שמפעיל את החוף.

דוד אמסלם: הבנתי.

<אשר גרנר: הוא יכול לתת את זה גם לזכיין.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: מה הוא חייב?

<אשר גרנר: והוא מחייב בארבעה דברים.

<אשר גרנר: ראשית, שירותי הצלה; דבר שני, ניקיון.

דוד אמסלם: מוגדרים לו שירותי הצלה?

<אשר גרנר: כל מה שאני אומר, הכול מוגדר.

<אשר גרנר: יש מסגרת מסודרת, עם הנחיות מסודרות.

<אבי אפיה: אם הוא רוצה הוא עושה; אם הוא לא רוצה הוא לא עושה.

דוד אמסלם: אבי, דיברנו.

דוד אמסלם: אתה רוצה דיון על המצילים, נעשה.

דוד אמסלם: לא עכשיו.

<אשר גרנר: אמרנו ארבעה דברים: שירותי הצלה, ניקיון של החוף.

דוד אמסלם: יש לך רמת ניקיון שאתה מגדיר אותה?

<אשר גרנר: רמת הניקיון למעשה הוגדרה כבר במשותף עם הגנת הסביבה, עם משרד הבריאות.

<אשר גרנר: הגדרנו מה זה ניקיון בתוך החוף.

<אשר גרנר: יש הגדרה מדויקת.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: הלאה.

<אשר גרנר: נמשיך הלאה.

<אשר גרנר: דיברנו על ניקיון.

<אשר גרנר: יש מים לשתייה – שים לב, מים לשתייה בלבד, לא מקלחות – זה הדבר הבסיסי, והדבר הנוסף זה שירותים.

<אשר גרנר: אלה ארבעת הדברים הבסיסיים.

<אשר גרנר: אגב, אנחנו היחידים בעולם שיש לנו חוק הסדרת מקומות רחצה.

<אשר גרנר: אין בעולם חוק כזה, אנחנו היחידים, ולכן מבחינה זו אני מודיע לך שהשירותים שלנו במדינת ישראל הרבה-הרבה יותר טובים מכל העולם.

דוד אמסלם: אשר, תודה.

דוד אמסלם: תתקדם איתי עכשיו לגבי הנושא של הפיתוח שאתם רוצים.

<אשר גרנר: מבחינת הפיתוח, כפי שאמרתי.

דוד אמסלם: כמה חופים אתם רוצים לפתח עוד?

דוד אמסלם: 20?

<אשר גרנר: יש לנו תוכנית מסודרת, תוכנית רב-שנתית.

<אשר גרנר: אנחנו מדברים על 20.

דוד אמסלם: כמה עולה?

<אשר גרנר: מבחינה זו, 46 מיליון.

דוד אמסלם: איך מתחלק?

<אשר גרנר: סליחה, לא הבנתי את השאלה.

דוד אמסלם: מי מפתח?

<אשר גרנר: לצורך העניין, מי שמפתח זו הרשות.

דוד אמסלם: אה, הבנתי.

דוד אמסלם: בעצם אתה מציע לרשות לפתח.

<אורנה הוזמן בכור: לא, הוא נותן כסף.

<אורנה הוזמן בכור: אשר, כמה התקציב של הפיתוח?

<אשר גרנר: מבחינת תקציב, אמרתי.

<אשר גרנר: העלות היא 46 מיליון.

דוד אמסלם: כמה אתה משלם?

<אשר גרנר: לצורך העניין, אני לא יודע להגיד לך אם אני יודע לתת שקל, אם אני יודע לתת 46.

דוד אמסלם: מה התקציב שלך?

<אשר גרנר: אין לי תקציב לפיתוחים, אין.

<אשר גרנר: זה לא חלק מתוכנית.

<אורנה הוזמן בכור: אם רוצים, המדינה צריכה לתת את כל הכסף.

<אשר גרנר: צריך את המימון.

דוד אמסלם: לא הבנתי.

