הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 20, 2015-11-03 10:00

יפעת שאשא ביטון: שלום לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לפתוח את ישיבת הועדה בנושא: שיעור הילדים ההרוגים בתאונות דרכים בישראל הוא בין הגבוהים בקרב המדינות המתקדמות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה מקיימים דיון כחלק מיום מיוחד בנושא בטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של תאונות דרכים בקרב ילדים הוא נושא מאוד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: הנתונים שנחשפנו אליהם מראים שממוצע של כיתה בשנה נמחקת לנו.

יפעת שאשא ביטון: קרוב ל-35-37 של ילדים נהרגים מדי שנה בתאונות דרכים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לנסות ולראות איך אפשר למזער את התופעה, איפה אנחנו יכולים לעשות צעדים שיקטינו בעצם את מספר הילדים שנהרגים ושנפגעים בתאונות הדרכים.

יפעת שאשא ביטון: במהלך הדיון ננסה להתמקד גם בנושא של הסעות למוסדות חינוך.

יפעת שאשא ביטון: יש כמה נקודות שאני אשמח לברר עם הגורמים המקצועיים.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אנחנו נתחיל את הועדה עם הצגת נתונים.

יפעת שאשא ביטון: נציג "אור ירוק" מוזמן להתחיל.

<יניב יעקב: עו"ד יניב יעקב, מנהל תחום מדיניות ציבורית, עמותת אור ירוק.

<יניב יעקב: בוקר טוב.

<יניב יעקב: דבר ראשון אני רוצה להודות ליושבת ראש הוועדה על קיום הדיון בנושא החשוב הזה.

<יניב יעקב: כמו שציינת בפתח דברייך באמת כיתה שלמה נמחקת מדי שנה.

<יניב יעקב: אם אנחנו מסתכלים על שנת 2014 שהסתיימה וכשאנחנו מסכמים אותה אנחנו רואים עלייה של 27% במספר הילדים ההרוגים, 33 בגילאי 0 עד 14 נהרגו בתאונות דרכים.

<יניב יעקב: הקטל בדרכים בקרב הילדים הוא אחת הסיבות המרכזיות לתמותה של ילדים כתוצאה מתאונות ומטראומה.

<יניב יעקב: גם כאשר אנחנו באים להשוות את המצב לעולם אנחנו מגלים שמדינת ישראל נמצאת באופן עקבי, באופן רצוף במקום הראשון, במקום השני ובמקומות האלה לרעה.

<יניב יעקב: כלומר, שיעור הילדים ההרוגים שעומד היום בישראל על כ-10% מכלל ההרוגים בתאונות דרכים הוא בין הגבוהים בקרב המדינות המתקדמות.

<יניב יעקב: הנתונים האלה, אחת הבעיות שהם נמשכים הרבה זמן, לאורך שנים.

<יניב יעקב: לא חל שינוי משמעותי לטובה וצריך לראות איזה פתרונות יש לזה ומה ניתן לעשות.

<יניב יעקב: כאשר אנחנו מדברים על ילדים אנחנו מחלקים אותם לשלוש קבוצות גיל: 0 עד 4, 5 עד 9 ו-10 עד 14 כאשר בקרב הילדים היותר קטנים, הפעוטות יש בעיה של תאונות חצר שמרוכזת פעמים רבות במגזר הערבי, תאונות כתוצאה מנסיעה לאחור - - -

יפעת שאשא ביטון: בגלל אופי המגורים ומבנה החצרות.

<יניב יעקב: נכון מאוד.

<יניב יעקב: זו אחת הבעיות המרכזיות.

<יניב יעקב: בגילאים יותר מתקדמים יש את כל הנושאים של הליכה ברגל להגעה לבית הספר, רכיבה על אופניים וכיום גם הנושא של אופניים חשמליים שנמצא על הפרק.

<יניב יעקב: למעשה ילדים נפגעים בעיקר כנוסעים וכהולכי רגל.

יפעת שאשא ביטון: שאלה ברשותך, בהקשר הזה של הגילאים אני רואה גם בדוח של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים וגם "באור ירוק", שבעצם לוקחים את קבוצת הגיל בגדול של 0 עד 14.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי גם בין 14 עד 18 הם עדיין ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כלומר, הם נכללים כולם מ-0 עד 18 בתוך הקטגוריה של ילדים או קטינים.

יפעת שאשא ביטון: יש נתונים שמראים מה קורה מגיל 14 עד 18.

יפעת שאשא ביטון: כאן גם נכנסים לנו הנהגים הצעירים?

<יניב יעקב: כן, באופן כללי כל הארגונים גם בארץ וגם בעולם בוחרים 0 עד 14 כי זו ההגדרה הגלובלית של ילדים וכמו שציינת גם מגיל 15 עד 18 או 19, הרי מדובר בבני נוער שבהרבה פעמים יש את אותם מאפיינים דומים.

<יניב יעקב: ההבדל המרכזי כמו שאמרת הוא נושא של נהגים וגם בנושא הזה יש בעיה.

<יניב יעקב: נהגים צעירים נחשבים כאוכלוסייה בסיכון.

<יניב יעקב: שיעור ההיפגעות שלהם והמעורבות שלהם בתאונות גבוה באופן משמעותי מהחלק שלהם בצי הרכב.

<יניב יעקב: זו קבוצה שהיא כן נכללת, אבל היא מטופלת באופן שונה כי שם הדגש הוא באמת על נהיגה.

יפעת שאשא ביטון: יש נתונים מדדים שיהיה אפשר לקבל?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כוועדה נשמח לקבל את הנתונים של נהגים צעירים ושל המעורבות שלהם בתאונות דרכים.

<יניב יעקב: בשמחה.

<יניב יעקב: באופן כללי אפשר לציין שהמעורבות שלהם נעה סביב 21%-22% מהתאונות לעומת חלקם בנהגים שעומד על כ-16%-17%.

<יניב יעקב: כלומר, גבוה באופן משמעותי.

<יניב יעקב: אני אגע בקצרה במספר פתרונות שאנחנו ב"אור ירוק" מקדמים, כמובן ביחד עם השותפים: עם הרשות הלאומית לבטיחות ועם גופים נוספים.

<יניב יעקב: בגילאים צעירים יותר יש פרויקט שנקרא "סע לשלום", פרויקט שבו כאשר הילדים מגיעים לסביבת בית הספר יש הורה שמקיים תורנות ומסייע להם לרדת מהרכב.

<יניב יעקב: כלומר, ההורה שמביא את הילד לא צריך לרדת מהרכב, יש מישהו שבא ועוזר לו עם הילד, חוסך את הבלגן עם הפקקים ואת הלחץ ומציל חיים.

<יניב יעקב: מעבר לזה כמובן שצריך לקדם את כל נושא החינוך התעבורתי בבתי הספר היסודיים והתיכוניים.

<יניב יעקב: כמובן ליווי נהגים צעירים, אלו הגילאים היותר בעיתיים ושם צריך את הדגש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נציג הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: המנכ"ל, בבקשה.

<מרדכי בהירי דואני: הייתי שמח שלפני ידבר יושב ראש השדולה, חבר הכנסת חמד עמאר שלמעשה מלווה אותנו בקרים, לילות, ימים שלמים.

יפעת שאשא ביטון: ראשית בשמחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת חמד עמאר שהצטרף, בבקשה.

חמד עמאר: בוקר טוב.

חמד עמאר: אני רוצה להודות ליושבת הראש על קיום הדיון החשוב הזה בקשר להיפגעות ילדים, להודות לרשות הלאומית לבטיחות בדרכים על הובלת היום הזה, היום החשוב לעלות על סדר היום את כל הנושא של הבטיחות במדינת ישראל.

חמד עמאר: ל"אור ירוק" שהגיעו ולכל אלה שמשתתפים אתנו בדיונים היום.

חמד עמאר: היום יהיה יום מאוד ארוך עם דיונים בהרבה ועדות וגם יהיה סיכום באודיטוריום ובמליאה.

חמד עמאר: לכן אני גם מודה לך שהסכמת ביום הזה, ביום החשוב הזה לקיים דיון על הנושא של הילדים, במיקוד ילדים.

חמד עמאר: מדינת ישראל מדינה מובילה מבחינת פגיעות ילדים מקרב מדינות ה-OECD.

חמד עמאר: מדינת ישראל מובילה, אבל אם אנחנו נלך ונפלח את זה ונבדוק איפה מספר ההרוגים הגדול של הילדים, איפה?

חמד עמאר: – במגזר הערבי.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: אנחנו נצטרך לשאול את עצמנו למה.

חמד עמאר: עכשיו היינו בדיון בוועדת החינוך ודיברנו על הסביבה של בית הספר, על הסביבה הפתוחה של בית הספר.

חמד עמאר: אני אומר לכם, כל הסביבה של היישוב היא לא בטוחה.

חמד עמאר: הילדים משחקים במגרש החנייה של המכוניות.

חמד עמאר: אז אותו ילד שאין לו מגרש לשחק הוא יפגע במגרש החנייה כשמישהו יחזור אחורה או יתקדם קדימה או כשמישהו יכנס במהירות.

חמד עמאר: אין את התשתית הדרושה ולכן מספר ההרוגים הוא יותר גדול.

חמד עמאר: אני אמרתי את זה יותר מפעם, משנת 2009 אני מוביל את היום הזה ואני אומר: מדינת ישראל, אנחנו צריכים לבוא ולהתעורר.

חמד עמאר: להגיד 'בואו נתמקד במגזר הלא יהודי' ששם מספר ההרוגים כמעט פי שתיים ממספרם באוכלוסייה.

חמד עמאר: להוריד אותם למספר הרגיל ואז אנחנו נגיע לתוצאה של 2020 כשאנחנו רוצים להגיע מתחת ל-300 הרוגים.

חמד עמאר: אנחנו לא עושים את זה, אנחנו נלך ונתמקד בהולכי רגל.

חמד עמאר: יש דברים שאנחנו צריכים להתמקד ולבוא ולעשות את זה.

חמד עמאר: אנחנו משקיעים בתשתיות.

חמד עמאר: אני רואה שההשקעה בתשתיות במדינת ישראל היא מהכי גבוהות בעולם היום, אבל אנחנו שוכחים שיש לנו את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: המדינה, לא אני החלטתי ולא את החלטת, מדינת ישראל החליטה להקים את הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

חמד עמאר: החליטה בהחלטה שלה שהתקציב שלה יהיה 550 מיליון שקל.

חמד עמאר: בשנת 2008 התקציב של הרשות הלאומית, כמה היה?

חמד עמאר: 550 מיליון שקל לפי החלטה.

חמד עמאר: כמה בשנת 2016 צריך להיות התקציב שלה?

חמד עמאר: 223 מיליון שקל.

חמד עמאר: זו ירידה של 60% מהתקציב.

חמד עמאר: אנחנו דיברנו עכשיו בוועדה הקודמת על החינוך התעבורתי ובמקום שיעלו את התקציב הורידו מ-40 מיליון שקל, כמעט 40 מיליון 39.5, ל-18 מיליון שקל.

חמד עמאר: אנחנו במקום שנשקיע במקומות הנכונים אנחנו משקיעים בתשתיות.

חמד עמאר: זה טוב וזה מבורך ואנחנו צריכים לעשות את זה.

חמד עמאר: אבל בואו, כסף קטן יש לנו כאן.

חמד עמאר: יש לנו את הרשות שאנחנו צריכים לבוא ולהשקיע בה שתהייה גוף ניטרלי שלא מקבל הוראות ממנכ"ל משרד התחבורה שמרים טלפון ליושב ראש הרשות ולמנכ"ל הרשות.

חמד עמאר: הוא לא צריך להרים לו טלפון.

חמד עמאר: הוא צריך לפקח על משרד התחבורה, לבדוק אם ליד בית ספר כשנפגעים ילדים משרד התחבורה עשה את עבודה שלו או לא עשה את העבודה שלו.

חמד עמאר: אם הוא לא עשה את העבודה שלו להגיד לו, 'תשמע, אתה שם לא עשית את העבודה'.

חמד עמאר: אני אומר לך את זה עכשיו, הוא לא יכול להגיד את זה למנכ"ל כי הוא כפוף למנכ"ל.

