ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 57, 2015-10-20 09:00

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים בנושא יום העוני הבינלאומי.

דוד אמסלם: היום מצוין העוני הבינלאומי.

דוד אמסלם: עמותת לתת פנתה אלינו והעלתה את הנושא בפניי.

דוד אמסלם: היא בקשה לקיים דיון בנושא הזה, אני שמחתי כי הנושא הזה גם קרוב לליבי וגם צריך, לדעתי, להיות קרוב לליבו של כל אדם.

דוד אמסלם: אני שמח על כך שיש את הפלטפורמה הזאת כדי שתעלו את הנושא, לפחות בהיבט הציבורי.

דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור אליך.

<ערן וינטרוב: תודה רבה.

<ערן וינטרוב: שמי ערן וינטרוב מארגון לתת.

<ערן וינטרוב: אני רוצה להודות לך יושב ראש הוועדה שבאמת נרתמת לנושא הזה והבעת בו עניין כפי שניתן לראות גם בנוכחים בחדר הזה.

<ערן וינטרוב: זה נושא שלצערנו לא נמצא מספיק על סדר היום הציבורי.

<ערן וינטרוב: זה יום ציון של יום העוני, היום הבינלאומי למאבק בעוני, זו בהחלט הזדמנות ראויה לעלות את הנושא - - - -

דוד אמסלם: סליחה, מילה אחת.

דוד אמסלם: בדרך כלל אנחנו לא עושים את הועדה הזאת בשעה 09:00.

דוד אמסלם: אבל פה, אורי מקלב שאותו אני לא מכיר מהעירייה, אני מכיר אותו מגיל 17.

דוד אמסלם: הצדיק הזה תמיד בא לכל הנושאים האלה גם בשעה 06:00, בבקשה.

<ערן וינטרוב: אנחנו נמצאים כאן בוועדת הפנים מכיוון שאנחנו רוצים להציג מודל חדשני, מודל שרוצה לפתור את הבעיה ברמה העירונית.

<ערן וינטרוב: לפני כן הצגה בקצרה של הבעיה באופן כללי.

<ערן וינטרוב: אי ביטחון תזונתי נחשב לסממן החמור ביותר של העוני מכיוון שזה מזון שדרוש לקיום.

<ערן וינטרוב: למעשה הביטוי שלו הוא העדר נגישות סדירה לתזונה בסיסית שנדרשת לקיום מאוזן ותקין.

<ערן וינטרוב: מבחינת הנתונים, אלו לא נתונים שלנו, אלו נתונים של המוסד לביטוח לאומי.

<ערן וינטרוב: אפשר לראות את המספרים.

<ערן וינטרוב: הקורלציה מאוד גבוהה עם שיעורי העוני, כמעט אחד לאחד.

<ערן וינטרוב: אם מסתכלים על משפחות שנמצאות באי ביטחון תזונתי חמור, אנחנו רואים את המספר של 243 אלף משפחות.

<ערן וינטרוב: הנושא של ביטחון תזונתי נחשב הוצאה גמישה.

<ערן וינטרוב: מוזר להגדיר את זה באופן הזה, אבל זה מוגדר כך מאחר כשמשלמים שכר דירה או חשמל זו הוצא קשיחה של אפס או אחד.

<ערן וינטרוב: ואז במה שנותר למשפחה היא יכולה לרכוש מזון.

<ערן וינטרוב: הפער, גם לפי בדיקות שלנו וגם לפי בדיקות של הלמ"ס (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה) בין הצורך לבין מה שהמשפחות מוציאות בפועל בחמישון התחתון הוא של 1,000 שקל.

<ערן וינטרוב: אנחנו אומרים שאילו היינו נותנים רק 500 שקל לאותן 243 אלף משפחות שנמצאות באי ביטחון תזונתי חמור, אנחנו צריכים סדר גדול של כמעט מיליארד וחצי שקל בשנה.

<ערן וינטרוב: אם ניקח רק את 110 אלף משפחות הנזקקות ביותר מתוך אותן 243 אלף משפחות וניתן רק 375 שקל, זו ההמלצה של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי, זה גוף שנוסד על ידי הכנסת, נצטרך כחצי מיליארד שקל בשנה.

<ערן וינטרוב: המדינה היום לא לוקחת חלק במאמץ הזה.

<ערן וינטרוב: למעשה עיקר הנטל נופל על הכתפיים הצרות מאוד של ארגוני החברה האזרחית, עמותות סיוע וכדומה.

<ערן וינטרוב: זו דיאגרמה שלקוחה מתוך התכנית של המועצה הלאומית לביטחון תזונתי.

<ערן וינטרוב: בעצם היא מדגימה את ההמלצה שלה להקים מיזם לאומי לביטחון תזונתי שיסדיר את כל הנושא הזה יחד עם ארגוני-על ועמותות המזון.

<ערן וינטרוב: בעצם, קריטריונים ברורים, עבודה בכל המגזרים בחברה הישראלית באופן שוויוני.

<ערן וינטרוב: כאמור הדבר הזה לא מקבל מענה - - -

דוד אמסלם: ערן, ברשותך.

דוד אמסלם: בשקף הקודם אתה כותב "תכנית המועצה הלאומית לביטחון תזונתי".

דוד אמסלם: המועצה היא ממשלתית, מה היא?

<ערן וינטרוב: זו מועצה שקמה בחוק של הכנסת.

<ערן וינטרוב: המטרה שלה היא לייעץ על המדיניות הראויה למשרד הרווחה - - -

דוד אמסלם: ומה הם עשו?

<ערן וינטרוב: הם פרסמו את הדוח הזה כבר בשנת 2014.

<ערן וינטרוב: לצערי, אין מהמועצה הזאת- - - אני לא מייצג אותה, אבל מי שעומד בראשה הוא פרופסור דב צ'רניחובסקי.

<ערן וינטרוב: היא לא מתוקצבת כרגע.

<ערן וינטרוב: בעצם היא זו האמורה להמליץ על המדיניות - - -

דוד אמסלם: ביום העוני, הוא פה בכנסת?

<ערן וינטרוב: אני לא יודע.

<ערן וינטרוב: סביר להניח.

<ערן וינטרוב: המודל הזה של מיזם לאומי לביטחון תזונתי מתבסס, אני לא אכנס פה לפרטים כי זה לא הנושא שלנו, גם לא רואים כל כך טוב.

<ערן וינטרוב: הנושא של הצלת מזון, צריך להבין שיש בישראל 1.4 מיליארד שקל שווי של מזון שמושמד מדי שנה.

<ערן וינטרוב: בהתארגנות נכונה אפשר להציל מאות מיליוני שקלים ולחלק אותם למשפחות הנזקקות.

<ערן וינטרוב: זה הפרויקט היעיל ביותר שקיים היום.

<ערן וינטרוב: אפשר לראות את המינוף הצפוי, זה על פי ניסיון שלנו של עשרים שנות עבודה בשטח, זה קיים גם במדינות אחרות בעולם.

<ערן וינטרוב: אפשר למנף את ההשקעה בין פי שלוש לפי חמש.

<ערן וינטרוב: בעצם בכך לסייע להרבה מאוד משפחות מכיוון שסביר להניח שהממשלה, לפחות בעידן שלנו, לא תוציא חצי מיליארד שקל מהכיס לטובת סיוע לנושא הזה.

דוד אמסלם: אבל זה מוגזם לבקש מהממשלה דבר כזה.

<ערן וינטרוב: זה לא מוגזם, שיתחילו ב-50 מיליון, לא ב-500 מיליון.

<ערן וינטרוב: בעצם זו שיטה שהיא top down, בעצם הממשלה או שאנחנו אוספים מזון מלמעלה, מחלקים אותו דרך עמותות מקומיות שפועלות כאמור בכל הארץ ובכל המגזרים, ומשם לעמותות הנזקקות.

<ערן וינטרוב: אבל, כשנאנחנו רואים שהדבר הזה לא קורה – בעצם היה לנו רעיון לפתח מודל שמתבסס על הנושא של פתירת הבעיה בזירה העירונית.

<ערן וינטרוב: למעשה זה מיזם חדשני שעל פי בדיקות שלנו הוא לא קיים בעולם – את זה אנחנו כבר מנסים לקדם בשנתיים האחרונות.

<ערן וינטרוב: העיר הראשונה שבחרנו היא בת-ים.

<ערן וינטרוב: נמצא כאן גם אביב סמנכ"ל קהילה ורווחה בבת-ים.

<ערן וינטרוב: אנחנו מריצים את הנושא שם.

<ערן וינטרוב: במה זה שונה?

<ערן וינטרוב: – אנחנו יצאנו מנקודת מוצא שכדי לפתור את הבעיה הזאת ברמה העירונית אנחנו לא צריכים רק לחלק מזון אלא לעשות עוד דברים.