דוד אמסלם: יש לך תוכנית של מישהו אחר.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם לי יש תוכנית.

דוד אמסלם: אני דודי אמסלם, ישבתי קודם, הכנתי תוכנית לפתח ארבעה שדות תעופה במדינת ישראל.

דוד אמסלם: רק אני אומר לו, תשלם.

<אשר גרנר: יושב-ראש הוועדה, פעם שעברה באת ואמרת - - -

דוד אמסלם: הבנתי, רבותי.

דוד אמסלם: עכשיו אני אעשה סבב, ברשותכם.

דוד אמסלם: קודם כול נתחיל בחברי כנסת.

דוד אמסלם: בבקשה, שתי דקות כל אחד, ונסכם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה, יש בו דברים טובים אבל הוא בסך הכול מאוד מדאיג.

דב חנין: אני מברך דווקא על העמדה של מנכ"לית משרד הפנים, אני חושב שזו עמדה חשובה.

דב חנין: אני חושב שהמהלך של לשחרר את הציבור מהנטל הזה של תשלום בחופי רחצה זה מהלך שהגיע זמנו.

דב חנין: נמצא אתנו חבר הכנסת רוברט אילטוב, ביחד קידמנו את הצעת החוק ששחררה את בני הנוער מתשלום דמי רחצה.

דב חנין: הגיע הזמן שדמי רחצה יהיו בחינם.

דב חנין: וגם, צריך להשתחרר מהמשוואה שאומרת שחוף בחינם הוא חוף מוזנח.

דב חנין: בתל-אביב יש חופים שהם בחינם והם לגמרי לא מוזנחים.

דב חנין: זה נכון, זה עולה כסף, זו עירייה חזקה - - -

<קריאה: ובונים עליהם מגדלים 30 קומות.

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: חבר'ה.

דוד אמסלם: אני מבין הכול.

דב חנין: אבל, זה גם מכניס הרבה כסף.

דב חנין: חופי הרחצה בתל-אביב הם מקור משיכה מאוד משמעותי לעיר, וזו הכנסה.

דב חנין: זו הכנסה.

<תומר רוזנר: זה רווחי.

<קריאה: ומה לגבי מועצות אזוריות?

דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש, אנחנו נגיע אליכם.

דב חנין: לגבי מועצות אזוריות, אני שותף בגישה שאומרת שהמדינה שמובילה את המהלך הזה צריכה לקחת על עצמה אחריות.

דב חנין: היא צריכה לקחת על עצמה אחריות.

דב חנין: אני בכלל אומר, לטווח הארוך הפתרון חייב להיות רשות ים וחופים שתיקח על עצמה את האחריות על כל חופי מדינת ישראל בראייה אחת אינטגרטיבית, שהחוף ייתפס כרצועה אחת, לא תוטל אחריות על רשויות – אם הן מסוגלות, הן יעשו; לא מסוגלות , לא יעשו.

דב חנין: למה?

דב חנין: יש רצועת חוף בסך הכול לא כל כך גדולה, לא כל כך ארוכה למדינת ישראל, והיא יכולה לקבל פתרון אחד אינטגרטיבי.

דב חנין: אני, אדוני היושב-ראש, מציע כדי לסיים.

דב חנין: עלו פה בדיון הזה המון-המון נושאים.

רוברט אילטוב: אבל רשות כזאת, בסוף הרשויות הן אלה שישלמו.

דב חנין: לא בטוח.

דב חנין: לא בטוח בכלל.

רוברט אילטוב: ככה זה בדרך כלל.

דב חנין: לא בטוח בכלל.

דוד אמסלם: רוברט, בוא נתקדם.

דב חנין: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה העלה שורה ארוכה של נושאים, ואני מציע שתקבע לפחות שלושה דיוני המשך.

דב חנין: יש נושא אחד שהזכרת, שהוא תוכניות הבנייה הישנות שמאיימות על חופים.