חמד עמאר: אנחנו לא צריכים להיות כפופים למנכ"ל ברשות הלאומית בדרכים.

חמד עמאר: היא צריכה להיות גוף סטטוטורי, גוף עצמאי, גוף שיפקח גם על המשטרה, גם על משרד החינוך אם ביצע את העבודה שלו עם התלמידים כמו שצריך.

חמד עמאר: גם על החברה הלאומית לדרכים שאמורה לבצע את כל הנושא של הכבישים ובעצם גם על הרשויות.

חמד עמאר: היא צריכה לבוא לתכלל את כל הגופים האלה ולהגיד 'כאן אנחנו פישלנו, כאן אנחנו עובדים כמו שצריך.

חמד עמאר: בוא נעשה את זה, בואו נעשה את זה, בואו נעשה את זה'.

חמד עמאר: כך נגיע למספר הרוגים נמוך אצל ילדים.

חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו שבמדינת ישראל תמשיך להיות היפגעות ילדים הכי גבוהה ב-OECD ובמיוחד במגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: אני אתן לכם דוגמה, נתתי אותה עכשיו בוועדת החינוך.

חמד עמאר: בשנת 2009 היו מעל 15 הרוגים ילדים בתאונות חצר.

חמד עמאר: האבא שם רברס, חזר, פגע בילד, הרג אותו.

חמד עמאר: זה התמקד בנגב.

חמד עמאר: הרשות לקחה על עצמה את הנושא הזה, ביצעה מהלך הסברתי ביישובים שם - - -

יפעת שאשא ביטון: מודעות הורית פה מאוד מאוד - - -

חמד עמאר: מודעות.

חמד עמאר: כמה הרוגים היה בשנה אחרי זה?

חמד עמאר: אפס.

חמד עמאר: הפסיקו להם את התקציב לנושא הזה, כמה הרוגים חזרו להיום שם?

חמד עמאר: עשרה הרוגים בנושא של תאונות חצר.

חמד עמאר: עכשיו החזירו להם את התקציב ואמרו לו 'תסבירו' – התאונות ירדו.

חמד עמאר: אז אנחנו צריכים להשקיע וצריך להשקיע במקומות הנכונים.

חמד עמאר: לכן חשוב שנקיים את הדיונים האלה בוועדות.

חמד עמאר: נעלה את זה על סדר היום ושכולם ידעו בדיוק מה קורה בנושא תעבורה ובנושא בטיחות בדרכים במדינת ישראל.

חמד עמאר: ושוב תודה לך, לרשות ולכל אלה שמשתתפים אתנו ולחבר הכנסת שמלווה אותי מ-2009 בנושא הזה.

חמד עמאר: תודה רבה.

אורי מקלב: אנחנו מחזקים את ידך.

אורי מקלב: אני מסכים אתך וגם אגיד את זה בדברים כשאקבל את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת חמד עמאר.

יפעת שאשא ביטון: תודה למצטרפים חברי הכנסת אורי מקלב ותמר זנדברג.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחזק את דברייך בעניין שלא מספיק שיהיו תשתיות בטיחותיות ולא מספיק שיהיו גני משחקים גם במגזר הערבי כדי שלא יסתובבו בחצרות.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף יש פה עניין של חינוך והסברה של קהילת המבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה הנדבך היותר משמעותי שהוא גם נקודת פתיחה חשובה שאחריה אנחנו כמובן נצטרך לטפל גם בתשתיות ובכל הדברים הנוספים.

חמד עמאר: אני אוסיף לך.

חמד עמאר: מהסקר שעשו שליש מהנהגים לא נותנים זכות קדימה להולכי רגל במדינת ישראל.

חמד עמאר: שליש מהנהגים לא נותנים זכות קדימה.

חמד עמאר: אתה עומד במעבר חצייה, אתה רוצה לעבור את מעבר חצייה, בחוק במדינת ישראל היום, זה עבר בתקנות, אם אתה רואה מישהו עומד במעבר חצייה אתה צריך לעצור ולא שהוא התחיל לחצות.

חמד עמאר: פעם היית צריך לשים רגל בשביל שיעצרו, היום אם מישהו עומד ליד מעבר חצייה מחובתו של הנהג לעצור, שליש מהנהגים לא עושה את זה.

חמד עמאר: גם ההורים מהווים דוגמה, שמעתי את זה עכשיו, דוגמה בחצייה באור אדום.

חמד עמאר: ההורים חוצים ליד הילדים שלהם באור אדום, ואז בטח הילדים חוצים באור אדום אם ההורים - -

<קריאה: זה סקר של ארגון בטרם.

<קריאה: אני אחר כך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מתחבר בעצם לאמירה של האחריות של המבוגרים, של החינוך, של ההסברה, של המודעות.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שזה מקבל ככה מקום מרכזי בדיון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: מנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: שמי מרדכי בהירי דואני ואני מנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: דיברנו על ילדים ואני בא ממקום אחר.

<מרדכי בהירי דואני: אני מגיע עכשיו מפסגת זאב.

<מרדכי בהירי דואני: באלפי מעברי חצייה בישראל, בדיוק בשעה 07:45 אותם ילדים שדיברנו עליהם חצו עם ההורים, עם הסבא והסבתא, עם המורים שלהם את הכביש בצורה בטוחה ולמעשה אמרו די לקטל בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: אני חושב שדווקא לצד השכול, ודווקא לצד הכאב – הנתונים באמת קשים ויש מעל 32 אלף הרוגים במדינת ישראל בתאונות דרכים מאז קום המדינה.

<מרדכי בהירי דואני: המשמעות היא שמחקנו את נס ציונה.

<מרדכי בהירי דואני: זה מה שזה אומר.

<מרדכי בהירי דואני: יש 5,010 ילדים ובני נוער שנהרגו בתאונות דרכים בישראל מאז קום המדינה – המשמעות היא עשרה בתי ספר נעלמו.

<מרדכי בהירי דואני: אבל דווקא מאותו מקום אני רוצה להגיד משהו שהוא נכון לי כאזרח.

<מרדכי בהירי דואני: אני אבא לילדים, אני נכנס לאוטו, חוגר את החגורה, לפני שאני מניע אני שם תמונה קטנה בצד, תמונה מאוד פשוטה, אישה אחת, שתי בנות ובן אחד.

<מרדכי בהירי דואני: אשתי והילדים שלי.

<מרדכי בהירי דואני: אני מסתכל עליהם בעיניים ואני רוצה לחזור הביתה בשלום אליהם ואז אני מניע את האוטו.

<מרדכי בהירי דואני: אני חושב שאם נעשה את זה אנחנו לפני ההנעה יקרה משהו אחר.

<מרדכי בהירי דואני: אני צריך כסף וכסף באמת יביא פתרון יותר טוב.

<מרדכי בהירי דואני: דיבר עכשיו חמד עמאר, אני אחריו נראה - - -הוא דיבר דברים לעניין ואמר: 'חינוך תעבורתי, הכול מתחיל בחינוך'.

<מרדכי בהירי דואני: פעם מימנתם 40 מיליון שקל חינוך תעבורתי והיום ירדתם ל-18.

<מרדכי בהירי דואני: אתם מגיעים בקושי לשני שליש מהתלמידים בישראל ואתם רוצים להשפיע?

<מרדכי בהירי דואני: מה קורה עם הדברים האלה?

<מרדכי בהירי דואני: נכון, צריך כסף וצריך דרייב.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו כתושבים כאזרחים צריכים להחליט שאנחנו מתנהלים בבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו זה כולנו בחדר וזה לא ממחר, זה לא דיאטה.

<מרדכי בהירי דואני: עושים את זה מהיום, מעכשיו להבדיל מבית ספר ששם יש אפשרות למועד ב', אנחנו מכירים הרבה אנשים שמועד ב' הוא מקום אחר.

<מרדכי בהירי דואני: אני מבטיח לך, אני כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, לא באתי בשביל לוותר, לא באתי בשביל להשלים ולא באתי בשביל להפנים.

<מרדכי בהירי דואני: דווקא פה אני אגיד לכם על פרויקט מאוד מדהים שאנחנו מבצעים היום וזה נקרא "אכיפה אזרחית, אכיפת אמונים" – פיתחנו טכנולוגיה, היא נורא נורא פשוטה, שמחברת בין מתנדבי הרשות עם טלפון בשמשה הקדמית בלי נגיעה, הכול בדיבור שמצלם עבירות תנועה.

<מרדכי בהירי דואני: המעבר בין הצילום למרכז סינון ברשות למשטרה הוא נורא מהיר.

<מרדכי בהירי דואני: הפיילוט כבר עובד והמטרה נורא פשוטה.

<מרדכי בהירי דואני: כולנו נתקלנו באותו אחד, הוא גנב את הרמזור, הוא גנב את הפס והוא לא עצר לילד.

<מרדכי בהירי דואני: המטרה היא באמת להוקיע את זה החוצה.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו מאמינים שזה אחד הפתרונות.

<מרדכי בהירי דואני: יחד עם זה פתרון קטן – החינוך וההסברה – זה למעשה המהלך הגדול.

<מרדכי בהירי דואני: יש את הקמפיין שכולם אומרים שהוא המוצלח בישראל משנת 1974 של פרחי הבר.

<מרדכי בהירי דואני: אני כבר לא קוטף פרחי בר, אף אחד לא קוטף, זה הקמפיין הכי שהצליח.

<מרדכי בהירי דואני: אני שואף לקמפיין כזה בדיוק.

<מרדכי בהירי דואני: אנחנו חודרים, יש ירידה בכמות בני הנוער ששותים ונוהגים, יש עלייה בכמות החוגרים חגורת בטיחות, אבל נכון לבוקר עדיין יש 300 הרוגים בכבישים.

<מרדכי בהירי דואני: מעבר למספרים שמסרו לנו פה יש מאחורי כל מספר משפחה.

<מרדכי בהירי דואני: אני אסיים בקצרה, לפני שנה בדיוק הייתי בטקס הזיכרון להרוגי תאונות הדרכים בישראל.

<מרדכי בהירי דואני: ישבתי ועלתה המנחה ואמרה שאנחנו יוצאים בבוקר לעבודה ויכול להיות שנחזור בלילה ויפלו עלינו השמיים.

<מרדכי בהירי דואני: אז עלתה משפחה מדרום אמריקה להדליק נר זיכרון לבת שלהם, האבא לא הסתכל על הקהל, הוא הסתכל בסך הכול על התמונה של הבת שלו ועמד עם הגב לקהל והסתכל, והסתכל והסתכל.

<מרדכי בהירי דואני: אז הבנתי שנפלו עליו השמיים.

<מרדכי בהירי דואני: כשחזרתי הביתה נכנסתי לאותם חדרים בבית שלי כדי לראות שעליו השמיים נפלו, מאותו רגע זה מה שמוליך אותי.

<מרדכי בהירי דואני: אני לא רוצה להסביר את ההרוג הבא, אני רוצה למנוע אותו וזו המטרה של הרשות.

<מרדכי בהירי דואני: תכף יציג אסף, חוקר בכיר, את הנתונים שאנחנו רואים ואיך אנחנו מציעים לטפל בזה ומה אנחנו עושים עד היום.

<מרדכי בהירי דואני: אבל יש לי בקשה אחת, בואו נמשיך כל יום כאילו זה יום בטיחות בדרכים ולא נשכח את זה ושזה לא יעבור על ידנו.

<מרדכי בהירי דואני: זו הבקשה שלי כאזרח וכמובן כמנכ"ל הרשות לבטיחות בדרכים.

<מרדכי בהירי דואני: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: אני אוסיף על דברייך.

יפעת שאשא ביטון: אתה שם את התמונה ברכב, אני חייבת לציין שבמסגרת החינוך התעבורתי לילדים ביסודי הבת שלי הביאה תמונה שלה שמאחוריה כתוב 'אימא, כשנוהגים לא מסמסים' – לא כי אני מסמסת, כנראה זה חלק מהדברים.

יפעת שאשא ביטון: זה תלוי ברכב עם התמונה שלה ואי אפשר לפספס את זה כשאתה נכנס וכשאתה נוהג.