<ערן וינטרוב: מעבר לזה הייתה גישה של 'בוא ננסה להעביר את האחריות להעיר עצמה', או לפחות את חלק מהאחריות לפתרון הבעיה.

<ערן וינטרוב: למעשה יש בארגז הכלים הזה שאנחנו מגדירים בשלושה אלמנטים מרכזיים.

<ערן וינטרוב: הדבר הראשוני הוא שירותי ליבה בתחום המזון, שם אנחנו עושים חלוקת מזון על בסיס שוטף.

<ערן וינטרוב: מקימים מערך של הצלת מזון מתוך העיר עצמה, מבעלי עסקים וכדומה, כולל הקמת גינה קהילתית ונושאים נוספים שאמורים לתת מענה - - -

דוד אמסלם: איך גינה קהילתית מתקשרת לנושא?

<ערן וינטרוב: למשל בבת-ים יש קהילה גדולה, נניח מהעדה האתיופית, שם אנחנו מתפתחים יחד עם העירייה גינה קהילת.

<ערן וינטרוב: זה דבר שקיים בעולם.

<ערן וינטרוב: זה עוד אחד מהפרויקט שחלק מהמזון יכול לבוא מגידול עצמאי, זה גם תורם לקהילה עצמה, לשיתופיות וכדומה.

<ערן וינטרוב: זה כלי אחד.

<ערן וינטרוב: לאחר מכן, הדבר שאולי המשמעותי ביותר שאנחנו מדברים עליו זה בניין הקהילה.

<ערן וינטרוב: הרעיון בעצם לרתום את כלל בעלי העניין בעיר למעורבות בנושא הזה, החל מראש העיר, המחויב לנושא הזה, דרך הנהלת העיר.

<ערן וינטרוב: יש היום בעירייה תכנית עבודה על כל המחלקות והאגפים שלה לטפל בנושא הזה.

<ערן וינטרוב: רתימת מערכת הלימוד, זאת אומרת, בבתי הספר יש יעד של אימוץ משפחות מתוך בתי הספר.

<ערן וינטרוב: יש יעד לרתימת מתנדבים שיאמצו מתוך העיר את המשפחות הללו.

<ערן וינטרוב: לרתום את העסקים.

<ערן וינטרוב: זאת אומרת, כל מחזיקי העניין בעיר, מתוך תפיסה שאם יהיה איגום של משאבים נוכל להתמודד בצורה יותר טובה עם הבעיה הזאת.

<ערן וינטרוב: אנחנו באנו עם השם "לתת בעיר", ארגון לתת, "לתת בעיר".

<ערן וינטרוב: קיבלנו את ההשלמה לזה מהעירייה, "קהילה חזקה".

<ערן וינטרוב: יש כאן גם תפיסה, בעיניים שלנו, היא מאוד נכונה של העירייה, שדרך הדבר הזה זה לא רק פתרון של אי ביטחון תזונתי, אלא זה גם נושא שיכול באמת לחזק את גאוות היחידה, להעביר מסר של 'אנחנו עוזרים לאזרחים החלשים שלנו בתוך העיר', ערבות הדדית.

<ערן וינטרוב: אנחנו מקווים שתוך טווח של שלוש שנים בת-ים תהייה העיר הראשונה בישראל שיהיה אפשר להגיד עליה שזו עיר שאין בה אנשים, או שכל האנשים שנמצאים בה באי ביטחון תזונתי מקבלים מענה מלא לבעיה שלהם.

<ערן וינטרוב: תכף אני גם אחזק את הנושא הזה.

<ערן וינטרוב: בנוסף, כפי שאמרתי, אנחנו לא מדברים רק על נושא של חלוקת מזון.

<ערן וינטרוב: יושבת כאן אתנו נאוה התזונאית שמלווה אותנו בהתנדבות וגם שלומית.

<ערן וינטרוב: בעצם לעשות סדנאות גם של תזונה נכונה וגם כלים לניהול תקציב משק הבית, ולאוכלוסיות מסוימות גם שילוב בתעסוקה ואפילו פיתוח יזמות עסקית וניצול זכויות.

<ערן וינטרוב: זאת אומרת, לא להיות בצד של לחכות.

<ערן וינטרוב: אנחנו מעריכים שכ-20% מהמשפחות שהן בפרופיל הן מתאימות גם לנושא הזה.

<ערן וינטרוב: היעד לגביהם, שלאחר תקופה של חמש שנים הן תהיינה עצמאיות.

<ערן וינטרוב: כלומר, הן תחלצנה מאי ביטחון תזונתי, לא מעוני, ויכנסו לביטחון תזונתי באופן עצמאי.

<ערן וינטרוב: זה בעצם הרכיבים העיקריים של המודל.

<ערן וינטרוב: למעשה, זה שקף שמסכם מה הפעולה הייחודית: רתימת כלל בעלי העניין בעיר למאבק המשותף לבעיה.

<ערן וינטרוב: מתן מענה מלא לכלום.

<ערן וינטרוב: חשוב להבין, היום כשאנחנו פועלים ברמה הארצית אנחנו אוספים כמה שיותר מזון, אבל אנחנו מחלקים כמה שיש לנו למי שאנחנו יכולים.

<ערן וינטרוב: בדרך כלל זה לא מספק את מלוא הצרכים.

<ערן וינטרוב: כאן הרעיון הוא לחלץ את האוכלוסייה מאי ביטחון תזונתי.

<ערן וינטרוב: כפי שציינתי קודם, גם לתת בראיה הוליסטית ארגז כלים ולהעניק מעטפת תמיכה.

<ערן וינטרוב: כמובן לכל משפחה בין אם מדובר בקשישים, משפחות מרובות ילדים או משפחות חד הוריות.

<ערן וינטרוב: להתאים את המענה גם לסוג המשפחה וגם לפעמים למאפיינים ייחודים שקיימים בכל עיר ועיר מאחר ואנחנו יודעים שיש שונות גם מבחינה תרבותית וכדומה.

<ערן וינטרוב: מבחינת השפעה שיכולה להיות למודל הזה, אפשר לראות שיש - - -

דוד אמסלם: מה התרומה של העירייה לטובת העניין מבחינת האמצעים?

דוד אמסלם: מעבר לרצון הטוב, מהי חלוקת העבודה?

<ערן וינטרוב: בתחילת הדרך הבאנו את רוב המשאבים מפילנתרופיה חיצונית, אבל אין לנו את כל המשאבים לעשות את זה.

<ערן וינטרוב: העירייה כן נרתמה בשני ממדים.

<ערן וינטרוב: האחד, יש יעד לעירייה גם של תקציב בכסף וגם בשווי כסף.

<ערן וינטרוב: אנחנו מקווים שזה יגיע לשיעורים בשלב הראשון של כ-25% מסך העלות של הפרויקט כשמדובר בהיקף של מיליונים - - -

דוד אמסלם: ההשקעה בעיקר בלוגיסטיקה, לא במזון עצמו.

<ערן וינטרוב: לא.

<ערן וינטרוב: אנחנו קונים גם מזון.

<ערן וינטרוב: כל משפחה קונה סל מזון בשווי של 500 שקל בחודש.

<ערן וינטרוב: ההשקעה בכל משפחה היא בסדר גודל של 7,500 שקל בשנה, גם מבחינת הדברים מסביב.

דוד אמסלם: אתה מביא להן מזון בפועל או תלושים או משהו כזה?

<ערן וינטרוב: כרגע עיקר הסיוע הוא של שתי חבילות מזון מאוד עשירות כולל ירקות ופירות, כולל חלבונים, עופות וכדומה.

<ערן וינטרוב: הן מקבלות את זה על ידי מתנדבים - - -

דוד אמסלם: כל כמה זמן אתם שולחים להן את החבילה?

דוד אמסלם: פעם בחודש?

<ערן וינטרוב: יש חלוקה מרכזית.

<ערן וינטרוב: לירון את רוצה לספר?

<לירון יוחאי אור: אני לירון, אני מנהלת את המיזם העירוני.

<לירון יוחאי אור: קודם כל יש שלושה סלי מזון.

<לירון יוחאי אור: אנחנו, יחד עם התזונאיות המצוינות שלנו התאמנו את החבילות גם לאופי המשפחה וגם לגודל המשפחה מבחינת המגוון וכמות המוצרים.

<לירון יוחאי אור: אנחנו עושים חלוקה אחת לשבוע של ירקות ופירות, מוצרי חלב ומוצרים משלימים.

<לירון יוחאי אור: ואחת לחודש אנחנו נותנים למשפחות חבילות גדולות עם מוצרים יבשים: עוף הודו ולפעמים דגים, אנחנו מוסיפים להן עוד מוצרים: שתייה וכדומה.