דב חנין: כדאי לקיים על זה דיון נפרד.

דב חנין: יש את הנושא של המצילים ושירותי ההצלה, זה נושא שראוי לדיון נוסף.

דב חנין: יש נושא שהתחלת לעסוק בו אבל לא קיבלנו לצערי תשובות מספקות, של הצעת החוק, או יוזמת החקיקה שתטיל פיקוח על המחירים בחופים, לא רק בראייה של הכניסה לחוף אלא של כל אותם מוצרים שנמכרים בחוף.

דב חנין: אני אומר, כמי שאיננו חבר ועדת הפנים, אני אצטרף להצעת החוק הזו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותי, ברשותכם.

דוד אמסלם: ממש דקה, בעוד עשר דקות אני עולה לדיון באולם נגב.

דוד אמסלם: קודם כול, אני מקדם אותך בברכה, חברת הכנסת החדשה, יעל כהן.

דוד אמסלם: ברוכה הבאה.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: אני באמת אהיה קצרה כי גם לא הייתי בכל הדיון.

יעל כהן-פארן: יש היום מצב בלתי נסבל שעל חופים מסוימים הציבור נדרש לשלם כסף, ולפעמים זה בצורה מאוד לא מוסדרת ובכלל לא ברור – ואני אתן דוגמה מהאזור שאני גרה בו.

יעל כהן-פארן: קיבוץ שבעצם לוקח לעצמו את האחריות על החוף שלו, ואו בכלל לא מאפשר גישה לאנשים פנימה או רק למי שמשלם מנוי מאוד מאוד יקר.

יעל כהן-פארן: בקיצור, יש כל כך הרבה דברים שהם ככה מתחת לרדאר.

<קריאה: שדות ים?

יעל כהן-פארן: יש כמה קיבוצים.

יעל כהן-פארן: באזור החוף, כרמל.

יעל כהן-פארן: איפה כרמל סלע?

יעל כהן-פארן: באזור שלך.

יעל כהן-פארן: בקיצור, אנחנו יודעים את זה, לא צריך להסתיר – גם שדות ים, גם נחשולים.

דוד אמסלם: לא צריך להיכנס לפרטים.

יעל כהן-פארן: יש עוד.

יעל כהן-פארן: דרך אגב, בחוף קיסריה, שאני יודעת שזה יצר והתחיל את הדיון עוד בקיץ, היום גובים כסף, גובים תשלום על חנייה.

יעל כהן-פארן: זה אבסורד כי אין איך להגיע לחוף ללא רכב פרטי.

יעל כהן-פארן: תסדרו אוטובוס.

דוד אמסלם: יעל, עשינו את הדיון לא פעם אחת.

יעל כהן-פארן: מעולה.

<קריאה: אבל היא לא הייתה.

יעל כהן-פארן: מה שאני רוצה להגיד זה שיש כאן כיוון.

יעל כהן-פארן: אני מבינה ממשרד הפנים ואני מברכת את משרד הפנים ומשרד האוצר, שאמור לפתור את זה, אני מבינה, או בכיוון.

יעל כהן-פארן: אז ברגע זה תעצרו כל גביית כספים בחופים האלה.

יעל כהן-פארן: ממילא אנחנו לא בשיא עונת הרחצה.

יעל כהן-פארן: בואו תעצרו עד שהנושא הזה נידון עד הסוף ומגיע לפתרון, בשאיפה עד מאי, עד פתיחת עונת הרחצה הבאה.

יעל כהן-פארן: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: ברשותכם, נמשיך, אבל באמת דקה.

דוד אמסלם: יש לנו שמונה דקות.

<יעל דורי: יעל דורי, מאדם טבע ודין.

<יעל דורי: אנחנו עוסקים בנושא החופים כבר יותר מ-20 שנה, גם בבג"צים, גם - - -

דוד אמסלם: לא צריך את זה.

דוד אמסלם: כל מה שאמרת מיותר.