יפעת שאשא ביטון: אין ספק שזה חזק.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה עושה לנו את זה ומי שהתמונה יכולה לעזור אז קדימה.

יפעת שאשא ביטון: ברכב אנחנו צריכים לשמור על עצמנו בשבילם, ועליהם בשבילנו.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו שני ילדים קטנים וחמודים, אי אפשר להתעלם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת חמד עמאר.

אורי מקלב: ביום בטיחות בדרכים אנחנו מציינים כמה וכמה ימים בכנסת, אבל אין ספק שליום בטיחות בדרכים יש חשיבות מיוחדת מכמה היבטים.

אורי מקלב: קודם כל אלו דברים חשובים, זה שאלת חיים וזה אחרת מקידום עסקים קטנים.

אורי מקלב: הכול חשוב, אבל בכל אופן אני אומר שיש פרופורציות בין הדברים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שגם בטיחות בדרכים החלק של המודעות, החלק של ההסברה, לחלק שמציפים את העניין – יש לזה חשיבות והשפעה מאוד מכרעת בדברים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה גם כלפי עצמנו.

אורי מקלב: כל נהיגה שלנו יכולה להיות ככה והיא יכולה להיות אחרת, זה לא רק שני נהגים.

אורי מקלב: גם אותו נהג הוא פעם ככה ופעם ככה.

אורי מקלב: כשיש תמונה ושנזכרים, כשרואים וששומעים אז מתחזקים.

אורי מקלב: הדברים האלה הם הדברים האמתיים שצריכים כל הזמן לעורר אותם ולחזק אותם.

אורי מקלב: יום בטיחות בדרכים הוא בכלל יום מבורך, הוא יום שאנחנו יכולים לחזק ולקדם דברים הכי חשובים, מבחינת שאלת חיים הם הכי חשובים לנו ובדגש על ילדים בוודאי ובוודאי.

אורי מקלב: למה אני אומר 'דגש על ילדים'?

אורי מקלב: מכיוון שלילדים, בחלק מתאונות הדרכים, אלו דברים שהיה אפשר למנוע, זה חסר במועדות, לא תמיד, לפעמים תופסים על מהירות ולפעמים יכולה לצאת תאונה.

אורי מקלב: אצל ילדים זה חלק בגלל שהם פחות בולטים, דברים שהם לא יודעים, מפגעים שיש במקומות רבים שהם הגורמים לכך.

אורי מקלב: לכן חלק מהפגיעה בילדים כפי שהזכיר חמד עמאר, אני באמת רוצה לציין את המסירות שלו, את העקביות שלו בנושא הזה.

אורי מקלב: זו לא הקדנציה הראשונה שהוא מתעסק בזה, אני שותף אתו כמה קדנציות, קדנציה שלישית.

אורי מקלב: תמיד הוא שם את הנושא של בטיחות בדרכים ושל תאונת הדרכים כדגל, הוא מניף אותו ופועל בעניין הזה.

אורי מקלב: הוא הביא לדוגמה את תאונות חצר.

אורי מקלב: זו תאונה שהילד משחק בחצר הפרטית שלו, בסביבה שלכאורה היא כי בטוחה, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים להיזהר מלשלוח את הילד למטה, אבל אתה מדבר על החצר שלך, לא אבא רוצה ולא הילד.

אורי מקלב: כאן צריך פעילות הסברתית.

אורי מקלב: אני אביא לכם עוד דוגמה לקיבעון מחשבתי וחוסר אכפתיות.

אורי מקלב: הצעת חוק ששנינו מנסים לקדם כבר שש-שבע-שמונה שנים – חיישני רברס שבה תקן מחייב מכוניות שמייבאים אותן לארץ, מכוניות חדשות, עדיין זה 4X4 או רכבים אחרים, לחייב אותם בחיישן רברס.

אורי מקלב: חבר הכנסת חמד עמאר אומר 'לא רק חיישן רברס גם חיישן מקדימה'.

אורי מקלב: כמו שהוא מספר תמיד על הנס שקרה לו, הרכב שלך שהוא רכב גדול, שבשנייה האחרונה הוא ראה ילד שהיה והוא לא ראה אותו קודם.

אורי מקלב: למה זה לא מתקדם?

אורי מקלב: – העלות של זה היא עלות מינורית ממש.

אורי מקלב: זו שאלה של 150-200 שקל, 120, זה נבלע, בתוך עלות הרכב ובכלל אין לה משמעות.

אורי מקלב: אין תקינה - - -

יפעת שאשא ביטון: במרבית הרכבים היום לא קיים בהם חיישן רברס?

אורי מקלב: אין חיוב להתקין חיישני רברס.

חמד עמאר: הם מגיעים עם חיישנים, אבל אין תקינה ולכן לא מאשרים את זה בחוק במדינת ישראל.

אורי מקלב: דהיינו, מי שרוצה מביא ומי שלא לא מביא.

אורי מקלב: יש חברה שנותנת את זה כצ'ופר ויש חברות ליסינג שנותנות.

אורי מקלב: אנחנו בכנסת קיבלנו את זה, חברת הליסינג שלנו נתנה לנו תוספת.

אורי מקלב: אין חובה לייבא רכב עם חיישני רברס.

אורי מקלב: <קריאה:> זה עם כל המכשירים למניעת שכיחת ילדים ברכב.

אורי מקלב: <קריאה:> לזה יש כבר תקן.

אורי מקלב: וזה גם חלק מהדברים שאנחנו הרבה שנים נסחבים וגוררים רגלים.

אורי מקלב: בארץ, למה קורה ששוכחים ילד ברכב אני לא יודע.

אורי מקלב: אנשים עסוקים, אנשים מדברים הרבה בטלפון וזה לא משנה.

אורי מקלב: אחוז הילדים גבוה, אבל עדיין עדים כל הזמן בין בחורף ובין - - -

יפעת שאשא ביטון: מה בעצם מונע את קידום החוק?

אורי מקלב: קידום החוק, משום שמשרד התחבורה מתנגד ואומר שעדיין אין תקינה לזה, אבל בא ואומר: 'אבל אם אני אתן'.

אורי מקלב: הרי יש חברות מייבאות, מייצרות.

אורי מקלב: ניתן לחברות, אנחנו לא מתערבים בזמן, יש חברות אירופאיות או חברות אחרות יפניות שמייבאים.

אורי מקלב: אני מניח שכמו כל דבר שהם מחויבים לשים עם תקן, כמו שאני סומך שהברקסים שלהם טובים.

אורי מקלב: אבל אם אין תקינה, במקרה אם יהיה משהו ומישהו יתבע אותו והחיישן לא היה מספיק בסדר והוא סמך עלינו.

אורי מקלב: כל מיני תשובות מתחמקות שמסירות אחריות ולא רואים לנגד עיניהם את התוצאות.

אורי מקלב: כמה ילדים נהרגו בתאונות חצר?

אורי מקלב: אתה אמרת 15 בשנה שעברה.

אורי מקלב: 15 ילדים, 15 ילדים.

אורי מקלב: 15 ילדים נהרגו בשנה! זה לא צריך לזעזע?

אורי מקלב: דבר כזה צריך לצמרר והם עדיין עסוקים ולא שנה אחת, עסוקים עם התקינה ועם מכון התקנים ניסו להרים את הנושא הזה.

אורי מקלב: עדיין ביום הזה אנחנו נמצאים באותו מקום ואני לא רואה שזה מתקדם.

אורי מקלב: דוגמה שמציפה כמה דברים.

אורי מקלב: אנחנו רואים שאולי גם האופניים החשמליים גורמים לתאונות כאלה ואחרות, מה שנחשב לתאונות ילדים.

אורי מקלב: לכן אחד הדברים שאנחנו יכולים, אנחנו חייבים להגדיל את התקציב של הרשות הלאומית.

אורי מקלב: הם ידעו והם עושים ואנחנו מרוצים ממה שהם עושים.

אורי מקלב: אין לי ספק שכל הרחבה של תקציב תביא תוצאות מבורכות יותר.

אורי מקלב: הנושא של החינוך הוא נושא מהותי מאוד אצל הילדים ולא רק לזמן עכשיו.

אורי מקלב: ילד שמתחנך עכשיו גם כשהוא גדל זה משפיע עליו.

אורי מקלב: אנחנו ראינו שתרבות הנהיגה היא חשובה וצריך להטמיע את זה.

אורי מקלב: את זה עושים בגיל שמחנכים אותם ולא בגיל אחר שאז אנחנו לא יכולים.

אורי מקלב: יש דברים שהם באמת אבסורדים.

אורי מקלב: הזכרתי את זה יחד עם תמר באיזו ועדה, אנחנו מאוד מעודדים לנסוע באופניים, אנחנו חושבים שזה נכון ויכול להיות שאנחנו מתווכחים אם צריך לחייב קסדה או לא צריך לחייב קסדה.

אורי מקלב: כל אחד מסיבותיו, מי שרוצה לעודד נסיעה באופניים אומר שאם נחייב בקסדה זה יגביל את הנגישות או את הזמינות של האופניים.

אורי מקלב: אומר אדם 'אם אני עולה על אופניים ואני צריך גם קסדה אז זה ---'.

אורי מקלב: בסופו של דבר עשינו פשרה – ילד צריך קסדה ומבוגר לא צריך קסדה.

אורי מקלב: דהיינו, אם אבא מרכיב את הילד שלו והם נוסעים ביחד על אותם אופניים, האבא לא צריך והילד כן צריך.

אורי מקלב: זה מה שאמר חמד, איזה חינוך זה, איזה חינוך יש לנו.

אורי מקלב: בסיס החינוך הוא הדוגמה האישית.

אורי מקלב: אנחנו יודעים - - -

<קריאה: אני מכיר את החוק הזה ואני יודע למה לא קידמו את החוק.

<קריאה: זה פוליטי.

אורי מקלב: אני רוצה להסתכל מעל זה, לא רק החוק ואיך אנחנו רואים מהם הצרכים אלא איך נראה חוק במדינת ישראל.

אורי מקלב: איך אנחנו מחנכים את הילדים שלי מותר ולך אסור.

אורי מקלב: לכן יש הרבה דברים שאפשר בתקציב: לשפר את התשתיות, לשפר את ההסברה, למנוע מפגעים והדבר.

אורי מקלב: אני רוצה לסיים עם מה שאמר המנכ"ל, אם היה לנו תקציב יותר גדול היינו מביאים הורים שנפגעו, שחרב עליהם עולמם ולא רק הורים שחרב עליהם עולמם אלא נהגים שחרב עליהם עולמם כשהם פגעו.

אורי מקלב: לא רק הורה, קל וחומר גם נהגים.

אורי מקלב: אם היו יודעים מה אחר כך כשהוא פגע בילד ואפילו איך אנשים נראים אחר כך, הם לא אותם אנשים.

אורי מקלב: גם זה יכול לעשות שינוי.

אורי מקלב: במקרה הזה אנחנו הולכים על שאלת כסף, אנחנו באמת חושבים שזה חשוב מאוד.

אורי מקלב: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אורי מקבל.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת תמר זנדברג בבקשה.

תמר זנדברג: תודה רבה ואני ממש מתנצלת, אני הולכת לנהל ישיבה שאני עומדת בראשה, אבל בכל זאת מפאת חשיבות הנושא היה לי מאוד חשוב לבוא כדי לעלות נושא שמשום מה לא בדיון הזה, לא בנייר הזה ולצערי לא בשום דיון שקשור לבטיחות בדרכים – הוא לא עולה למרות שהדברים מאוד מאוד קשורים – זו קריאה לפעולה גם לכם ברשות וגם לשאר הארגונים וזה הנושא של עידוד תחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: חברות וחברים יש כאן נתונים על הרג בתאונות דרכים.

תמר זנדברג: המספרים הם בין 300 ל-400 הרוגים בשנה מתוכם 10% ילדים.

תמר זנדברג: רובם הולכי רגל.

תמר זנדברג: אני יכולה אפילו להוסיף לזה, זה לא מופיע פה ואני יודעת את הנתון הזה, רובם הולכי רגל במעברי חצייה – זה הצד של ההרוגים.

תמר זנדברג: מהצד של הפוגע, הפוגעים הם רכבים פרטיים.