<לירון יוחאי אור: גם עושים שינויים בתחולת החבילה שאנחנו נותנים למשפחות.

<לירון יוחאי אור: אחת לשבוע יש חלוקה סדורה ואחת לחודש מתנדבים מגיעים לאסוף את החבילות ומביאים את זה לבתים של המשפחות.

<לירון יוחאי אור: גם כאן העירייה לוקחת חלק.

<לירון יוחאי אור: יש נהגי עירייה שעוזרים לנו להגיע בתדירות גבוהה לבתים של נכים ושל קשישים.

<לירון יוחאי אור: זאת אומרת שהתאמנו את הסיוע לפי אופי המשפחות.

דוד אמסלם: על כמה משפחות מדובר?

<לירון יוחאי אור: היום אנחנו מעניקים סיוע ל-530 משפחות על בסיס קבוע ושוטף.

<ערן וינטרוב: מבחינת השפעת המודל הזה בחזון שלנו, קודם כל אפשר לראות באמת במעגל הראשון השפעה על הנזקק, על המשפחה הנזקקת עצמה, גם לקבל מענה מותאם ומלא לבעיה, גם לתת כלים שחלק מהמשפחות יכולות להיחלץ מהמצב הזה וגם לזכות במסר שבהרבה פעמים – אדוני היושב זו בעיה מאוד קשה המשפחות הללו מרגישות לבד – שהנושא של הסולידריות והערבות ההדדית, להרגיש שיש שכנים או מישהו שגר בשכונה אחרת שלא מכיר אותן ועוזר ותומך להן.

<ערן וינטרוב: בעצם, הן גרות במקום ושיש להן גם ביטחון שאם הן נמצאות בבעיה מישהו אחר יכול להירתם לעזרתן.

דוד אמסלם: אני מבין שאתם גם אוספים מזון וגם רוכשים מזון.

<ערן וינטרוב: נכון.

דוד אמסלם: מבחינת האחוזים מהי החלוקה, פחות או יותר, בין האיסוף לבין הקניה?

<ערן וינטרוב: היום אנחנו רוכשים מזון, אני מדבר על "לתת" באופן כללי.

<ערן וינטרוב: היעד שלנו בסוף דרך זה להגיע ל-40% מזון מוצל מתוך העיר, עוד 40% מוצל ברמה הארצית.

<ערן וינטרוב: סך הכול 70% מהקיים ועוד 30% רכישת מזון ופילנתרופיה.

<ערן וינטרוב: היום היחס הוא הפוך.

<ערן וינטרוב: גם ב"לתת" באופן כללי רוכשים מזון בסדר גודל של שווי מזון של 10- 12 מיליון שקל בשנה ומצילים מזון בשווי של כ-60 מיליון שקל בשנה.

<ערן וינטרוב: בוודאי אם אחזור לתחילת הדברים ואצא מהנושא הזה, הפוטנציאל של הצלת מזון הוא הרבה יותר גדול, אפשר להציל מאות מיליונים.

<ערן וינטרוב: אחזור בחזרה, המעגל הראשון, שזו נקודה מאוד חשובה, הוא הנזקק.

<ערן וינטרוב: המעגל השני זה העיר.

<ערן וינטרוב: אנחנו מעריכים, אני חושב שגם עיריית בת ים נרתמה לחזון הזה, שדרך הפלטפורמה הזאת, מעבר לפתרון הבעיה יש כאן עניין של לקיחת אחריות, יש כאן עניין של גאוות יחידה.

<ערן וינטרוב: כלומר, גם העיר יכולה לומר ותושבי בת-ים יגידו לעצמם 'מי שחי בעיר הזאת בעצם יודע שטוב לחיות במקום הזה כי זה מקום שיש בו ערכים מאוד מאוד טובים'.

<ערן וינטרוב: השלב הבא, זאת אולי הסיבה להציג את זה פה בוועדת הפנים, בהנחה ולפי האינדיקציות הראשונות של המחקר וההערכה שאנחנו מלווים, אגב אנחנו מלווים את כל הפיילוט הזה במחקר והערכה מקצועיים גם על ידי חברה חיצונית, אנחנו מעריכים שהוכחת המודל תאפשר גם לשכפל אותו כדי לעשות אימפלמנטציה ברמה הארצית.

<ערן וינטרוב: זאת אומרת, בית-ים כרגע היא אינקובטור.

<ערן וינטרוב: ברגע שזה יעבוד שם יהיה אפשר להציע את המודל הזה גם לממשלה וגם לערים נוספות כדי להראות שהדבר הזה אפשרי.

דוד אמסלם: כמה זמן בבת-ים זה עובד?

<ערן וינטרוב: אנחנו כשנתיים נמצאים שם.

דוד אמסלם: יש גידול משנה שעברה לשנה?

<ערן וינטרוב: בסך הכול, אנחנו כשנכנסנו לסיפור הזה עשינו מיפוי מאוד רחב יחד גם עם אגף הרווחה והאגף לשירותים חברתיים ברשות המקומית וגם עם כל העמותות הפועלות בתחום.

<ערן וינטרוב: אגב, זיהינו קורלציה מאוד נמוכה בין המידע שהיה ברווחה לבין כמות המשפחות בפועל.

<ערן וינטרוב: צריך להבין שכיום הנושא, כרגע אני מדבר בראיה ארצית, בבת-ים זה אמור להשתנות, בראיה ארצית לאגפים לשירותים חברתיים ברשות המקומית אין דטא על משפחות שסובלות מאי ביטחון תזונתי.

דוד אמסלם: הדטא יושבת במוסד לביטוח לאומי?

<ערן וינטרוב: אין דטא.

<ערן וינטרוב: המוסד לביטוח לאומי עושה סקרים - - -

דוד אמסלם: אז איך אתה אוסף?

דוד אמסלם: אתה דופק בדלת ושואל אותו 'אדוני אתה צריך - - -

<ערן וינטרוב: חלק מהבעיה, רוב האנשים שמגיעים היום לאגף הרווחה הם אנשים שהם מצביעים עליהם.

<ערן וינטרוב: זאת אומרת, הם לא מתנדבים לבוא בעצמם, כלומר מישהו אמר יש משפחה, אנשים מהסוג הזה.

<ערן וינטרוב: תקנו אותי אם אני טועה.

<ערן וינטרוב: זה לפחות מה שגילנו בבת-ים.

דוד אמסלם: אתה קצת מגזים.

<ערן וינטרוב: אני לא מגזים.

<ערן וינטרוב: זה אחוז של 90%, אם אני זוכר לפחות לגבי בת-ים.

<ערן וינטרוב: יושב כאן נציג מהעירייה שיוכל לאושש את דבריי או להפריך.

<ערן וינטרוב: מה הבעיה כאן?

<ערן וינטרוב: נניח בא היום מישהו לאגף הרווחה ואומר 'אני צריך אוכל, אין לי כסף לאוכל'.

<ערן וינטרוב: לעובדת הסוציאלית או לעובדת הקהילתית אין כלים, אז היא נותנת לו צ'טלה ואומרת לו תלך לעמותה.

<ערן וינטרוב: היא לא פותחת לו תיק על זה ולכן האינפורמציה לא נשמרת ואין אינפורמציה מלכתחילה וגם לא מתבצע מעקב.

<ערן וינטרוב: מה גם שהיום ברוב הרשויות גם אין מידע ממוחשב.

<לירון יוחאי אור: זו אחת הבעיות הכי גדולות, זאת אומרת ברמת ראיה הארצית לעובדים הסוציאליים בישראל בכלל אין להם את היכולת לתת, אין להם משאבים.

<לירון יוחאי אור: זאת אומרת שמשפחה שמגיע לרווחה והיא מטופלת, לצורך העניין במחלקת אלימות, התמכרויות או משפחה או על שלל מצוקות, אין היום למשפחה שמגיע ומבקשת עזרה במזון, אין לעובדת סוציאלית - - -

דוד אמסלם: סליחה ברשותך, הדיון הוא דיון פתוח, איילת היא לא חברת וועדה, אבל הנושא חשוב לה, היא באה בבוקר.

דוד אמסלם: החדר מפוצץ.

<לירון יוחאי אור: אחת הבעיות הקשות ביותר במדינת ישראל היא שלעובדים הסוציאליים, בכל הרשויות, אין באמת מענים למשפחות שסובלות מאי ביטחון תזונתי.

<לירון יוחאי אור: כשבאה משפחה לעובד סוציאלי ומבקשת עזרה במזון, זה נכון לגבי בת-ים וזה נכון לגבי כל רשות ועיר בישראל, אין לעובד סוציאלי אפשרות לתת עכשיו איזשהו מענה, לא כרטיס מזון ולא אפשרות אחרת.