<יעל דורי: אחד מהדברים - - -

דוד אמסלם: מה תחדשי לנו בדיון?

<יעל דורי: מבחינת הכינרת שהוזכרה פה.

דוד אמסלם: לא צריך.

דוד אמסלם: אני מכיר.

דוד אמסלם: הייתה פה טעות, אני מכיר את הנושא של הכינרת.

<יעל דורי: סבבה.

<יעל דורי: אז הנושא של הכינרת זה יכול להיות פתרון לטווח ארוך.

דוד אמסלם: נכון.

דוד אמסלם: מסכים.

<יעל דורי: כמו שדב חנין הזכיר, רשות של ים וחופים.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה.

<יעל דורי: אבל בינתיים, צריך עד פתיחת עונת הרחצה הבאה באמת לקבוע את הדיונים האלה, לקבל את החומר וגם לעשות את התיקון הזה שמוצע כבר כיום, שכבר תמכו בו, הוא כבר קודם.

<יעל דורי: אין טעם להתמהמה ולהכליל גם את הקיוסקים.

<יעל דורי: לא בכל חוף יש קיוסק ולא בכל חוף רוצים קיוסק.

<יעל דורי: העניין זה הכניסה והחנייה.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: מה את רוצה?

דוד אמסלם: מה את אומרת?

<יעל דורי: שצריך לתקן את הצעת החוק - - -

דוד אמסלם: את הכניסה והחנייה?

<יעל דורי: הכניסה והחנייה כבר עכשיו.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: בבקשה.

<אהוד פלג: אהוד פלג, המועצה הישראלית לצרכנות.

<אהוד פלג: אדוני, אנחנו באמצעות סיירת המועצה לצרכנות בדקנו את המצב בחופים גם ב-2013 והצפנו גם 2015.

<אהוד פלג: הבעיה היא חריפה, כפי שהציגה אותה מנכ"לית המשרד.

<אהוד פלג: הפתרונות שלנו היו פנייה, ואתה אדוני, הזכרת את תופעת ה"לקוחות השבויים", כך אנחנו קוראים לזה בצרכנות, והיא רחבה יותר.

<אהוד פלג: היא נכונה גם לגבי מקומות כמו שדות תעופה, כמו המזנונים וחנייה בבתי-חולים.

<אהוד פלג: לאור זה עשינו כמה דברים.

<אהוד פלג: פנינו לחשכ"לית ודרשנו ממנה להכניס סעיף חובה במכרזים של גופים ציבוריים, שלא יהיו מכרזים כאלה בלי סעיף של רווחת הצרכן, שיקבל משקל בקביעת הזכיין.

<אהוד פלג: היות וההנחיה שיצאה בעקבות זה לא הייתה מספיק החלטית, יזמנו חקיקה.

<אהוד פלג: חקיקה אחת מוביל חבר הכנסת יצחק וקנין, אותו סעיף עצמו, חוק חובת מכרזים ציבוריים, עם סעיף של רווחת הצרכן, והחוק השני, מובילה אותו חברת הכנסת מיכל רוזין, חוק הלקוחות השבויים.

<אהוד פלג: בכל מקום שמתקיים בו מצב של לקוחות שבויים, יוסמך השר להתערב ולקבוע מחירון מפוקח.

דוד אמסלם: מצוין.

<אהוד פלג: אני מציע להחיל את הדברים האלה.

<אהוד פלג: אולי הוועדה תתמוך בחקיקה הזאת על מנת שתהפוך למציאות בישראל ותפתור גם את הבעיות הללו.

<אהוד פלג: נקודה אחרונה, אדוני, הפיקוח.

<אהוד פלג: הוזכרו פה עבירות.

<אהוד פלג: יש מפקחים היום, הם לא מפקחים על עבירות שכבר נעשות על החוקים הקיימים בחופים.

<אהוד פלג: למשל, השתלטות של מסעדות, עם שולחנות וכיסאות על החול, ומניעת הצבה של כיסאות שאתה מביא מהבית.