תמר זנדברג: אנחנו יודעים שיש מידה רבה של תחליפיות בין רכב פרטי ותחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: כלומר, ככל שנעודד את המעבר מתלות כמעט מוחלטת היום, של מי שיכול להרשות לעצמו בלבד, ברכב הפרטי ונעודד מעבר לרכבת, לתחבורה ציבורית ולאמצעים חליפיים נוכל להציל חיים.

תמר זנדברג: עכשיו, הדברים האלה הם נכונים: צריך לשפר את הבטיחות ואת הזהירות ואת ההסברה ואת כל זה, אבל מרכיב משמעותי הוא עידוד תחבורה ציבורית.

תמר זנדברג: גם אורי מקלב וגם אני הקמנו שדולה לעידוד התחבורה הציבורית בין היתר מהסיבות: זה טוב למניעת פקקים, לזיהום, לעירוניות ולהרבה דברים, אבל זה גם טוב להפחתת מספר ההרוגים בתאונות דרכים.

תמר זנדברג: אני רוצה לקרוא לכם הרשות ביחד עם ארגונים אחרים החוץ פרלמנטריים שיש כאן, לשתף אתנו פעולה בנושא כדי להטמיע יותר את השיח הזה.

תמר זנדברג: אני חושבת שחסרים לנו נתונים ואם אתם יכולים, יש לכם מחקר או לבדוק את זה, כמה אנחנו צריכים להשקיע ובמה על מנת להביא גם להפחתת תאונות דרכים, כדי שאותם רכבים שפוגעים שהשימוש בהם פשוט יפחת והנשואה תפחת.

תמר זנדברג: שוב, מעבר לכל היתרונות זה גם יכול להציל חיים.

תמר זנדברג: לצערי לא מספיק לומר.

תמר זנדברג: כאילו אנחנו מנהלים את תחום התחבורה הציבורית ותחום הבטיחות בדרכים כאילו בנפרד – יש קשר עז בין השניים.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את היום הזה לקרוא לפעולה גם את הכנסת, גם את הרשויות ולהדק את הקשר קודם כל בתחום הידע.

תמר זנדברג: שאנחנו נדע מה צריך להשקיע ומה צריך לעשות כדי לעשות את זה.

תמר זנדברג: דבר שני בעשייה.

תמר זנדברג: תודה.

<מרדכי בהירי דואני: אם אפשר רק להשיב.

<מרדכי בהירי דואני: א', אנחנו מבצעים קמפיינים על שימוש בתחבורה ציבורית בשעות הלילה.

<מרדכי בהירי דואני: אכן זה לא מספיק ולכן אני חושב שהקריאה שלך היא נכונה.

<מרדכי בהירי דואני: אני מנחה אתכם ברשות הלאומית עכשיו לעשות קמפיין, אני אומר פירוש שנורא פשוט לעודד תחבורה ציבורית מאלף ואחת סיבות.

<מרדכי בהירי דואני: זה נכון, נבצע את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מציע שאולי אורי מקלב ואני נעשה - - - < קריאה:> להנגיש במקומות שהיא לא מונגשת.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי, זה עולם שלם.

יפעת שאשא ביטון: זה עולם שלם, אבל הוא נוגע גם לתחום הפחתת התאונות הדרכים והפחתת ההרג.

יפעת שאשא ביטון: ברשותך, אנחנו ננצל לרגע את ההזדמנות ואת הפרוטוקול, אנחנו נפנה אליכם לאיזו פגישת עבודה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שחסר הרבה מאוד ידע בתחום הזה, איך הכי נכון לעשות, איפה להשקיע והמון המון דברים שאני מאוד חושבת שאתם יכולים להיות לעזר.

<מרדכי בהירי דואני: נשמח מאוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אורי מקלב: זה גורם להפחתת תאונות דרכים.

תמר זנדברג: עידוד תחבורה ציבורית כמניעת תאונות דרכים.

יפעת שאשא ביטון: איזה יופי שהוועדה שלי - - -אבל תמר אני רק רוצה להתייחס בקצרה, זה בסדר שאת עומדת, שאנחנו נתייחס לעניין תחבורה ציבורית בהקשר של הסעות ילדים שבדרך כלל מתקיימות באוטובוסים שמשרתים גם תחבורה ציבורית, מבחינת הבטיחות שלהם והכללים.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שהם לא סגורים עד הסוף ולא יושבים כמו שצריך בתוך המערכת.

תמר זנדברג: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אסף ואחריו גלית.

<אסף שרון: שמי אסף, אני מחטיבת המחקר והמידע של הרשות הלאומית.

<אסף שרון: הנתונים הוצגו קודם פחות או יותר באופן שהתכוונתי להציג.

<אסף שרון: אין לי הרבה מה להוסיף.

<אסף שרון: הבעיה ידועה, ברורה, היא הוצגה על ידי אנשים שבטח מתארים אותה טוב ממני.

<אסף שרון: אני רוצה לומר כמה מילים על הפעילות של הרשות.

<אסף שרון: הרשות פועלת כבר מזה שנים בכל התחום של ילדים, מגילאי 0 עד 14 ובכלל.

<אסף שרון: כאשר הפעילות מתרכזת בתחום החינוך, האכיפה והתשתיות וכמובן גם הסברה.

<אסף שרון: בתחום החינוך אנחנו כמובן עובדים מול אגף זה"ב (זהירות בדרכים) במשרד החינוך.

<אסף שרון: בנוסף מבוצע תקצוב וליווי הפעילות של 19 מרכזי הדרכה לבטיחות בדרכים שנועדו להדריך את הילדים, ד' עד ו, על כללי רכיבה בטוחה על אופניים.

<אסף שרון: זה בנושא רכיבה על אופניים.

<אסף שרון: מבוצעות הרבה פעולות שטח חינוכיות גם בתוך בית הספר וגם מחוץ לו.

<אסף שרון: חלקן פעילויות בקהילה, בבתי ספר, במתנ"סים, באירועי תרבות.

<אסף שרון: כאשר כל הזמן המטרה היא להעביר לאוכלוסייה מסרים בדבר בטיחות בדרכים, הלוך וחזור, הלוך וחזור.

<אסף שרון: בתחום ההסברה, הסברה מה שנקרא לאוכלוסייה הכללית – מבוצעת הסברה בנושא משתמשי הדרך הפגיעים.

<אסף שרון: זה לא רק ילדים, זה גם קשישים ובכלל.

<אסף שרון: ניתן לשמוע אותם כמובן באמצעי התקשורת, בשילוט חוצות, באינטרנט וכן הלאה.

<אסף שרון: בתחום האכיפה, לא הוזכר כאן נדמה לי, הרשות מפעילה ניידות בטיחות ברשויות מקומיות ברחבי הארץ.

<אסף שרון: זה פרויקט מאוד מעניין.

<אסף שרון: אלו ניידות שמפועלות על ידי פקחים עירוניים והקשר שלהם לנושא של חינוך הוא בחלק משעות היום הן מסתובבות בבוקר ובשעות הצהריים כשילדים יוצאים מבתי הספר, הן מסתובבות באזור בתי הספר.

<אסף שרון: בודקים מפגעי בטיחות, מבצעים פעילויות הסברה לילדים ולהורים.

<אסף שרון: זה נושא מעניין בפני עצמו.

<אסף שרון: בנושא של טיפול תשתתי, בהקשר לחינוך אני רוצה לציין כאן את סקר כשלי בטיחות במוסדות חינוך שמבוצע באופן תקופתי על ידי הרשות הלאומית.

<אסף שרון: הסקר מבוצע על ידי חטיבת המבצעים של הרשות וכולל סקירה של בתי ספר וסביבתם ברשויות המקומיות.

<אסף שרון: במסגרת הסקר האחרון שבוצע בין מרץ ליוני 2015 נסקרו 2,381 בתי ספר ולכל בית ספר ניתן איזה סטטוס מבחינה תשתיתית.

<אסף שרון: בעצם נמצא שב-40% מבתי הספר נדרש טיפול תשתיתי נקודתי כדוגמת: חידוש צבע במעברי חצייה, התקנת פסי האטה ליד מוסדות חינוך, סימון מקום הורדה והעלאת תלמידים וכו'.

<אסף שרון: ב-16% מבתי הספר, מדובר על 377 בתי ספר, נדרש טיפול מקיף בהסדרי הבטיחות.

<אסף שרון: כאן מדובר על פרויקטים של תשתיות.

<אסף שרון: הנושא הזה נדון מול הרשויות המקומיות, מול מטות הבטיחות ברשויות המקומיות - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לכם פיקוח ומעקב.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, אתם עושים סקר, אתם יודעים בדיוק היכן יש לקונות, אתם בקשר עם הרשות ועם המפקחים שהדברים קורים או שאתם רק מעבירים את המידע?

<אסף שרון: חטיבת המבצעים שלנו נמצאת בקשר מתמיד עם הרשויות המקומיות, מנהלי הבטיחות ברשויות המקומיות.

<אסף שרון: הם בעצם כמו איבר משותף עם הרשות ביחד.

<אסף שרון: נעשה כאן בעניין טיפול ארוך טווח.

<יניב יעקב: סליחה גברתי, אפשר הערה?

<יניב יעקב: אנחנו ביצענו סקר עם תוצאות דומות, אבל הבעיה המרכזית כמו שחבר הכנסת חמד עמאר ציין, לרשות אין את השיניים, היא לא יכולה לכפות את הטיפול באותם מפגעים.

<יניב יעקב: הם עושים את הסקר, הם מוצאים את המפגעים, אבל היא לא יכולה לחייב טיפול.

יפעת שאשא ביטון: היא לא צריכה לחייב.

יפעת שאשא ביטון: על איזה רשות אתה מדבר?

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על הרשות הלאומית.

יפעת שאשא ביטון: אני חשבתי שאתה מדבר על הרשות המוניציפאלית.

<אסף שרון: לא.

<אסף שרון: אני מדבר על הרשות הלאומית שנותנים לה לבצע סקר, אבל לא נותנים לה את הכלים לחייב את הטיפול.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה על ההערה.

<אסף שרון: הדבר האחרון שאני רוצה לומר בהקשר של הרשות הלאומית.

<אסף שרון: בשנה-שנתיים האחרונות התקבלה החלטה, החלטה טובה, לתגבר את כל מה שקשור למחקר, מידע ופיתוח ברשות הלאומית.

<אסף שרון: היום יש לנו חטיבת מחקר ומידע שמונה כעשרה חוקרים ועוזרי מחקר.

<אסף שרון: אנחנו עוסקים המון בכל מה שקשור למידע, בזיהוי גורמי סיכון, בללמוד מה קורה בחוץ לארץ ובפיתוח מודלים – זה דבר מאוד חשוב לשינוי התנהגותי ותודעתי ובסופו של דבר באוכלוסייה.

<אסף שרון: תודה.

<עמי רוטמן: לעניין הפעילות אם אפשר, עמי רוטמן היועץ המשפטי של הרשות.

<עמי רוטמן: בהמשך למה שחבר הכנסת חמד עמאר אמר, בעקבות העלייה בהיפגעות במגזר הערבי השנה שוב התחלנו בשיתוף עם ארגון בטרם בפרויקט שנועד להגיע לאלפי משפחות.

<עמי רוטמן: עד היום הודרכו למעלה מ-10,000 משפחות ביישובים הבדואים בדרום.

<עמי רוטמן: שם עיקר הבעיה.

<עמי רוטמן: אנחנו כבר רואים ירידה, שוב באחוזים היא גבוהה, מכ- 10 בשנה שעברה לכ- 5 השנה, נקווה שהמגמה תמשך.

מסעוד גנאים: אמרת יש ירידה?

<עמי רוטמן: יש ירידה חד-משמעית בעקבות ההסברה.

<עמי רוטמן: פעם שלישית שהפרויקט הזה רץ.

<עמי רוטמן: לראשונה הוא היה ב-2009 והייתה ירידה דרסטית.

<עמי רוטמן: אחרי זה בשנת 2012 עשו את זה בצפון ועכשיו עוד פעם בדרום.

<עמי רוטמן: כל פעם אחרי הפרויקט שהוא רץ רואים שיש ירידה.

יפעת שאשא ביטון: ציין את זה חבר הכנסת חמד עמאר קודם.