<לירון יוחאי אור: הם מעבירים את זה לעמותות, דרך שיתופי פעולה שיש עם ארגונים פילנתרופים כמו הקרן לידידות, ארגון לתת.

<לירון יוחאי אור: כלומר, לארגונים שנותנים מענה לנושא הזה.

<ערן וינטרוב: מה שעושה מנדי בלוי, אתה מכיר אותו מ"אשל ירושלים", במסגרת מה שהיה אמור להיות המיזם הלאומי, התחילו לעשות הסדרה ב-24 ישובים ששם חלק מהרעיון הוא לעשות מיפוי ולזהות את המשפחות.

איילת נחמיאס ורבין: וההסדרה כוללת גם קביעת הסל?

<ערן וינטרוב: כרגע המדינה לא נותנת לזה משאבים.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל השאלה, יש שני דברים שמטרידים אותי בעניין, יש הרבה דברים שמטרידים ואני מתנצלת שאיחרתי, אי אפשר לצפות את הפקקים, הכניסה לירושלים היא מאוד קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאחד הדברים הגדולים, לקבוע מהו ביטחון תזונתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה אתגר שהממשלה חייבת להידרש לו מאוד מאוד מהר.

איילת נחמיאס ורבין: אני מלווה הרבה את הפעילות של "לתת" הרבה מאוד שנים ואת מה שערן עושה.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שהם עשו עבודה גדולה מאוד, חוץ מזה שהם עושים הרבה פעולות, בעיקר זה בהצפת הנושא.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר שאותי מאוד מטריד בשנים האחרונות, אני חושבת שזה קשור שאני עוד נמצאת במציאות של ילדים קטנים, כשאתה מבין כמה כסף אתה צריך להשקיע בתחליפי מזון לתינוקות – אחת ההצעות שאשמח מאוד שתסכים לקדם איתי – הדבר היחיד שצריך באמת להוריד את המע"מ זה הנושא של תחליפי מזון לתינוקות.

דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מובילים את הסיפור של המע"מ של התרופות, תרופות מצילות חיים.

דוד אמסלם: אחת הטענות שהעלו בפניי, 'עזוב את המע"מ, אל תדבר על המע"מ'.

דוד אמסלם: שאלתי, 'למה'.

דוד אמסלם: 'האמת, תשמע, יש אחד שיש לו בעיה צליאק, יש אחד עם מטרנה ובסוף נגיע לכל המע"מ במדינה'.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אומרת לבטל את המע"מ, אני אומרת להפחית אותו.

דוד אמסלם: אני אומר שפה צריך לחשוב על פתרון לא במסגרת המע"מ.

דוד אמסלם: אם נביא אותו במסגרת המע"מ לא נוכל - - -

איילת נחמיאס ורבין: בוא נסיט אותנו לדיון העיקרי שהוא הנושא של הביטחון התזונתי, זה גם יסיט אותנו מעולם הפתרונות לעולם השאלות בחזרה, לצערי.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להבין משהו, ביטחון התזונתי של ילדים נקבע בשנים הראשונות לחייהם.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, כשאנחנו מדברים על צמצום פערים ועל שוויון הזדמנות אנחנו צריכים להבין שהביטחון התזונתי הוא רכיב מאוד מאוד קריטי בנושא הזה.

איילת נחמיאס ורבין: ילד שההורים שלו לא יכולים לממן לאורך זמן את תצרוכת המזון והאימא מסיבות כאלה ואחרות.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, אתה יודע מהי אחת הבעיות, אותם הורים שיש להם בעצמם אי ביטחון תזונתי, הרבה פעמים לאימהות גם קשה להניק כי זה מעגל קסמים מאוד מאוד מסוכן.

איילת נחמיאס ורבין: את הדבר הזה אנחנו חייבים להבין.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך אנחנו כמובן מדברים על מקומות בפריפריה.

איילת נחמיאס ורבין: לצערי אני לא יודעת בוודאות שילדים בגן שנמצא במקום מרוחק או במקום שהוא דל במשאבים הם מקבלים בגן את מה שהם זקוקים לו כדי שהם יוכלו ---.

איילת נחמיאס ורבין: אתה רואה ילדים בבית הספר, אגב גם בתל אביב שהיא מאופיינת במגוון אוכלוסייה מאוד גדול , "לתת" נמצאת בפעילות בתל אביב וגם עמותות אחרות, אתה רואה מה הילדים מביאים לבית הספר ואתה רואה מה הילדים יכולים לקבל לצהריים.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אנחנו מוכרחים לראות, דוד מאחר ואתה חלק מהקואליציה וגם בעיקר, אני יודעת, רתום לנושא הזה, כשאנחנו מדברים על צמצום פערים זה נמצא שם, זה נמצא שם, זה שוויון הזדמנויות.

דוד אמסלם: זה לא נמצא שם, זה מתחיל שם.

איילת נחמיאס ורבין: כן, כן, כן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין שילד שלא מקבל את הוויטמינים שהוא זקוק להם ואת המזון שהוא זקוק לו הפתיחה שלו בחיים היא יותר קשה.

דוד אמסלם: לגבי מזון אני לא הייתי עושה חלוקה.

דוד אמסלם: כל אדם זקוק למזון.

איילת נחמיאס ורבין: דוד אתה חייב להבין משהו, ילד אני רואה אותך מהנהנת בראש ואני לא יודעת מה שמך – אתה צריך להבין - - -

דוד אמסלם: קוראים לה לירון.

איילת נחמיאס ורבין: לירון מהנהנת בראש ואני אגיד לה למה.

איילת נחמיאס ורבין: ילדים, הכישורים שלהם מעוצבים ותלויים במה שקורה בשלושת השנים הראשונות לחייהם.

דוד אמסלם: איילת, אני מסכים איתך, אני רק אומר שבכלל בחיים, החיים הם כל כך חשובים וזה לא רלוונטי אם אתה בגיל שלושים או בגיל ארבע ולכן המזון הוא דבר כל כך בסיסי.

דוד אמסלם: אני לא הייתי עושה את הדיפרנציאציה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: חייב, זה קריטי.

איילת נחמיאס ורבין: זה קריטי לפוטנציאל שלו.

דוד אמסלם: אדם צריך לקבל את המזון שלו, גם זקן, גם צעיר, גם ילד.

דוד אמסלם: זה דבר שאסור לעשות בו את ההפרדה בין ילדים ולעזוב את הקשישים.

איילת נחמיאס ורבין: לא ידידי, כנראה לא הסברתי.

דוד אמסלם: הבנתי את הבעיה של ההתפתחות של הילד.

דוד אמסלם: יש לנו ילדים.

דוד אמסלם: ברשותך, לפני שמחזקים אני אתן לשאול צור.

דוד אמסלם: שאול מצביע וניתן לו את רשות הדיבור.

<שאול צור: אני לא רוצה לעשות הכללות בנושא תהליכי העבודה של האגפים החברתיים של הרשויות המקומיות.

<שאול צור: אין דבר כזה שמישהו נכנס למחלקה אומרים לו, יושבים איתו ואחר כך שולחים אותו מבלי לעשות רישום ומבלי לפתוח תיק וכדומה וכדומה.

<שאול צור: כל מי שנכנס למחלקה - - -

דוד אמסלם: שאול, רשמנו לפנינו.

<שאול צור: מהבחינה הזאת, קודם כל זה לא כך שנכנס מישהו וזורקים אותו לאיזו עמותה.

<שאול צור: בדרך כלל מבינים שיש משפחה, צריך לבדוק מה קורה אחרי זה, ילדים, בעיות נוספות וכדומה וכדומה.

<שאול צור: אני לא יודע אם אתה רוצה שאתן לך נתונים לנושא של ביטחון תזונתי של משרד הרווחה.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים לסיים את הדיון בעוד רבע שעה.

<שאול צור: אני אתן מהר - - -

דוד אמסלם: אני לא רוצה להתעסק עם נתונים ולא עם פרוצדורות.

<שאול צור: בנושא שקשור לביטחון תזונתי זה מאוד חשוב פה.

<שאול צור: משרד הרווחה קודם כל מספק לבית לזקנים.

<שאול צור: אני בא מתחום של טיפול בזקנים, זקנים עניים.

<שאול צור: לפחות, ואני לא חותם בראשי כרגע, 6,000 בשנה זקנים שמביאים להם ארוחות הביתה, מה שנקרא 'ארוחות מצוננות'.

דוד אמסלם: 6.000?

<שאול צור: אני לא בטוח אם זה לא יותר, אני נזהר כרגע.