<אהוד פלג: כלומר, גם מקום שהצרכן רוצה להוזיל את הבילוי בחוף, לא נותנים לו.

<אהוד פלג: זה תפקיד הפיקוח.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<הדר פרנקו גלאור: מה עם נושא הרט"ג?

<הדר פרנקו גלאור: התחלת את הישיבה ולא הגעת אליהם.

<הדר פרנקו גלאור: תראו איזה צוות הם הגיעו, שישה אנשים.

דוד אמסלם: מי?

<הדר פרנקו גלאור: רשות הטבע והגנים.

דוד אמסלם: ואת מה?

<הדר פרנקו גלאור: אני מ"ים חופשי", אני זאת שמשלמת חנייה 24/7 כל השנה.

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: דקה, דקה.

<הדר פרנקו גלאור: נמאס לנו.

דוד אמסלם: את מנהלת לנו את הדיון פה?

<הדר פרנקו גלאור: לא, אבל אני מבקשת להתייחס.

<קריאות: - - -

דוד אמסלם: קיבלת את זכות הדיבור?

דוד אמסלם: למה את מפריעה?

<הדר פרנקו גלאור: למה?

<הדר פרנקו גלאור: כי ארבעה חודשים אני לא עובדת - - -

דוד אמסלם: אז יש לך זכות להתפרץ?

<הדר פרנקו גלאור: כן.

<הדר פרנקו גלאור: כי אתם פה עובדים בשביל הציבור - - -

דוד אמסלם: אני מבקש ממך לשבת.

<הדר פרנקו גלאור: והם כרגע, רשות הטבע והגנים - - - לא מכבדים את הציבור.

דוד אמסלם: גברתי.

דוד אמסלם: תוציאו אותה.

<הדר פרנקו גלאור: תוציאו אותי.

<הדר פרנקו גלאור: מה קרה?

<הדר פרנקו גלאור: לא קרה שום דבר.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, 30 שניות.

<קריאות: - - -

<הדר פרנקו גלאור: רשות הטבע והגנים - - - חופים בישראל וצריכה להיות כפופה לחוק הסדרת מקומות רחצה.

דוד אמסלם: אני מבקש להוציא את הגברת.

דוד אמסלם: (הדר פרנקו גלאור יוצאת מאולם הוועדה).

דוד אמסלם: בבקשה.

<מאיה יעקבס: מאיה יעקבס, מנכ"ל עמותת "צלול".

<מאיה יעקבס: כל מה שנאמר פה זה נכון וחשוב, צריך לראות את התמונה הגדולה והיא שכל הפקעות המחירים האלה באות בגלל הבעיה התקציבית של הטיפול בחופים.

<מאיה יעקבס: לגמרי.

דוד אמסלם: אבל הבנתי.

<מאיה יעקבס: אז יש לנו פתרון.

<מאיה יעקבס: הפתרון שאנחנו מציעים הוא לבנות מאגר שמגיע ממשרד הפנים.

<מאיה יעקבס: כרגע, היחידים שמתקצבים את הניקיון בחופים הם המשרד להגנת הסביבה, עם משהו כמו שלושה מיליון שקל בשנה, שזה לא מספיק לכלום.

<מאיה יעקבס: צריך להגדיל את התקציב שהם נותנים.

<מאיה יעקבס: צריך שמשרד הפנים ייתן תקציב, צריך שמינהל מקרקעי ישראל ייתנו תקציב, והרשויות המקומיות.

חיים ילין: אני רוצה להגיד לך משהו.

חיים ילין: משרד הפנים פעם תקצב את החופים.

חיים ילין: אם הוא יכניס - - -

<מאיה יעקבס: כולם ביחד - - -

דוד אמסלם: חיים.

דוד אמסלם: חיים.

דוד אמסלם: למה אתה מפריע, חיים?

חיים ילין: זהו, אמרתי את שלי.