חמד עמאר: 64 ילדים נהרגו בתאונות חצר משנת 2007 ועד היום.

חמד עמאר: אנחנו הצענו את החוק בשנת 2009.

חמד עמאר: אולי אם היו מאשרים את החוק, אומרים תקינה, חוסר תקינה אנחנו לא מאשרים כי יש חוסר תקינה.

חמד עמאר: אולי יכולנו לחסוך הרבה חיי אדם שם.

חמד עמאר: אני אתן לך דוגמה על תקינה.

חמד עמאר: אני - - -

יפעת שאשא ביטון: חוזרים אחורה בדיון.

חמד עמאר: אני מתכוון למשהו אחר.

חמד עמאר: אני אתן לך דוגמה של אלכוהול אפס לנהגים צעירים שהם מעורבים הכי הרבה בתאונות דרכים במדינת ישראל.

חמד עמאר: חוקקתי את החוק לפני ארבע שנים - - <קריאה:> בדצמבר יהיה חמש שנים.

חמד עמאר: בדצמבר יהיה חמש שנים.

חמד עמאר: עד עכשיו אין אכיפה של החוק.

חמד עמאר: למה?

חמד עמאר: <קריאה:> יש להם בעיה טכנית ככל שאני יודע - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת, אנחנו רצים עם חקיקה חקיקה חקיקה, אבל בסוף מי בודק שהדברים קורים.

חמד עמאר: בגלל תקינה אין אכיפה.

חמד עמאר: אומרים 'אין תקינה עדיין'.

<גלית גלעד: אבל חשוב להבין שגם אמצעים טכנולוגיים בלי הסברה ושינוי תרבות והפנמה לא עושים, הם לא עושים.

<גלית גלעד: גם אם נבנה את הגדר ונחצה זה לא יעזור.

<גלית גלעד: יש הרבה דברים שצריך להפנים במערכת המשפחתית כדי לשמור על הילד.

יפעת שאשא ביטון: למעשה זכות הדיבור שלך כי את הבאה בתור.

יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת להמשיך את הדברים ולאחר מכן נשמע את התלמידה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה גלית.

<גלית גלעד: אני מודה לכם ואני חושבת שזה יום מאוד חשוב, אבל כמו תמיד אני מייצגת פה את הילדים.

<גלית גלעד: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא ואסטרטגי עם הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.

<גלית גלעד: כמו שעמי אמר הפרויקט הזה עובד ומוציא תוצאות.

<גלית גלעד: אנחנו ב"טרם" לא מודדים אחרי שנה, אנחנו מודדים אחרי תקופה מספיק נכונה לבצע הערכה ומדידה.

<גלית גלעד: חשוב לציין שהפרויקט הזה נעשה גם בסיוע של המטה להסדרת יישובי הבדואים בנגב של משרד החקלאות.

<גלית גלעד: יש פה הרמת מודעות מסיבית להבין שהילדים בנגב נפגעים וצריך לעשות מעשה.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת 'תקופה מספיק נכונה'.

יפעת שאשא ביטון: מה זה?

<גלית גלעד: לפחות בין שנתיים לשלוש כדי להבין ששינוי התרבות באמת הופנם ואכן התופעה הזאת ממשיכה ויש לנו מיעוט של היפגעות.

<גלית גלעד: בשנה שעברה היינו ב-15, השנה אנחנו בפחות מ-5, זה מעודד מאוד וזה אומר שאנחנו בכיוון הנכון.

<גלית גלעד: חשוב מאוד להגיד שלאור הנתונים שנתת שיש יותר חגירה ויש יותר התקדמות, אבל עדיין אנחנו רואים ירידה בעגינה בבוסטרים, אנחנו רואים שיש 70% של טעויות בעגינה של ילדים.

<גלית גלעד: אנחנו יצאנו, באמת בלי לכוון את התזמון, אבל ארגון בטרם סיים רק עכשיו מחקר שנקרא "זיהוי דפוסי תנועה והערכת סיכונים של ילדים הולכי רגל".

<גלית גלעד: אנחנו הבנו שהבעיה השנה היא הולכי רגל, הייתה עלייה משמעותית.

<גלית גלעד: ראינו דברים מדהים.

<גלית גלעד: קודם כל, הילדים מתפרצים.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים ש-22% מהתאונות הן התפרצות של ילדים לעומת מבוגרים שזה 8%.

<גלית גלעד: אנחנו רואים ש-40% מבני הנוער, 14 עד 18, לא עוצרים באדום.

<גלית גלעד: הם לא עוצרים באדום! אנחנו יודעים שאחד משמונה בני נוער, 14 עד 18, הם מוסחים.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים כבר על ידי מה, בעיקר על ידי מה.

<גלית גלעד: יש להם הסחי דעת שלא היה להם בעבר.

<גלית גלעד: אנחנו יודעים שבמעברי חצייה אין זכות קדימה לילדים למרות התקנה החדשה.

<גלית גלעד: למרות החקיקה החדשה הם לא מקבלים זכות קדימה.

<גלית גלעד: הכול סקר תצפיות שלנו.

<גלית גלעד: כמו שדיברנו עכשיו בוועדת חינוך, וזה מאוד מפתיע, במקום דוגמה חיובית ההורים נותנים דוגמה שלילית.

<גלית גלעד: הילד שאמור להבין מההורה כיצד לפעול מקבל ממנו דוגמה שלילית.

<גלית גלעד: הצענו גם על פי הסקר שלנו שגם אי השוויון בולט.

<גלית גלעד: ילדים ביישובים ממצב סוציו-אקונומי נמוך נפגעים יותר בתאונות דרכים.

<גלית גלעד: אנחנו גם הצלחנו לבדוק גם את הנושא של אופניים חשמליים וראינו שעצם העובדה שהם על אופניים חשמליים נותנת להם לגיטימציה יותר לעבור באור אדום והם גם לא מסתכלים ימינה ושמאלה.

<גלית גלעד: בסופו של דבר כפי שאנחנו תמיד אומרים, חלק מהעבודה היא אמצעים טכנולוגיים, חלק מהעבודה היא הכשרת אנשי מקצוע ולתגבר את מערך החינוך לנושא הזה וחלק מהעבודה היא לפנות להורים בהסברה מסיבית.

<גלית גלעד: אין כמוך יודעת, את מובילה את התכנית הלאומית לבטיחות לאומית, שחלק נכבד ממנה זה לתגבר את התקציבים של משרדי הממשלה כדי שהם יפעלו בנושא.

<גלית גלעד: זהו, אני מאחלת לכולנו בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גלית.

<אלמוג בן משה: אני אלמוג בן משה, מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אלמוג בן משה: חשוב לי באמת לדבר על עניין ההסברה, של חינוך.

<אלמוג בן משה: דיברו קודם על קמפיין שהיה בשנות ה-70 על "צא לנוף אך אל תקטוף".

<אלמוג בן משה: אני נולדתי בשנת 1998 ואני יודעת את זה והיום כשאני אצא לטבע אני לא אקטוף פרחי בר.

<אלמוג בן משה: זה בדיוק המצב שאנחנו רוצים ליצור כאן בעתיד מבחינת בטיחות בדרכים ולפחות איך אני רואה את זה.

<אלמוג בן משה: בעצם יש לנו כאן את הילדים שהם הולכים להיות בני הנוער, קודם כל הם כבר עכשיו הולכי הרגל, מי משתמש בתחבורה הציבורית, מי שככה מעורב בכמות מאוד גדולה בתאונות הדרכים וגם את הנהגים הצעירים.

<אלמוג בן משה: בעצם מי שככה יהיו בעתיד הנהגים שבאמת ישלטו על הכביש והם הנהגים הצעירים.

<אלמוג בן משה: יש לנו כאן את הגישה אליהם לא באמצעות קמפיינים, אגב זה מאוד מאוד חשוב הקמפיין של "צא אל הנוף אך אל תקטוף", זה דבר מאוד חשוב.

<אלמוג בן משה: אני חושבת שהדוגמה לזה זה "אם שותים לא נוהגים".

<אלמוג בן משה: זה משהו שאני יכולה בתור בת נוער, בתור חברים שלי שיוצאים למסיבות אז אני אבוא עם האוטו אבל לא אוכל לשתות ואז מה אעשה?

<אלמוג בן משה: מתחילים לחשב את זה בראש 'ניקח קווי לילה ואיך נחזור ומי לא ישתה'.

<אלמוג בן משה: באמת זה איזה טאבו שאם שותים באמת לא נוהגים, לא עושים את הדבר הזה.

<אלמוג בן משה: אני אומרת שקמפיינים זה דבר מאוד מאוד חשוב ומשמעותי ובעל יכולת השפעה אדירה, אבל יש לנו כאן גישה להושיב חבורה של נהגים צעירים בכיתה ולהסביר להם על החשיבות של איך לנהוג בצורה נכונה, תרבות נהיגה, איך בעצם לשמור על החוקים.

<אלמוג בן משה: האידיאל מבחינתנו, שבעצם כך יהיה בעתיד.

<אלמוג בן משה: עכשיו יש את שיעורי חינוך תעבורתי, יש את שיעורי זה"ב שאני חוויתי כילדה בבית הספר ועכשיו אני חווה בתיכון - -

יפעת שאשא ביטון: את מרגישה שהם משמעותיים?

<אלמוג בן משה: זה בדיוק מה שרציתי להגיד.

<אלמוג בן משה: יש פוטנציאל אדיר כי התלמידים מאוד מאוד מגלים עניין עכשיו עם הטסטים והתיאוריה.

<אלמוג בן משה: זה משהו שהוא נורא נורא ביום-יום שלנו, אבל איך שהוא מרגיש שהנושא קצת מתפספס, כי בעצם אנחנו נורא נורא מגלים את העניין, אבל זה שיעור אחד בשבוע וזה ככה לא לבגרות.

<אלמוג בן משה: זה קצת מאבד - - -

יפעת שאשא ביטון: את אומרת שזה לא מספיק.

<אלמוג בן משה: בדיוק.

<אלמוג בן משה: זה קצת מאבד מהרצינות, מהחשיבות למרות שכן יש את העניין וכן יש את הבסיס אצל בני הנוער לבוא ולשמוע ולהבין.

<אלמוג בן משה: אם אנחנו הולכים לאכיפה בסופו של דבר אף אחד לא רוצה לקבל דוח או אף אחד רוצה להיפגע.

<אלמוג בן משה: זה בעצם הנושא של ההסברה בתוך הכיתות, בתוך בתי הספר – הוא חשוב ומשמעותי.

<אלמוג בן משה: בטיחות בדרכים זה נושא שהוא נשמע ככה, מדברים עליו בבית הספר פה ושם, הוא נשמע קצת חרוש, אבל ברגע שבאמת הופכים את זה למשהו שהוא יום-יומי כמו שיעורי החינוך התעבורתי.

<אלמוג בן משה: עכשיו בגילאים שלנו של הטסטים והתיאוריות זה כל כך - - -

יפעת שאשא ביטון: זה רלוונטי בעצם.

<אלמוג בן משה: בדיוק.

<אלמוג בן משה: זה הופך את זה לנושא רלוונטי, זה כל כך מגלה את העניין.

<אלמוג בן משה: לגבי החלק של המשפחה בתוך זה.

<אלמוג בן משה: אני אוכל לספר, את דיברת על הסחות כשחוצים את הכביש, אח שלי התחיל עכשיו לחזור מבית הספר לבד והוא מדבר עם האימא שלי כל יום כשהוא חוזר.

<אלמוג בן משה: כל פעם שהוא מגיע לרמזור הוא אומר לה: 'אימא אני צריך לנתק, אני עובר את הרמזור'.

<אלמוג בן משה: זה בדיוק זה, הוא לא מוכן לעבור את הכביש כשהוא מדבר בטלפון, הוא מפחד מזה נורא.

<אלמוג בן משה: זה בדיוק איזו הטמעה בתוך - - -

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד, מצאנו שחקן לקמפיין.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

<אלמוג בן משה: הוא ממש לא מוכן.

<אלמוג בן משה: הוא לא מוכן.