<שאול צור: לעומת זאת, בשנה שעברה והשנה - - -

דוד אמסלם: סליחה, יש לי חבר שמספק, לדעתי, ל- 20 אלף.

<שאול צור: יכול להיות.

דוד אמסלם: אני לא מבין, הוא סתם אדם פרטי.

דוד אמסלם: 6,000 אולי 60,000?

<שאול צור: אני אומר שאת הנתון הזה לא בדקתי, שלפתי מהזיכרון.

<שאול צור: אני מצטער אם טעיתי לפחות לגבי המשרד.

<שאול צור: אני רוצה לומר שבשנה שעברה והשנה הייתה תנופה אדירה של פיתוח "מועדוני מופת" – כ-250 מועדונים שהמנכ"ל הקודם, יוסי סילמן והשר הקודם וגם אנכי, בשנה הזאת נפתחו 250 "מועדוני מופת".

<שאול צור: אלו מועדונים שמטרתם להבטיח ביטחון תזונתי.

<שאול צור: הם פועלים שלוש פעמים בשבוע - - -

דוד אמסלם: שאול, קח עוד דקה.

דוד אמסלם: אני אסביר, אותי לא מעניין מה המדינה עושה, מעניין אותי - - - <קריאה:> המדינה לא עושה כלום.

דוד אמסלם: הוא אומר שהיא עושה, לא חשוב.

דוד אמסלם: אני לא מזלזל בכלום.

דוד אמסלם: אני רוצה לדעת יותר מה המתנדבים עושים ואיפה הם צריכים את העזרה שלנו, זה יותר חשוב לי.

דוד אמסלם: קח את הדקה ותסכם.

<שאול צור: יש 250 מועדונים.

<שאול צור: זו תכנית שבאה להתמודד גם עם בעיות של בדידות של זקנים, ביטחון תזונתי שלוש פעמים בשבוע.

דוד אמסלם: אני אשאל אותך שאלה, תענה לי בכן או לא ולא נפתח את זה.

דוד אמסלם: אתה חושב שהמדינה מטפלת במישור העוני טוב?

<שאול צור: זה מוגזם לשאול אותי שאלה כזאת.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ניתן לאביב לומר כמה מילים ואחר כך נחזור לערן.

<אביב קינן: אביב, סמנכ"ל חינוך ורווחה בעיריית בת-ים.

<אביב קינן: אני רוצה לומר כמה דברים.

<אביב קינן: אחד, הסיפור של האחריות.

<אביב קינן: זאת אומרת שלעירייה אין כלים ואין כלים.

<אביב קינן: זאת אומרת, אתה בא לעובד סוציאלי, בסדר ירשם לא ירשם ולא ניכנס לנושא הזה.

<אביב קינן: בסופו של דבר יש לו כלי לשלוח לתעסוקה, יש לו כלי.

<אביב קינן: אין לו כלי בארנסל.

<אביב קינן: אין לו קופה קטנה שאומרת 500 שקל קח לחודש.

<אביב קינן: אין לו דבר כזה.

<אביב קינן: ואכן הוא הרבה פעמים שולח פתק לעמותה כזאת או אחרת.

<אביב קינן: יש לו קשר, אם הוא עובד טוב, עם העמותות בעיר ואומר להן 'זה דחוף יותר, זה דחוף פחות'.

<אביב קינן: בלקיחת אחריות יש הרבה, פתאום אתה כתובת כעירייה לעניין זה.

<אביב קינן: אני רוצה לחדד ערך מוסף גדול של העניין הזה.

<אביב קינן: אני חושב שמלכתחילה נכנסנו אליו גם בגלל זה.

<אביב קינן: הסיפור שכל המערכת עוסקת בזה, זה שילד בכיתה ב' שמצבו הכלכלי לא מזהיר, מסתובב עם האבא שלו לחלק חבילה, או שבראש השנה כל ילד מביא מוצר לבית הספר כדי --- ומדברים על זה.

<אביב קינן: הסיפור של הסוף, הסיכוי לייצר מזה קהילה שדואגת לעצמה.

<אביב קינן: כרגע בוודאי התרומה של הפילנתרופיה, בלעדיה אי אפשר, אבל לאורך זמן אם מתמידים בזה כשאתה לא צריך לשלם למי שמחלק ולמי שיסיע, ואתה גם אוסף חלק גדול מתוך הקהילה.

<אביב קינן: בסופו של דבר נצטרך לקיים רק את המנגנון הזה.

<אביב קינן: גם כלכלית זה אפשרי.

<אביב קינן: אבל גם בתחושה של האנשים שאתה נותן להם שעה בחודש, שלוש שעות בחודש לעשות משהו טוב, אתה נותן להם את ההזדמנות.

<אביב קינן: אתה מגלה שהחברה הישראלית היא מאוד יפה.

<אביב קינן: הם מאוד מאוד רוצים לתת.

<אביב קינן: אגב, יש כאלה המיוחדים שהם באמת מקדישים לזה שעות רבות, אבל השעה בחודש, שעתיים בחודש שאתה מחלק ואתה רואה קשיש ושואל אותו חוץ מהחבילה 'מה שלומך, מה עוד אפשר לעזור'.

<אביב קינן: אז אתה מגלה שמי שחילק את החבילה הוא עורך דין שיכול לעוזר לו במכתב לביטוח לאומי.

<אביב קינן: יש משהו בדבר הזה שחברה צריכה.

<אביב קינן: לי אין צפייה, אני לא מאמין שממשלת ישראל יום אחד תגיד הנה שני מיליארד שקל לביטחון תזונתי, חבר'ה, לכולם.

דוד אמסלם: אגב, למה אתה לא מאמין בזה?

<אביב קינן: א', אף פעם לא ישבתי על כיסא של ממשלה שמחליטה.

<אביב קינן: אני חושב שגם לה יש כאבי ראש של סדרי עדיפויות.

דוד אמסלם: וזה נמוך?

<אביב קינן: אנחנו רואים.

דוד אמסלם: אני אגיד לך למה שאלתי את השאלה.

דוד אמסלם: תקשיב, הרי אתה יודע שזה הכי חשוב ואף פעם לא תוותר על החלום הזה, זה צודק וגם אם זה לא לוקח שנה-שנתיים.

דוד אמסלם: אני תמיד אומר כשאתה צודק אתה מבקיע, רק אל תתייאש, תמשיך ובסוף תבקיע.

<אביב קינן: אני בחרתי לעשות את הדברים במקום ספציפי ולא ברמה ממשלתית.

<אביב קינן: אני באמת באמת חושב שיש לזה סיכוי אם הקהילות תיקחנה על זה אחריות ושהמגזר השלישי יהיה המנוף של זה.

<ערן וינטרוב: לסיכום מהצד שלנו.

<ערן וינטרוב: צריך להבין, העוני הוא בעיה רב-מדדית.

<ערן וינטרוב: זה לא רק ביטחון או אי ביטחון תזונתי.

<ערן וינטרוב: זה תעסוקה, זה חינוך, זה בריאות, זה דיור, זה יוקר המחייה.

<ערן וינטרוב: גם אי הביטחון התזונתי וגם העוני פושטים בכלל המגזרים בחברה הישראלית ולכן אין פתרון קסם.

<ערן וינטרוב: גם במודל הזה של 'המיזם הלאומי לביטחון תזונתי' וגם בנושא העירוני אנחנו מדברים כאן על שיתופי פעולה.

<ערן וינטרוב: אפשר לקרוא להם תלת- מגזריים, גם ממשלה, גם שלטון מקומי מהצד הציבורי וגם הפילנתרופיה והחברה האזרחית וגם המגזר העסקי.

<ערן וינטרוב: כנראה שהבעיה היא כל כך מורכבת וכל כך עמוקה.

<ערן וינטרוב: רק בשילוב כוחות יהיה אפשר להתמודד איתה.

<ערן וינטרוב: היום מדינת ישראל, ממשלת ישראל בנושא של אי הביטחון התזונתי לא נותנת אפילו אחוז אחד מהצורך, אחוז אחד מהצורך.

<ערן וינטרוב: מה שהיא נותנת זה כמה שקלים במסגרת חגי ישראל, קמחא דפסחא וכדומה.

<ערן וינטרוב: מעבר לזה, באופן קונסיסטנטי יש התעלמות וחוסר לקיחת אחריות מהעניין הזה.

<ערן וינטרוב: אני חושב שחלק מהתפקיד גם של הכנסת וגם שלכם כוועדה זה לשים את זה על השולחן ולבקש ממשלת ישראל להידרש לנושא הזה, מכיוון שלתפיסתנו, לא יכול להיות שהשאלה האם ילד או קשיש ניצול שואה, לא משנה מי, יקבל את הדבר שדרוש לו בשביל קיום והתפתחות תקינה תהייה תלויה האם ארגון "לתת" או עמותות אחרות יצליחו לגייס תרומות כדי לסייע לו.