חיים ילין: אני הולך.

<מאיה יעקבס: כולם ביחד צריכים לשים פה כסף.

דוד אמסלם: את זה הבנתי.

<מאיה יעקבס: צריך להגדיל את האכיפה של הרשויות המקומיות, שהקנסות שהן ייתנו גם ייצרו הרתעה - -

דוד אמסלם: הבנתי.

<מאיה יעקבס: - - שתפחית, וגם תעזור במימון.

דוד אמסלם: הבנתי.

דוד אמסלם: תודה.

<קריאה: זה קיים.

דוד אמסלם: כרמל.

דוד אמסלם: דקה, ואני מסכם.

<כרמל סלע: חוף כרמל חושבת שכל נושא החופים הוא משאב לאומי שמגיע לטובת כל תושבי מדינת ישראל.

<כרמל סלע: יש רק בעיה קטנה אחת – תקציב.

<כרמל סלע: בשמחה אמרת שאתה מכיר בזה.

<כרמל סלע: אי אפשר לנקות 25,000 חופים מוכרזים בתקציב של 90,000 שקל, בלתי אפשרי, ואני גם עומד היום לשימוע כי בעורף החוף יש מלא לכלוך שלא בדיוק מספיקים לנקות אותו.

דוד אמסלם: כרמל, תודה רבה.

<כרמל סלע: אז אם אין תקציב, אתה נגעת בנקודה.

<כרמל סלע: אתה יודע אותה.

דוד אמסלם: יש לי שלוש דקות, ברשותכם.

דוד אמסלם: אורנה, את רוצה להגיד משהו לפני שאני מסיים?

<אורנה הוזמן בכור: לא.

דוד אמסלם: ערן.

<ערן ניצן: אני רק אציין שנושא הפיקוח הועלה פה, היושב-ראש.

דוד אמסלם: כן, תמיד אתה בא לפיקוח כאילו זה הבעיה עכשיו.

<ערן ניצן: לא.

<ערן ניצן: זאת סוגיה לדעתי מאוד מורכבת, אני לא יודע איך פותרים אותה.

דוד אמסלם: תודה.

<ערן ניצן: זה נאמר כבדרך אגב.

<ערן ניצן: אני אומר שאנחנו בחופים הפתוחים ובחופים המוסדרים, הסגורים, נשב עם משרד הפנים ועם המשרד להגנת הסביבה, נראה מה אפשר לעשות.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה לסכם את העניין.

דוד אמסלם: היות וכמו שאמרתי קודם, משרד הפנים בעצם הוא אחראי על הנושא, הוא אבן הראשה של הסיפור, לכן הוא צריך לחולל את האירוע הזה מתחת אחריותו, כולל המשרדים האחרים.

דוד אמסלם: אני מרגיש שהדיון – כמו שאמרתי, פתחתי – הוא לא "מבושל".

דוד אמסלם: לא באנו לדיון אחרי חצי שנה "מבושלים".

דוד אמסלם: קשקשנו פה, עשינו עוד דיון, מה שעשינו פחות או יותר בדיון הקודם, ואני מקווה שלא נעשה את זה עוד פעם.

דוד אמסלם: ומבחינתי זה עובד ככה.

דוד אמסלם: אם בפעם הבאה אני ארגיש שאין תוצאה, אז אני אשב עם עצמי – כמו שאמרתי, אני כבר סיכמתי עם הכנסת שיש לי תקציב לשכירת מומחים.

דוד אמסלם: כל משרד שלא עושה את העבודה שלו, אני שוכר את המומחים, אני עושה את זה, מובילים את זה כהצעת חוק פרטית, דבר שלדעתי לא צריך לקרות.

דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש לבוא ולשבת עם האוצר ועם המשרד להגנת הסביבה, ולדעתי כדאי שתשבו גם עם השלטון המקומי וגם עם הרשויות שיושבות על ציר החוף עצמו.