<אלמוג בן משה: הוא באמצע סיפור על מה שקרה לו בכיתה והוא לא מוכן לחצות בכביש כשהוא מדבר בטלפון.

<אלמוג בן משה: או שהוא יסיים את השיחה או שהוא יחצה.

<אלמוג בן משה: זה באמת משהו שהוא הטמעה והוא משהו שהוא אפשרי גם כן דרך בית הספר, שיעורי הזה"ב שהם מקבלים בבית הספר וגם דרך התא המשפחתי שזה משהו ששמים עליו מאוד דגש.

<אלמוג בן משה: לגבי התחבורה הציבורית, ככה, בני נוער זה אחד מהחלקים המרכזיים באוכלוסייה שמשתמש בתחבורה הציבורית מחסור בררה, אבל באמת זה המצב.

<אלמוג בן משה: ברגע שאנחנו רוצים בעצם שבעתיד נשתמש בתחבורה הציבורית, שכמה שיותר חלקים מהאוכלוסייה ישתמשו בתחבורה הציבורית ושזה לא יהיה, נקרא לזה מאכזב, מאיים, לא נעים.

<אלמוג בן משה: שלא נחכה שיהיה לנו רישיון וניסע כבר באוטו משלנו.

<אלמוג בן משה: זה משהו שהוא בעצם קשור לכל נושא איכות התחבורה הציבורית בישראל.

<אלמוג בן משה: זה משהו שדובר כאן בין אם זה נגישות.

<אלמוג בן משה: בינינו, לא באמת אפשר להגיע ממקום למקום רק בתחבורה ציבורית ויש המון הליכה ברגל, מוניות ספיישל - - -

יפעת שאשא ביטון: הליכה ברגל זה גם בריא אם עושים את זה בטוח.

<אלמוג בן משה: בכמות מסוימת ובטיימינג מסוים.

חמד עמאר: תלוי איפה.

חמד עמאר: לא באמצע הכביש.

<אלמוג בן משה: כן, יש תחנות אוטובוס שהן באמצע הכביש ורוצים להגיע.

<אלמוג בן משה: גם במערכת החינוך לעודד את השימוש בתחבורה הציבורית וגם את התחבורה הציבורית לנגיש יותר ובפרט לבני הנוער ולתלמידים בין אם זה מבחינת מחירים, ובין אם זה מבחינת, ממש נגישות פיסית וגם לעלות את האיכות של התחבורה במדינת ישראל שזה משהו מאוד חשוב.

<אלמוג בן משה: זהו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אורי מקלב: יש כאן נציגות של משרד החינוך?

אורי מקלב: כדאי שנשמע את העניין של זה"ב.

יפעת שאשא ביטון: את העניין של החינוך אני עוד רוצה לבחון ואת הנושא של בטיחות - - -

אורי מקלב: זה לא כל כך מרתק.

אורי מקלב: השיעורים האלה ניתנים, אבל נעשים משהו שהוא לא מהותי - - -

יפעת שאשא ביטון: הם לא מספיקים.

אורי מקלב: אני סיפרתי השבוע בוועדה כשדיברנו על האופניים החשמליים, הייתי באירופה וראיתי קבוצה של ילדים עם מורה שיוצאים עם האופניים ביחד.

אורי מקלב: היה לימוד לימוד, ראית שהילדים כולם מרותקים, עצרו את התנועה, הם היו חלק המרכזי בכביש.

אורי מקלב: הם למדו עכשיו את השיעור ברכיבה על אופניים, שיעור של ללמוד תמרורים.

אורי מקלב: אני עצרתי וצילמתי את זה, בארץ לא ראיתי את זה וזה סימן שזה לא קורה בארץ.

יפעת שאשא ביטון: היא אמרה יפה, תהפכו את זה רלוונטי.

אורי מקלב: מרתק ומיוחד כפי שהם לוקחים מורה מיומן עם כל המדים שלו והליווי.

אורי מקלב: היה טקס שלם שהם למדו ובואו ועצרו את התנועה בשבילם.

אורי מקלב: זה היה שיעור שיעור שבוודאי כולם השתתפו בו.

אורי מקלב: ראית את הרצינות של ההשתתפות.

אורי מקלב: זה שיעור אמתי שמחנך אותך.

יפעת שאשא ביטון: אם כן אני חייבת לומר שיש בתי ספר, לפחות בסביבה הטבעית שלי יש גן ובית ספר, שיצרו סביבה שמדמה בעצם את הרחוב והם מתאמנים שם גם בחצייה של כביש, גם ברכיבה בטוחה על אופניים.

יפעת שאשא ביטון: יש שם רמזורים, הכול בדמה.

יפעת שאשא ביטון: הם לקחו שטח בתוך בית הספר או ברחבת הגן.

יפעת שאשא ביטון: כן, הם עושים שם התנסות וזה לא פעם בשבוע כי זה חלק אינטגרלי משגרה.

יפעת שאשא ביטון: מדהים לראות ואני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת גנאים וחברת הכנסת עאידה שהצטרפה אלינו.

מסעוד גנאים: בקצרה, אני לא אאריך.

מסעוד גנאים: אני חושב שהנושא שאנחנו נדרשים אליו הוא מאוד כאוב ומאוד חמור.

מסעוד גנאים: כוונתי עניין ההיפגעות של ילדים.

מסעוד גנאים: אין ספק, לפי כן הנתונים עד עכשיו ולמרות שאולי יש ירידה, אחוז ההיפגעות הילדים הערבים היא גבוה.

מסעוד גנאים: ב-2014 אני רואה שיש 60% הרוגים, 45% מהפצועים ובמיוחד במה שמכונה 'תאונות החצר' שבדרך כלל זה על ידי קרוב משפחה או השכונה.

מסעוד גנאים: זה הכואב יותר, כואב יותר גם.

מסעוד גנאים: נכון אמרנו עניין התשתיות, את כל הדברים האלה צריך לעשות, אבל הדבר הקריטי והעיקרי זה העניין של המודעות, של ההסברה ושל החינוך משום שבסוף החינוך לחיים בטוחים יותר וזהירים הוא שמציל חיים.

מסעוד גנאים: אנחנו פה בכנסת, אמרתי כמה פעמים, כפוליטיקאים אנחנו לא רק עוסקים בעמדות פוליטיות.

מסעוד גנאים: אנחנו גם עוסקים בהצלת חיי אדם וזה חשוב וזו המדרגה הראשונה.

מסעוד גנאים: זה החשוב ביותר דרך הכלים הפרלמנטרים שיש לנו, דרך הלחצים, דרך תקציבים משום שבסוף גם אם אנחנו רוצים לעלות את המודעות.

מסעוד גנאים: אני מודע לעשייה המאוד חשובה של ב"טרם" של הרשות, של כולם, בסוף צריך תקציבים, צריך משאבים, צריך תכניות וגם בסוף צריך מי שיאכוף כדי ליישם את התכניות האלה.

מסעוד גנאים: ככל שיש לנו את כל התכניות האלה, יש לנו גם את שיתוף הפעולה של הרשויות ושל ההורים ושל משרד התחבורה, משרד החינוך וכל המשרדים הרלוונטיים.

מסעוד גנאים: נדמה לי שהרבה דיברנו על התכנית הלאומית ה-היא, אני לא יודע מה יושם.

יפעת שאשא ביטון: זאת שעוד תהייה.

מסעוד גנאים: היא אמורה להיות כבר, אבל אני לא יודע עד מתי אנחנו נדבר על התכנית הזאת.

מסעוד גנאים: אני חושב שצריך להתרכז ולהשקיע בעניין של החינוך ושל המודעות כדי שבאמת את כל הסטטיסטיקות המדממות האלה לפחות נפחית אותן.

מסעוד גנאים: אני לא רואה שיש סיכוי שנעלים אותן, לא נראה אותן, אבל לפחות נחסוך בחיי אדם.

מסעוד גנאים: תודה גברתי יושבת הראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק חייבת במאמר מוסגר, אני חושבת שיצא לי להגיד את זה בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: נכון שצריך כספים ודיברו פה על תקציב הרשות שקטן ושבעצם יקטן גם בתקציב הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לזה בסיכום, אבל בסוף בסוף אני לא רוצה לזרוק את האחריות על תקציב כזה או אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שמה שאנחנו יכולים לעשות ברמת המודעות שלנו כמבוגרים הוא הרבה יותר חשוב, הרבה יותר משמעותי אפילו מאמצעים טכנולוגים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על חיישני רברס, אני רוצה שהחיישנים שלנו כהורים שיוצאים מהבית, מניעים את הרכב, עושים רברס – שיהיה לנו בראש שאולי מישהו יכול להיות מאחור ושנהייה הרבה יותר ערניים ומודעים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים, זה חשוב מאוד.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עאידה בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת מהתחלה, כי בשעה 11:00 אני אמורה להתחיל את הוועדה שלי.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי לי לנכון כי הנושא הזה חשוב לי גם כדי להגיע ולהגיד את דעתי.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטרפת למה שאמר חבר הכנסת גנאים בעניין של כמה הנושא הזה כאוב ועד כמה כל זמן שאנחנו קמים בבוקר ושומעים על איזה תינוק ובמיוחד באוכלוסייה הערבית שנדרס על ידי האבא, נדרס על ידי הדוד, נדרס לא יודעת על ידי מי.

עאידה תומא סלימאן: ברוב המקרים זה קורה ככה, או במעורבות של ילדים בתאונות דרכים ואז מתברר שכל העניין הוא של לחגור אותם ולהושיב אותם בצורה נכונה.

עאידה תומא סלימאן: זה כואב ולא כואב פחות כאשר ילדים נפגעים באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: כלומר לא רק באוכלוסייה הערבית.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שאחוז ההרוגים הוא כל כך גבוה זה מראה - - - <קריאה:> במיוחד בדרום.

עאידה תומא סלימאן: במיוחד בדרום ולזה רציתי להתייחס.

עאידה תומא סלימאן: נכון, צריך לעלות את המודעות וצריך לעבוד על זה.

עאידה תומא סלימאן: אולי צריך להתחיל באיזה מבצע שברשויות המקומיות, יומיים, שפעם יעשו מבצע של יומיים להסתובב עם הדרכה מיוחדת.

עאידה תומא סלימאן: שהפקחים יסתובבו בשכונות ולהצביע על כל מקום שהוא יכול להיות באמת בעייתי ומסוכן לילדים, כולל חצרות בתים איפה שהחנייה צמודה למקום שהילדים משחקים בו ולהציע.

<גלית גלעד: זה מה שנעשה היום.

<גלית גלעד: בשנה הבאה זה יהיה כבר בשישה יישובים בנגב.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל זה לא רק בנגב, זה גם בצפון.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהרשויות המקומיות יכולות לקחת את זה על עצמן בלי עלויות.

עאידה תומא סלימאן: יש להם את הפקחים, שיעשו יום הדרכה, שיסתובבו הפקחים בכל הכפר ושיסמנו להורים.

עאידה תומא סלימאן: כאילו לא יהיה להם משהו באכיפה שיעשו, אז שיבואו ויגידו 'תשמעו, אם המצב ממשיך להיות אצלכם בחצר בצורה כזה בלי סימון איפה האוטו יעמוד, בלי להפריד בינו לבין איפה שהילדים משחקים יהיה לכם מסוכן.

עאידה תומא סלימאן: לילדים שלכם יהיה מסוכן'.

עאידה תומא סלימאן: אולי, אני לא יודעת, יכול להיות שאני הוזה וחולמת ואני לא יודעת מה, אבל אני חושבת שזה דבר אפשרי ואפשר לבצע אותו.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לפנות לרשויות המקומיות בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני, אפרופו אם מדברים על מודעות של הילדים ולעודד ילדים להשתמש בתחבורה ציבורית, אז צריך שתהייה תחבורה ציבורית כדי לעודד אותם שהם יעלו עליה.

עאידה תומא סלימאן: או.

עאידה תומא סלימאן: קיי.

עאידה תומא סלימאן: ברוב המקרים של הכפרים והערים הערביות אין תחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: אני זוכרת כשאני הלכתי לבית ספר, לי יש מזל, גדלתי בנצרת, יש בה תחבורה ציבורית, אבל בהרבה מקומות אין תחבורה ציבורית, אז מה יעשו?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהמקום הכי מסוכן גם כן, המקומות החנייה של בתי הספר.