<ערן וינטרוב: זה נושא ליבה, זה חייב להיות באחריות המדינה.

<ערן וינטרוב: בנושא של השלטון, וועדת הפנים והשלטון המקומי, אנחנו מפתחים כאמור כאן מודל.

<ערן וינטרוב: אני חושב שאפשר להציע אותו גם לרשויות אחרות להיכנס אליו.

<ערן וינטרוב: בעיקר ובעיקר אם אנחנו ביחד לא נשים, נפעיל לחץ על העניין הזה, אנחנו נמשיך להיות בסיטואציה שאנחנו רחוקים מאוד מהפתרון של הבעיה.

<ערן וינטרוב: אגב, גם לנו אין מספיק משאבים.

<ערן וינטרוב: לא יעזור, היחידים שיכולים להידרש לנושאים כאלה רחבים זאת המדינה.

<ערן וינטרוב: מילה אחרונה לסיכום אדוני היושב ראש הנושא הזה, סליחה על הביטוי, הוא לא סקסי, לא אוהבים להתעסק בזה.

<ערן וינטרוב: אתה יודע, מדברים על קצבאות, גם אנחנו בעד שיגדילו את הקצבאות המינימום, שיתנו פתרונות מקרו.

<ערן וינטרוב: גם אנחנו בעד זה, אנחנו לא רוצים לחלק מזון, בוודאי לא נעים לחלק מזון, זה מסמנים V, זה דבר שלפעמים גורם לבושה, זה דבר שלפעמים שיש איתו בעיות.

<ערן וינטרוב: אבל בנסיבות הקיימות, זה הדבר, הפתרון היעיל שקיים כל עוד יש אנשים.

<ערן וינטרוב: אם לא היו אנשים וכסף, לא הייתה בעיה.

<ערן וינטרוב: לא צריך לחלק מזון.

<ערן וינטרוב: אבל יש 243 אלף משפחות באי ביטחון תזונתי חמור ו-285 אלף ילדים כאלה שלא מקבלים את הדבר הבסיסי שדרוש להם – חייבים להידרש לנושא הזה ולהשקיע בו.

<ערן וינטרוב: אי אפשר להגיד 'אז שיגדילו את הקצבאות'.

<ערן וינטרוב: עד שיגדילו את הקצבאות צריך לעזור לאנשים האלה ואז לחפש את הפתרונות היעילים שמגיעים למקסימום משפחות.

דוד אמסלם: תודה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להוסיף משהו קצר בעניין של אי ביטחון תזונתי.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שלפני שהגעתי נאמרו כאן

איילת נחמיאס ורבין: דברים חשובים ואני הוספתי את מה שרציתי להוסיף.

איילת נחמיאס ורבין: בנושא הצלת מזון, דוד, ישראל היא מדינה שבה נזרקים טונות של מזון מדי שבוע.

איילת נחמיאס ורבין: אם יש דבר, אגב גם מבחינה סביבתית, אני חושבת שאם יש מקום שבו ישראל יכולה לעשות איזה מהלך משמעותי שגם יכול לעזור לטפל בבעיה, זה הנושא של הטיפול בעניין הצלת מזון.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שכל אחד מאיתנו שעובר בחנויות לפנות ערב, שלא לדבר על אולמות אירועים, דוד, אני משוכנעת שיש דרכים בהן המדינה יכולה לטפל מבחינה לוגיסטית ולתרום לעניין.

איילת נחמיאס ורבין: ערן, יכול להיות שיחד אתכם צריך לפתח איזה מודל של שדרוג בכל נושא הצלת מזון.

<ערן וינטרוב: כל מה שהצגתי של המיזם הלאומי הוא הנושא של הצלת מזון.

<ערן וינטרוב: יושב כאן גם פיני מ"לקט" שאנחנו משתפים פעולה - - -

איילת נחמיאס ורבין: "לקט" עושים עבודה מעולה.

<ערן וינטרוב: בעצם המודל הזה שהראיתי כאן וכל העניין הזה, הכול מבוסס על הצלת מזון.

<ערן וינטרוב: מה שאנחנו מבקשים מהמדינה זה להשקיע בנושא הזה ושיהיה אפשר לפתח אותו.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שזו בדיוק השקעה של מתן כלים, היא נותנת כלים והיא יוצרת מעגל.

איילת נחמיאס ורבין: מילה אחרונה בנושא שאביב אמר, לי דווקא נעים שחבר הכנסת מקלב הצטרף אלינו.

דוד אמסלם: אורי היה פה, הוא רק יצא.

איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה שאורי כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת לומר מילה בנושא שאביב אמר בעניין הקהילתיות.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת באמת שבדברים האלה יש הרבה מה ללמוד מהקהילה החרדית.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאתה צודק, כל אחד עושה בנושא הזה מספיק ולא חשוב מה אני עושה בעניין הזה, אני חושבת שאתה צודק במאה אחוז במידת היכולת שלנו להקנות לילדים שלנו את הערכים של איך אנחנו מטפלים ערכית בנושא הזה – זה דבר גדול.

איילת נחמיאס ורבין: אבל ההשקעה בנושא שדיבר עליו ערן, נושא של הצלת מזון – לדעתי שם זו השקעה ארוכת טווח מאוד משמעותית.

<פיני פפר: בוקר טוב.

<פיני פפר: פיני מ"לקט ישראל".

<פיני פפר: אנחנו בישראל תמיד מנסים להמציא את הגלגל.

<פיני פפר: תסתכל על המדינות הגדולות בעולם: ארה"ב, אנגליה ששם מחלקים תווים לנזקקים, אבל שם זה חלק קטן מהסיוע בתחום המדינה.

<פיני פפר: המדינה הבינה, בארה"ב משקיעים אחוזים ניכרים מהתל"ג (תוצר לאומי גולמי) בעצם ברכישת מזון, בהצלת מזון ובחלוקת מזון לנזקקים.

<פיני פפר: כשאתה נותן תו קנייה, לצערי זה מה שעושה משרד הרווחה שערן הזכיר, אף אחד מאיתנו לא יודע מה הוא עושה איתו, אם הוא הולך לקנות איתו חולצה, הולך לקנות סיגריות או מה שלא יהיה.

<פיני פפר: בעיקרון, כשאתה נותן מזון, אתה מביא לו מזון הביתה – כשיש חבילת מזון הנזקק אוכל אותו.

<פיני פפר: בתחום של הצלת מזון אני רוצה להעיר - - - <קריאה:> עיקר הבעיה היא - - -

דוד אמסלם: אז מה שאתה מציע זה לתת מזון?

<פיני פפר: אני מציע לעזור - - -

דוד אמסלם: במקום ביטוח לאומי לתת להם מזון?

<פיני פפר: לא.

<פיני פפר: אני אומר שהם צריכים עוד דברים, הם צריכים כסף לתרופות - - -

דוד אמסלם: אפשר גם לחלק תרופות.

<פיני פפר: מה שאני חושב שהמדינה יכולה לעזור מבלי שזה יעלה כסף למדינה.

<פיני פפר: זו אחת הבעיות, דבר ראשון להעביר את "חוק השומרוני הטוב" – להגיע למצב שכל הגופים שהיום נמנעים לתרום מזון כי הם מפחדים מה יקרה.

<פיני פפר: אומרת "תנובה" 'למה לי להסתבך' – סתם דוגמה "תנובה – 'למה לי לתת מוצרים קצרי מועד לנזקקים, אז בואו נזרוק את זה לפח'.

<פיני פפר: אולם אירועים, הכי קל לזרוק.

<פיני פפר: גם בארה"ב וגם באנגליה יש את "השומרוני הטוב".

<פיני פפר: מי שכוונתו טובה והוא רוצה לעזור לנזקקים המדינה מגנה עליו.

<פיני פפר: אני רוצה להגיד לכם, שם יש גופים שגם עוזרים ל"לתת" ועוזרים לנו "לקט ישראל", הם אומרים שהם מוכנים לקחת פריץ, אבל זה לא כלל המשק.

<פיני פפר: אם המדינה תחוקק חוק שאסור לזרוק מזון שראוי למאכל אדם, זה הצד השני של המטבע, שתאסור השמדת מזון.

<פיני פפר: בעצם לחברות לא תהייה בררה.

<פיני פפר: מזון שהוא קצר מועד שאי אפשר לשווק אותו או כתוצאה מכל מיני בעיות שיווקיות ייתרם ל"לתת" ייתרם ל"לקט" ונוכל לחלק את זה לנזקקים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אורי מקלב ואחר כך נסכם.

אורי מקלב: תודה אדוני היושב ראש על עצם קיום הדיון.