<אורנה הוזמן בכור: איתם אנחנו יושבים, אבל אנחנו באנו עם בעיה עם משרד התמ"ת, אדוני היושב-ראש.

דוד אמסלם: אני הבנתי, ואני מבקש – תיקחו גם את משרד המשפטים ותעשו פה דיון שהוא הוליסטי כדי לסגור את הנקודה הזאת.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, אנחנו חייבים להתקדם על בסיס הנחת העבודה שאל"ף, החוף צריך להיות חוף שהוא פתוח לכלל הציבור.

דוד אמסלם: זה באמת הבילוי היחידי שיש לאנשים באופן טבעי, אמור להיות, כולל הסיפור של ההובלה והחנייה.

דוד אמסלם: לא מגיעים לחוף רק במסוקים, אף אחד לא בא עם סנפלינג מהבית.

דוד אמסלם: דבר שני, יש חבילת שירותים שהחוף אמור לתת לבן אדם במחירים סבירים, גם בחינם וגם בעלויות – אני נכנס למים, אני מניח שהמים זה בחינם, אבל אם יש קיוסק - - -

<קריאה: בינתיים.

<מאיה יעקבס: המים בחינם אבל המציל צריך לשמור, זה עולה כסף.

דוד אמסלם: בינתיים.

דוד אמסלם: נקווה.

דוד אמסלם: כמובן שהסיפור הזה צריך לכלול את הכול – גם את הנושא של הפיקוח, גם את הנושא של האחזקה – אבל בסופו של דבר, שורה אחרונה, וזה לדעתי צריך להיות ברור כי זו נקודת המוצא הבסיסית.

דוד אמסלם: לא יכול להיות שהרשויות אמורות לשאת בנטל, זאת אומרת אנחנו נותנים להם הנחיות וכאילו – חבר'ה, עלויות עליכם.

דוד אמסלם: לכן, אני שמח על מה שאמרת, ערן.

דוד אמסלם: אני מבקש באמת, אני אעשה דיון בעוד שלושה חודשים שוב.

<אורנה הוזמן בכור: תעשה בעוד חודש, אני אגיד לך למה.

<אורנה הוזמן בכור: כי עונת הרחצה נפתחת, כל מה שצריך לעשות זה עכשיו.

דוד אמסלם: אין בעיה, מקבל.

דוד אמסלם: אני אגיד כזה דבר.

דוד אמסלם: אני אעשה דיון מסכם בעוד שלושה חודשים.

דוד אמסלם: דיון ביניים אני אעשה בעוד חודש וחצי כדי לוודא לאן הגעתם, אבל אורנה, זה חונה אצלכם בחנייה.

דוד אמסלם: אני רק מבקש דבר אחד.

דוד אמסלם: תראו, מול האוצר יש לי עוד דברים.

דוד אמסלם: אני מוביל פה חקיקות בכל מיני משרדים.

דוד אמסלם: אני גם יודע איך לתפוס אותם.

דוד אמסלם: אז אם יש בעיה באוצר בכסף, תגידו לי.

דוד אמסלם: יכול להיות שאני אגיד להם, רבותי, עד שלא מתקדמים פה, בואו נעצור פה.

<ערן ניצן: דודי, זה נשמע מלחיץ.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: אז תילחצו.

<תומר רוזנר: אכן.

<תומר רוזנר: אכן.

דוד אמסלם: אבל בגדול, אל תבואו אלי בישיבה בעוד שלושה חודשים ותגידו לי – תשמע, הייתה בעיה, כמו שקורה עכשיו שישה חודשים.

דוד אמסלם: אשר, אתה מכיר את החדר שלי.

דוד אמסלם: עזוב את אורנה.

דוד אמסלם: תבוא תגיד לי יש בעיה – אני מבטיח לך, אני אכנס לעניינים וננסה לחלץ.

דוד אמסלם: תודה רבה, רבותי.

דוד אמסלם: הישיבה נעולה.