עאידה תומא סלימאן: בבוקר כאשר מגיעים כל ההורים עם כל המכוניות שלהם להוריד את הילדים שלהם ואז יש תוהו ובוהו שם.

עאידה תומא סלימאן: נושא נוסף, בעניין התשתיות באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, כשאני נמצאת בסיור שעשיתי כשנכנסתי לתפקיד יושבת ראש של הוועדה לקידום מעמד האישה, עשיתי אותו בנגב.

עאידה תומא סלימאן: כשאני שומעת מהכפרים שלא מוכרים שבהם ביקרתי, מספרים לי שהילדים צריכים ללכת ברגל 4 ק"מ כולל בכבישים מלאים במכוניות.

עאידה תומא סלימאן: מי יודע מה קורה בדרך, מי יודע מה יכול להיגרם להם על ידי תאונות כאלה או אחרות או כשהם חוצים את הכביש שהוא לא מסומן והוא באמצע שום מקום?

עאידה תומא סלימאן: יכולה לעבור מכונית במהירות גבוהה, חס וחלילה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שיש דברים שכן קשורים בתשתית.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אפשר ללמד את הילדים האלה את כל הדברים הנכונים, 'תחצו את הכביש רק במעבר חצייה'.

עאידה תומא סלימאן: כאשר אין מעברי חצייה מה הם יעשו, לא יחצו את הכביש?

עאידה תומא סלימאן: הם צריכים לחצות את הכביש.

עאידה תומא סלימאן: כאשר יש ניגוד או פער די גדול בין מה שמלמדים לבין מה שנמצא במציאות זה לא ייפתר.

עאידה תומא סלימאן: העניין של פרויקט כזה עם הרשויות המקומיות, אני אומרת לכם מעכשיו כמי שיכולה, אני לא יודעת, הדמות שלנו יכולה לעזור במשהו כחברי כנסת, אני מנדבת את עצמי.

עאידה תומא סלימאן: לא אוכל לנדב את חבר כנסת גנאים, הוא - - -

מסעוד גנאים: אני מזמן מתנדב.

עאידה תומא סלימאן: הנה, אני מצטרפת לחבר הכנסת גנאים ומתנדבת להיות לכם לעזר כדי לדבר עם רשויות מקומיות אולי להרים את הפרויקט הזה.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות ששווה להזמין אותם לוועדה ואז לכנס אותם ביחד.

יפעת שאשא ביטון: זה רעיון.

מסעוד גנאים: יש שדולה שהיא בדרך, שדולה של בטיחות ילדים במגזר הערבי.

מסעוד גנאים: אולי אנחנו נעשה השקה לשדולה, נזמין את הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות.

מסעוד גנאים: שכולם יהיו פה עם הוועדה לזכויות הילד, עם ב"טרם", עם הרשות, עם כל - - -

עאידה תומא סלימאן: יש גם ארגון חדש באוכלוסייה הערבית לנושא פגיעות ילדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה חברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת ותודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

יפעת שאשא ביטון: הרב שמואל סלוטקי בבקשה.

<שמואל סלוטקי: אני מרבני צהר.

<שמואל סלוטקי: רציתי להאיר זווית נוספת שיכולה אולי לקדם אותנו משהו בעניין הזה.

<שמואל סלוטקי: ברור לכולם שהתשתית זה הנושא של החינוך, ההפנמה ושל מסרים מעבר לצדדים הפורמליים של בית הספר.

<שמואל סלוטקי: במובנים רבים לקהילות יש הרבה מקום והרבה השפעה בחינוך ובמיוחד לאור החשיבות של הדוגמה האישית ששמענו קודם.

<שמואל סלוטקי: הייתי רוצה אולי איזו קריאה מטעם הוועדה ואולי מטעם הרשות למנהיגי הדתות.

<שמואל סלוטקי: לעשות משהו בסוף שבוע של היום, של יום הזהירות בדרכים.

<שמואל סלוטקי: למוסלמים זה ביום שישי, ליהודים ביום בשבת, לנוצרים ביום ראשון.

<שמואל סלוטקי: אותם מנהיגי דתות שיש להם הרבה נושאים על מה לדבר, אפשר לדבר על הר הבית, אפשר לדבר על נושאים אחרים, אבל שבשבוע הזה שיתמקדו כל מנהיגי הדתות בנושא החשוב הזה של זהירות בדרכים.

<שמואל סלוטקי: יש הרבה בעיות שהן אפילו מיוחדות דווקא לעניינים הדתיים.

<שמואל סלוטקי: אתן לכם דוגמה, אחת השעות הקריטיות והמסוכנות שבהן יש תאונות רבות היא שעת השקיעה.

<שמואל סלוטקי: אתם יכולים לראות הרבה פעמים בדרכים הראשיות יהודים עוצרים לפני תפילת מנחה, השמש הולכת לשקוע, עוצרים בצד הדרך במקומות שלפעמים אסור לעצור כדי להתפלל, כדי להספיק תפילת מנחה בזמן.

<שמואל סלוטקי: או למשל השעות שלפני כניסת השבת, אנשים שלא יוצאים בזמן ורוצים להספיק להגיע לשבת מהמקום בו הם נמצאים לפני השקיעה, לפני הדלקת נרות, נוסעים לפעמים בחוסר זהירות וגורמים לתאונות דרכים בשעות האלה במיוחד.

<שמואל סלוטקי: בוודאי שיש למנהיגי הדת מה לומר.

<שמואל סלוטקי: אני חושב שיש השפעה מרובה שיכולה להיות להורים ולילדים כשהחינוך וההסברה יכנסו לקהילות גם דרך המנהיגים הדתיים.

<שמואל סלוטקי: למשל אם תצא קריאה לרב הראשי, לקאדי ולמנהיגים הנוצרים, המוסלמים, הדרוזים לעסוק בסוף שבוע הזה בתחומים האלה.

<שמואל סלוטקי: לפחות פעם בשנה תהייה בזה קריאה שיכולה אולי לתת תוספת ל- - -

יפעת שאשא ביטון: בעצם במסגרת הדרשה, התכנסויות וכדומה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<עמי רוטמן: רק משפט אחד לעניין הזה.

<עמי רוטמן: אנחנו עשינו ועושים גם באמצעות האיממים ומנהיגי דת במגזר הערבי, גם בציבור החרדי והדתי ובעיתונות הסקטוריאלית ושזה יגיע גם דרך רבנים.

<עמי רוטמן: אנחנו, אני פחות יודע מה קורה בנוצרים, אבל לדעתי גם זה שם בקהילות ודרך אנשי הדת שיש להם השפעה.

<עמי רוטמן: זו פעילות שנעשית.

<עמי רוטמן: יכול להיות שמשהו ספציפי לשבוע הזה, אבל באופן עקרוני אלו דברים שנעשים.

<שמואל סלוטקי: כשזה בעוצמה, בכוח ושזה בכל הדתות באותה שבת.

<עמי רוטמן: לכל מה שקורה, זה דווקא יכול להיות רעיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד החינוך אורה יעקב.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח שבנוסף לדברייך תתייחסי גם לסוגיית ההסעות לבתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: היום בעצם יש הסעות שהן כבר לא, הן דרך המסגרת של שירות ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, בין אם זה אוטובוסים של "אגד" או של חברות ציבוריות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של כן חגורה או לא חגורה, מי צריך להיות ברכב בעת ההסעה.

יפעת שאשא ביטון: ההמון המון דברים שבעצם עולים ולטעמי לא סגורים עד הסוף מבחינת ההבנה של השטח.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח פעם אחת שמישהו יעשה סדר על מה צריך, מה בתקנים, מה בנהלים שנוכל להוציא משהו מסודר.

<אורה יעקב: תודה רבה.

<אורה יעקב: לצערי אני לא ארחיב על ההסעות.

<אורה יעקב: ההסעות קשורות לאגף לביטחון בטיחות והם עוסקים בזה.

<אורה יעקב: אני מדריכה ארצית פדגוגית באגף.

<אורה יעקב: אני אוכל להתייחס להיבטים החינוכיים.

<אורה יעקב: בכל הנושא של הסעות מאורגנות שהם מקבלים, ממה שאני יודעת יש הנחיות מאוד ברורות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו תכף ננסה לברר כאן עם הגורמים האחרים.

<אורה יעקב: אבל באמת זה ממש לא במסגרת האחריות שלי.

יפעת שאשא ביטון: מקובל.

יפעת שאשא ביטון: בואי תספרי מה את עושה במסגרת האחריות שלך.

<אורה יעקב: האגף שלנו התרחב בשנה זו גם לנושא של אורח חיים בטוח ונגישות לאור התכנית הלאומית.

<אורה יעקב: זה לחץ וקדימה יצאו לדרך.

<אורה יעקב: גלית יודעת את המורכבות של הדברים.

<אורה יעקב: הנושא בטיחות, זהירות בדרכים ובטיחות ילדים הוא יכול להשתלב, אבל זה מערך גדול שאנחנו מכשירים את הצוותים החינוכיים.

<אורה יעקב: זה לא יכול לפעול מכאן ועכשיו בנושא רק של בטיחות ילדים.

<אורה יעקב: אנחנו בתהליך הזה.

<אורה יעקב: לגבי מה שקורה במערכת החינוך, אני לא אכנס לעניין תקציבים שברור לכם שגם שם יש את הבעיות.

<אורה יעקב: למשל יש לומדה על אופניים.

<אורה יעקב: לומדה רצינית שמופיעה באתר.

<אורה יעקב: היא נקראת "נעים על אופניים".

<אורה יעקב: לומדה שכל משפחה אם תשב על המחשב תוכל לתרגל את כל מה שקשור לנסיעה בטוחה ברכיבה על אופניים.

יפעת שאשא ביטון: הילדים מודעים במערכת ללמודה הזאת?

<אורה יעקב: הילדים מודעים, המורים מודעים, אבל לוקח זמן עד שנכנסים לתוך זה.

<אורה יעקב: הדברים הם מאוד בתהליך.

<אורה יעקב: אולי אני נשמעת מתנצלת, אבל זה בסדר לי גם אם זה נשמע כך כי התהליך הוא מאוד מאוד מורכב.

<אורה יעקב: אני רוצה להתייחס לעניין, משמרות הזה"ב בשיתוף של הרשות הלאומית יצאנו עכשיו לדרך עם תכנית חדשה.

<אורה יעקב: על כל הנושא חינוך תעבורתי כבר שמעתם בדיון הקודם שהיה.

<אורה יעקב: אנחנו הגדרנו את המשימה שלנו לרכזים בצוותים "מעטפת בטיחות".

<אורה יעקב: יש מעטפת בטיחות פיסית ויש מעטפת בטיחות אישית.

<אורה יעקב: אנחנו מקבלים בשבועות האלה סקירה על כל בית ספר, מה קורה מבחינת מעטפת הבטיחות, מה קורה עם מעבר חצייה, עם התמרורים ועם הכול.

<אורה יעקב: בנוסף לזה, אתם יודעים שמתקיימים ויש --- וגם של שאור ירוק.

<אורה יעקב: כלומר הדברים מתרחשים.

<אורה יעקב: גם הנושא של חינוך תעבורתי עכשיו מקבל מפנה.

<אורה יעקב: החומרים יותר עדכניים, יותר רלוונטיים.

<אורה יעקב: עכשיו אנחנו מתחילים ללמד בכיתות י'.

<אורה יעקב: המעבר מכיתה יא' לכיתה י' השנה יהיה חצי חצי למרות שגורף אנחנו צריכים להתחיל עכשיו ללמד בכיתות י'.

<אורה יעקב: כלומר, השנה הזו היא שנה של תנועה מאוד רצינית בתוך המערכת עם הכשרה של העובדים.

<אורה יעקב: אנחנו נקבל את הממצאים ומהרכזים שלנו בבתי הספר.

<אורה יעקב: מה קורה לגבי המעטפת.

<אורה יעקב: עכשיו אני רוצה לספר לכם משהו על מעטפת הבטיחות בקצרה.

<אורה יעקב: זה בעצם מתקשר לאמירה שנאמרה כאן לגבי מודעות.