אורי מקלב: אני גם מתנצל כיוון שיצאתי.

דוד אמסלם: בעצם מי שהעלה את הדיון הוא לא אני, זה ערן ו- - -

אורי מקלב: הם בעצם מציינים את יום העוני והביטחון התזונתי, אבל אתה כוועדת הפנים הסכמת ונענית לפנייה שלהם והקדשת מזמן הוועדה לדיון הזה.

אורי מקלב: אני מקיים דיון בנושא הזה בוועדת המדע ולכן גם ישבתי עם רועי, חוקר ממרכז מידע ומחקר של הכנסת שהכין דף בעניין הזה.

אורי מקלב: הנושא הוא מחקר ופיתוח חקלאי וביטחון תזונתי שאחראי על פיתוח דברים חקלאיים בשטחים עירוניים, הכול מסביב כדי לתת ביטחון תזונתי ולתת את האפשרות לניצול מזון וניצול טכנולוגיה.

אורי מקלב: אני לא אחזור על מה שחבריי אמרו.

אורי מקלב: אני בכל אופן חושב שעדיין במדינת ישראל יש נושאים מסוימים שאנחנו מאוחדים, יש נושאים מסוימים שאנחנו חיים כמעט בשתי מדינות.

אורי מקלב: מדינה אחת, יש אנשים במדינה שחושבים שאין בעיה של ביטחון תזונתי.

אורי מקלב: לא רק אנשים בעם שלא משתפים פעולה ולא מאמינים בזה, גם בהנהגה וגם אלה שהיו אחראים.

אורי מקלב: אני לא מדבר על הקדנציה, ובלי הקדנציה הקודמת שהיו ויכוחים פומביים בעניין הזה בשלטון הקודם, השותפים שהיו במשרד האוצר ואחרים וסגן שר האוצר שאמר במליאה לא פעם אחת, 'אין דבר כזה שילד הולך לישון רעב', 'אין דבר כזה' ואתם יודעים שיש דבר כזה.

אורי מקלב: מה זה רעב, רעב זה מושג רחב.

אורי מקלב: אני אספר לך אדוני היושב ראש, אני יודע שלסיפורים האלה יש לך סבלנות לשמוע משום שאתה קרוב אליהם.

אורי מקלב: אני מקבל טלפון לא כחבר כנסת אלא שבעבר נציג בעירייה - - -

דוד אמסלם: אני חייב לספר לכם איך היה נראה השולחן שלו בעירייה.

דוד אמסלם: אורי ואני עובדים כבר הרבה שנים.

דוד אמסלם: פעם בשבועיים, אז הוא היה סגן ראש העירייה, הייתה לנו פגישת עבודה.

דוד אמסלם: היה לו שולחן גדול, בערך מטר וחצי, כולו עם הפתקים הצהובים.

דוד אמסלם: הכול מודבק, הוא היה עובר פתק פתק.

דוד אמסלם: הוא היה אומר, 'סיימתי' היה מוריד את הפתק.

דוד אמסלם: זה איש ציבור, באמת איש ציבור.

אורי מקלב: אני לא סתם אמרתי לדוד שהוא יהיה מוכן לשמוע בסבלנות את הסיפור מעסקן שכונתי.

אורי מקלב: הוא אמר 'תשמע, יש לנו בעיות עם העירייה'.

אורי מקלב: שאלתי 'מה הבעיות עם העירייה'.

אורי מקלב: 'אנחנו מחלקים//מוכרים במחיר מאוד מאוד זול תוצרת חקלאית פעם שבוע, באים עם ארגזים והמשפחות באות'.

אורי מקלב: איפה הם עושים את זה, הם עושים את זה בחנייה של בית, מול המכוניות של השכנים שהסכימו.

אורי מקלב: באה העירייה, איך בדיוק מהפיקוח הספיקו, הייתה להם זריזות שלא במקומה, אבל הם הגיעו.

אורי מקלב: אבל מתברר שלא לגמרי העירייה אשמה, הירקנים שגם יקרנים, לא רק ירקנים, הם אלה שמתלוננים.

אורי מקלב: הם חיים מהמשפחות האלה, אנחנו מדברים על אזורי מצוקה.

אורי מקלב: הוא הסביר לי ולא אאריך בנושא הזה, הוא אומר שהם מתלוננים, אנונימיים ולא אנונימיים כדי שלא ירווחו.

אורי מקלב: תראו גם את הפערים, אותה חנות ירקות בכמה היא מוכרת חצילים - - -

דוד אמסלם: נתנו להם דוחות?

אורי מקלב: בוודאי, באו להחרים להם את הסחורה והיינו צריכים להתמודד יחד.

דוד אמסלם: יש פסוק בתהלים מזמור קיט כתוב: "תעיתי כשה אובד בקש עבדך".

דוד אמסלם: הרבי מגור אמר פעם, צריך לקרוא את זה בקש.

דוד אמסלם: שאלו אותו למה, הוא אמר להם אספר לכם את הסיפור: פעם היית שריפה ביער, באו לאריה, אמרו לו, בוא תתקין וועדת חקירה על מה ולמה הייתה לנו שריפה.

דוד אמסלם: כל החיות היו בתור, קרא לזאב ואמר לו 'מה עשית אתמול לא בסדר', הוא אמר לו 'הייתי אתמול רעב, תפסתי איזו אינטילופה ואכלתי אותה', אמר לו 'זו הפרנסה אין מה לעשות'.

דוד אמסלם: כך הוא עבר את כל החיות ולבסוף הגיע לכבש ושאל, 'ואתה מה עשית'.

דוד אמסלם: 'אני אגיד לך את האמת, הכבשה אתמול המליטה טלה רך, אתה יודע עכשיו חורף, אז הלכתי למתבן ולקחתי קצת תבן לכסות אותו'.

דוד אמסלם: 'אה, עכשיו אני מבין למה זה קרה'.

דוד אמסלם: בסוף תופסים את אותו אחד שעושה טוב.

דוד אמסלם: ותפסו אותו עם הדוח.

דוד אמסלם: הפקח מסתובב בכל העיר, ראה רק אותו, עכשיו הגיע לנאשם המרכזי.

אורי מקלב: הם לוקחים מהשטחים מהשדה עצמו, הם מגיעים לקשר ונותנים מחירים מינימליים.

אורי מקלב: לא משנה איך עושים את זה.

אורי מקלב: אי אפשר לבוא לקנות, אתה צריך להירשם קודם עם המחיר שהוא לוקח, אני לא יודע סודר או לא סודר.

אורי מקלב: אבל מה הוא מסביר שעומד מאחורי זה, הוא אמר, תשמע ההבדל אם יש את חלוקת הירקות האלה או שאין, זה רק איזה סוג מרק האימא נותנת לילדים.

אורי מקלב: האם זה מרק איכותי מזין עם אוסף של ירקות או שהמרק דלוח יותר.

אורי מקלב: זו המציאות ולא העניין של כמה.

אורי מקלב: יכול להיות שהן לא נזקקות לסעד, לא נזקקות לרווחה.

אורי מקלב: אלו אנשים שעובדים וזה ההבדל שהם יכולים.

אורי מקלב: זאת האמת.

אורי מקלב: אנחנו גם יודעים שיש פערים חברתיים מאוד גדולים.

אורי מקלב: אנחנו דיברנו על מזון, יושבים ילד האחד ליד השני באותה כיתה, אחד מביא את המילקי ואת כל הדברים היוקרתיים והכי מתפתחים היום וההוא לא זוכה לראות דבר כזה.

אורי מקלב: אני יודע מיהן המשפחות שמחלקות לבן לשניים, לא בהגזמה.

אורי מקלב: חברותיי וחבריי דיברו כאן על הצלת המזון.

אורי מקלב: חלק מהבעיה בנושא הזה היא לא אי רצון של העובדים והחברות.

אורי מקלב: דהיינו, לא מאפשרים להם לתת מזון מחשש שיתבעו אותם שהם מכרו מזון לא איכותי.

אורי מקלב: מי חוסם, מי לא נותן לנו היום לקדם את החוק?

אורי מקלב: המדינה, משרד המשפטים לא מאפשר גמישות בחוק, גמישות שבעל עסק נותן את האוכל שלו בכוונה טובה ומבלי כוונה לתת אוכל מקולקל שהוא מודע לזה, הוא לא יכול להיות נאשם.

אורי מקלב: אנחנו צריכים בוועדה הזאת את הנושא הזה לקידום החוק - - -

איילת נחמיאס ורבין: הצלת מזון.

אורי מקלב: זה החסם.