<אורה יעקב: בכיתות ה' אנחנו מלמדים "עצמאים בשטח".

<אורה יעקב: זאת תכנית שמיועדת לכיתות ה' וזה מתבטא בתכנית.

<אורה יעקב: אנחנו העברנו עכשיו הדרכה בתכנית מתוקשבת, כלומר, אנחנו צריכים להכשיר את המנחים.

<אורה יעקב: המנחים צריכים להכשיר את המורים איך מלמדים תכנית מתוקשבת.

<אורה יעקב: אני החלטתי לגעת במקום הלא בטוח, לדבר על רגש, לדבר על ניהול עצמי, מה קורה לי כשאני יוצא מהבית עד למעבר החצייה.

<אורה יעקב: מה קורה לי כשאני עומד, עם איזה חלק בגוף שלי קשה לי אתו, קשה להתמודד.

<אורה יעקב: כל מה שקשור לניהול עצמי הוא תהליך עם ילדים.

<אורה יעקב: זה מה שאנחנו עכשיו מחדדים ביותר כי לדעת 'אסור לעבור ומותר ' – כן, האמירות האלה נתפסות, אבל באופן מאוד מסוים הן לפעמים גם נשכחות.

<אורה יעקב: כל מה שאנחנו שמים עכשיו את הדגש זה - - -

יפעת שאשא ביטון: על הפעולה של הרגש.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן מישהו שיכול לענות לי, אולי מהרשויות לגבי הנהלים של הסעת ילדים?

יפעת שאשא ביטון: שוב, אני מדברת על הסעות באוטובוסים, לא הטרנזיטים שהם בדרך כלל מאובזרים וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח בקצרה לשמוע מה הנהלים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<יניב יעקב: באופן כללי.

<יניב יעקב: שוב, תשובה שמקורה צריכה להיות ברשויות, אבל ממחקרים וסקרים שאנחנו עושים הסעות תלמידים היום במדינת ישראל, מדובר היום על סדר גודל של 250 עד 300 אלף תלמידים שמוסעים בהסעות תלמידים.

<יניב יעקב: יש להבחין בין הסעות תלמידים רגילות לבין חינוך מיוחד.

<יניב יעקב: - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס להסעות ילדים שלא בחינוך המיוחד.

<יניב יעקב: לא בחינוך המיוחד ותכף אגיד למה זה רלוונטי.

<יניב יעקב: שאלת לגבי חגורות בטיחות.

<יניב יעקב: היום יש חובה שיהיו חגורות בכל המושבים בהסעות תלמידים - - -

יפעת שאשא ביטון: גם באוטובוסים, האוטובוסים הרגילים של 55 נוסעים?

<יניב יעקב: בהסעות תלמידים מחויבים שיהיו.

<יניב יעקב: כשאתה לוקח אוטובוס שהוא להסעת תלמידים צריך שיהיו בו חגורות בטיחות.

<גלית גלעד: תלוי אם הוא אוטובוס סמוי.

<גלית גלעד: אתה יודע אם לוקחים קו ומסבים אותו להסעה - - -

<יניב יעקב: מדברים על הנהלים, בשטח יכול להיות - - -

<גלית גלעד: אנחנו יודעים מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: מי אוכף את זה?

<יניב יעקב: האחריות לדעתי היא של משרד התחבורה ומשרד החינוך, אני לא יודע מה בחוזרי מנכ"ל של משרד החינוך.

<גלית גלעד: זה נופל בין הכיסאות.

<גלית גלעד: זה בדיוק אחת ההתוויות בתכנית הלאומית.

<יניב יעקב: לבטיחות ילדים שאושרה בשנת - - -

<גלית גלעד: לא.

<גלית גלעד: היא אושרה כמהלך תכנון.

<גלית גלעד: היא תאושר השנה בעזרת ה'.

<יניב יעקב: אנחנו אתכם.

<יניב יעקב: מבחינת החגורות שוב, קיימת חובת החגירה וקיום חגורות.

<יניב יעקב: חגורות זה מותנה, צריך לציין, באוטובוסים גדולים יותר.

<יניב יעקב: אין חובת מלווה, זה קיים רק בחינוך המיוחד.

<יניב יעקב: העובדה הזאת שאין חובת מלווה הרבה פעמים גורמת להתפרעות והתנהגות בעיתית של תלמידים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה וולונטרי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שמשתדלים שכן יהיה מורה או מישהו שנוסע - - -

<יניב יעקב: אבל מבחינת הנהלים היא לא קיימת.

<יניב יעקב: מבחינת ההיפגעות יש קצת בעיה.

<יניב יעקב: אנחנו ביקשנו ממשרד החינוך, גם להם אין נתונים מדויקים על היפגעות בתאונות דרכים בהסעות תלמידים.

<יניב יעקב: לרוב אנחנו שומעים על מקרים מאוד כואבים של ילדים שיורדים מהסעות ונתפסים בדלת כזאת או אחרת או שהנהג לא רואה.

<יניב יעקב: עשרות בודדות בשנים האחרונות בהן נהרגו ילדים בהסעות תלמידים.

<יניב יעקב: כמובן שיש הנחיות לגבי הנהגים מבחינת המסמכים שהם נדרשים להביא, כל הנושא של עבר פלילי, כל הנושא של התנהגות בעבר עם ילדים.

<יניב יעקב: אלו בגדול הנהלים.

<יניב יעקב: עוד נקודה אחת ברשותך.

<יניב יעקב: התייחסת קודם להתייחסות הורים, מה שמאוד רלוונטי גם פה.

<יניב יעקב: האחריות של ההורים היא דבר חשוב, אבל צריך לזכור שיש גם מדינה ויש אחריות של המדינה והמדינה צריכה לעשות דברים.

<יניב יעקב: הדברים הם לא מסובכים.

<יניב יעקב: אם אנחנו מדברים על סביבת בית הספר אפשר לשים פסי האטה, לבנות ככרות, מיתון תנועה – להוריד את מהירות התנועה על ידי אכיפה ואמצעי תשתית.

<יניב יעקב: במחיר שמשרד התחבורה מקים מחלף אחד אפשר לטפל בכלל בתי הספר.

<יניב יעקב: החיבור לנושא של הסעות תלמידים, כבר שנים ארוכות אנחנו מנסים לקדם הצעת חוק שתחייב התקנת קופסה ירוקה בהסעות תלמידים.

<יניב יעקב: זה מכשיר שמנטר את אופן הנהיגה מבחינה בטיחותית של הנהג.

יפעת שאשא ביטון: לאט לאט זה נכנס לכל התחבורה בכלל.

<יניב יעקב: נכון, רק שמדינת ישראל לא מקדמים את זה להסעות תלמידים, אני לא מדבר על הרכב שלי או שלך.

<יניב יעקב: איפה שהילדים שלנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת על תחבורה ציבורית בכלל.

<יניב יעקב: אין חיוב של המדינה למכשיר שעלותו היא לא גבוהה והיתרונות הבטיחות שלו מוכחים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם רוצה לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אתחיל דווקא מהסוף, מנושא ההסעות.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תהייה פנייה למשרד התחבורה כדי לבדוק מי בעצם אוכף את נהלי ההסעות של תלמידי בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: הייתי ממליצה בעניין הזה למשרד החינוך, בסוגיית המלווה: אני חושבת שאפשר לנצל את זה לתכנית חינוכית של נאמני הסעות בקרב השכבות הבוגרות ובכך גם להעצים את בוגרי בית הספר ועל הדרך גם להרוויח את כל נושא נסיעה יותר בטוחה, לקחת אחריות בתוך ההסעה במקרים שבהם אין מבוגר שמלווה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח אם תרימו את הכפפה ואפילו אם יהיה פיילוט.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח, כמו שאמרתי בתחילה, מ"אור ירוק" לקבל את הנתונים של הגילאים 14-18 בדגש על נהגים צעירים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על נושא של קידום החינוך התעבורתי, פרויקטים חינוכיים, על נושא של מודעות שהוא חשוב.

יפעת שאשא ביטון: נכון שיש פה אחריות משותפת של מדינה, של רשויות ושל חברות שונות וגם של הורים.

יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, כשאנחנו מדברים על היפגעות בחצר זה הורים או בני משפחה שיוצאים בעצם מאותה חנייה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה צריך להיות משהו קצת יותר טבוע בנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להתייחס לסביבה בטיחותית בבתי הספר,.

יפעת שאשא ביטון: בעצם אני אצא כאן בקריאה לרשויות שהרשויות המקומיות שתיקחנה אחריות ושבעצם תבחנה את סביבות בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מאמצת את מה שציינה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן שבכלל הפיקוח ברשויות, שהוא יסייר בעיר ויזהה מוקדים שיכולים להוות סכנה מבחינה בטיחותית בכל מה שקשור לבטיחות ילדים בדרכים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתהייה פנייה, מי אחראי על התקציב של הרשות הלאומית, משרד התחבורה?

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבאותה פנייה למשרד התחבורה תהייה גם שאילתה לגבי הקטנה של התקציב בשנת 2016 שבתוכה יש גם הקטנה של החינוך התעבורתי.

יפעת שאשא ביטון: נכון, מ-40 מיליון ל-18 מיליון שקל?

יפעת שאשא ביטון: חיישני הרברס, אנחנו ננסה לבדוק את נושא התקינה.

יפעת שאשא ביטון: גם כאן אנחנו נאפשר להכניס את זה בתוך השאילתה למשרד התחבורה ולראות איך אנחנו יכולים בעצם לקדם את הסוגיה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני שוב חוזרת, בסוף בסוף אני מדברת על חיישנים ועל תשתיות בטיחותיות, אבל החיישנים שלנו גם הם צריכים להיות מחודדים.

יפעת שאשא ביטון: תמיד אגיד: חינוך, חינוך והסברה גם לילדים וגם למבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, שתהייה פנייה למנהגי הדתות.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מאמצת את ההצעה, לבקש מהם שבדרשות שלהם בסוף השבוע הנוכחי יתנו התייחסות לנושא הבטיחות בדרכים באופן שרלוונטי להם וגם באופן הכללי.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הלומדה של משרד החינוך, אם כבר יש לומדה והיא קיימת במערכת אני חושבת שצריך פשוט להביא אותה למודעות, לדאוג שבבתי הספר ידברו עם התלמידים עליה.

יפעת שאשא ביטון: לא חייבים להיכנס, למרות שאני לא רואה בזה פסול, שיציגו.

יפעת שאשא ביטון: זה דווקא החלק הקל של העניין, לנגיש את הלומדה לילדים.

יפעת שאשא ביטון: הילדים אוהבים לשחק בסביבה של המחשב- - -

<אורה יעקב: זה לחטיבות הביניים והעל-יסודי.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: בכל שכבה שזה רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: המורים בעצם יכולים לעשות את התיווך בהנחיה של משרד החינוך, בהנחיה פשוטה שיורדת בעצם לשטח.

יפעת שאשא ביטון: חבל, כי אם כבר יש השקעה כזו ואת מעידה על זה כמשהו שהוא משמעותי ויכול לסייע, אז לפחות שהילדים יחשפו.

<אורה יעקב: הכול כבר נמצא, דברים מתרחשים.

<אורה יעקב: אני רוצה להגיד לך שלגבי תלמידים, יש בתי ספר שתלמידי תיכון מלווים בהסעות, אבל זה לא גורף.

<אורה יעקב: זה מתחרש במוקדים מסוימים, במקומות שהם חזקים יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני מציינת את זה כאן בוועדה, שזה לא יהיה וולונטרי אלא שבאמת אפשר לנצל את זה לאיזה תהליך חינוכי, למשהו שייכנס כאיזו מסורת בית ספרית ובכלל.

יפעת שאשא ביטון: ברמת המערכת אנחנו מרווחים פעמיים, גם את המנהיגות הצעירה וגם את הנושא של נאמני בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: יש פה ילדים קטנים, אתם רוצים לומר משהו בנושא של בטיחות בדרכים?

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לספר לנו איך אתם רוכבים על אופניים, איך אתם חוצים את הכביש?

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לדבר?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם שהייתם כאן ותודה רבה לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: יום טוב ובטוח.