אורי מקלב: בכנסת הזאת, תדעו כל יום, בעיקר אני רואה את זה בימי חמישי, מגשים עטופים עדיין בניילון הנצמד הזה, כולו רבעי עוף בכמה קומות בתנור, את כל כולו, הוא פותח את הניילון עם סכין וזורק ככה מגשים שלמים לפח.

אורי מקלב: אני שואל אותו והוא אומר לי 'תעזור לי, אני לא יכול לראות את זה, אם הייתי יודע שזה הולך למשפחות היה לי יותר קל'.

אורי מקלב: הוא אומר: 'אני לא יכול, החוק לא מאפשר לי'.

אורי מקלב: עומדים פקחים בתוך הכנסת, פקחי תברואה של הכנסת ורוצים לראות שהוא משמיד אותם.

אורי מקלב: אנחנו חייבים כאן לקדם את החוק הזה.

אורי מקלב: תודה.

<נאוה רוזנפלד: אני נאוה רוזנפלד ואני דיאטנית.

<נאוה רוזנפלד: אני רוצה להגיד בהמשך לדברים שאתה אמרת שיש טוענים שאין רעבים בישראל, רואים שכל ילד רביעי בישראל הוא בעודף משקל, זה כאילו דבר והיפוכו.

<נאוה רוזנפלד: אבל מה שקורה הוא שילדים רבים הם עם עודף משקל ותת-תזונה בגלל שהארוחה שלהם כל כך דלה.

אורי מקלב: הם אוכלים לחם.

<נאוה רוזנפלד: בדיוק וזה משהו שאנחנו צריכים לקחת בחשבון

אורי מקלב: בעתיד אנחנו נשלם על כך יקר על אותו ילד.

דוד אמסלם: תודה רבה רבותיי.

דוד אמסלם: ברשות

דוד אמסלם: כם אני רוצה שניים-שלושה משפטים בנושא הזה.

דוד אמסלם: באמת הנושא הזה קרוב לליבי, הוא מטריד אותי ולא בגלל הדיון היום, זה לא מהיום.

דוד אמסלם: אני הרבה שנים מלווה משפחות באופן אישי בנושא של ביטחון תזונתי.

דוד אמסלם: אני חושב שאתם עושים עבודת קודש.

דוד אמסלם: אני בכלל חושב שבהרבה נושאים שאני נתקל בהם יש אזרחים טובים שלוקחים את התפקיד של המדינה.

דוד אמסלם: זה התפקיד של המדינה, המדינה אחראית על אזרחיה ובראש הראשונה התזונתי.

דוד אמסלם: לפני הביטחון שלהם קודם כל התזונה.

דוד אמסלם: אם הבנאדם לא יאכל הוא ימות, אם לא יהיה לו ביטחון הוא אולי עוד יחיה, אבל אם הוא לא יאכל בוודאי הוא ימות.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה דבר מאוד מאוד בסיסי וזו אחריות של המדינה.

דוד אמסלם: אלא מאי, אתה צודק ערן, יש נושאים שהציבור, המדינה לא אוהבת להתעסק איתם, הם נמצאים בחצר האחורית.

דוד אמסלם: זה נושא של המזון, נושא של הקשישים, הנושא של הילדים המוגבלים, נושא המוגבלים עצמם, זה אי שם מאחור, 'שבו אל תדברו על זה'.

דוד אמסלם: אני מצדיע לכם, לכל הארגונים, ישבתי איתך ואתה פרסת בפניי אתמול-שלשום את הנושא שלכם.

דוד אמסלם: אני מסתכל על החומרים כדי לקדם אותם ברמה הטקטית המקומית, אבל ברמה האסטרטגית אני חושב שיש כאן הזדמנות.

דוד אמסלם: אני חושב שכדאי שאתם תביאו אלינו כדי שנקדם.

דוד אמסלם: לאן אני מושך, תראו, היום יש כנסת ישראל שיש בה, אתה יודע יש יתרונות וחסרונות בהרכב הנוכחי, אבל יש גם הרבה תקווה.

דוד אמסלם: יש הרבה אופציה לשינויים, באמת אמתיים וגם זו הזדמנות.

דוד אמסלם: אני הייתי מציע לכם בנושא הזה, דרך אגב בהקשר הזה ובכלל בנושאים האזרחיים אין אופוזיציה קואליציה, אלו אנשים וכל אחד מתחבר ברמה האישית שלו.

דוד אמסלם: אני הייתי מציע שתשבו ותארגנו הצעת חוק.

דוד אמסלם: אני מאמין רק בחוקים, אני לא מאמין ברצון טוב כזה או אחר, זה טוב, מחר בא שר שאוהב עניים אז אין בעיה, הוא מתחלף בשונא עניים אז הוא מוריד להם.

דוד אמסלם: חוק זה חוק.

דוד אמסלם: יש הזדמנות להסדיר את הנושא הזה חוקית.

דוד אמסלם: בואו תשבו, אני מתחבר עם מה שאמר הבחור לגבי "השומרוני הטוב" וגם לאיסור השמדת מזון, אבל המדינה צריכה אתכם בסופו של דבר.

דוד אמסלם: אני גם מאמין בהיבט הקהילתי בעניין זה.

דוד אמסלם: לכן אני חושב שצריך לתפור משהו הוליסטי.

דוד אמסלם: שבו ביניכם, תגישו לי הצעת חוק כזאת.

דוד אמסלם: אני מבטיח לכם שאני אקדם אותה.

דוד אמסלם: <קריאה:> יש כבר הצעת חוק.

דוד אמסלם: אז תביאו לי אותה.

דוד אמסלם: <קריאה:> אני חושב שהיא עברה את וועדת שרים.

דוד אמסלם: <קריאה:> זו הצעה חלקית, היא לא פותרת את הבעיה הוליסטית.

דוד אמסלם: צריך לקחת את כל הסיפור הזה ולתפור חבילה שלמה.

דוד אמסלם: מצד אחד יש את הסיפור שאמרת שיש את "השומרוני הטוב" ומצד שני דיר באלק לזרוק את המזון.

דוד אמסלם: זה פעם אחת.

דוד אמסלם: מכאן הגיע המזון אליך.

דוד אמסלם: אישית אני חושב שהמדינה צריכה לתרום את חלקה.

דוד אמסלם: הנה סתם דוגמה מעשית, יש לי חבר שזה כל עיסוקו.

דוד אמסלם: הוא קם בבוקר, כבר שלושים שנה הוא מתעסק עם החבר'ה האלה.

דוד אמסלם: יש ארגון בארה"ב שבעצם מביא לארץ עשרות מיליוני שקלים כל שנה.

דוד אמסלם: בא למדינה אמר להם: 'חבר'ה אני מחלק 25 אלף מנות מזון ביום.

דוד אמסלם: אני מתחייב לפי רשימות שלכם, אתם קובעים ולא אני.

דוד אמסלם: אני מביא 30 מיליון שקל, בואו תשתתפו איתי ב-3 מיליון לוגיסטיקה'.

דוד אמסלם: עד עכשיו ויכוחים.

דוד אמסלם: הוא אומר 'אני מביא 30 מיליון לרשימות של משרד העבודה, לא שאני מחלק לאנשים שלי, לשכנים, רק לפי רשימות מסודרות'.

דוד אמסלם: אני אספר סיפור יותר גדול, אתה תשתגע, הקים הבחור מרכז לוגיסטי בבאר טוביה, ענק.

דוד אמסלם: כמה שנים הוא לא שילם ארנונה.

דוד אמסלם: השנה אמרו לו: 'תקשיב, אתה לא יכול, צריך לשלם ארנונה'.

דוד אמסלם: שאל: 'למה'.

דוד אמסלם: אמרו לו: 'אם אתה היית מחלק רק לבאר טוביה אתה פטור, אבל אתה מחלק לכל המדינה, אתה חייב'.

דוד אמסלם: עכשיו הגשתי הצעת חוק לשינוי בנושא הזה.

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם.

אורי מקלב: זה לטובת תושבי העיר.

אורי מקלב: יד שרה גם - - -

דוד אמסלם: לא מספיק שאתה תורם לכל המדינה ולא רק לעיר שלך, עוד מענישים אותך.

דוד אמסלם: אתה מבין.

דוד אמסלם: אני אומר שכאן יש הזדמנות, ערן וכל הארגונים, אני לא רואה מישהו במדינה, אני לא רואה את אגף העבודה והרווחה לוקח את היוזמה הזאת כי אז הוא יצטרך להביא כסף והוא לא רוצה.

דוד אמסלם: אני מציע, תכינו לי ,לוועדה איזו הצעת חוק שתהייה קצת יותר כוללת.

דוד אמסלם: אני מבטיח שאני אקדם אותה מבלי קשר לכמה היא עולה.

דוד אמסלם: שוב, באמת תודה רבה.

דוד אמסלם: שאפו לכם.