הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 23, 2015-10-20 12:00

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה השנייה להיום, של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נתמקד היום בדיווחים של המוסדות להשכלה גבוהה, לפי תקנה 9 לקנות למניעת הטרדה מינית (חובות מעביד), משנת 1998.

עאידה תומא סלימאן: פעם ראשונה אנחנו מקבלים את הדיווחים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שנעשתה עבודה מאלפת בשנים שעברו, גם בהובלת יושבת הראש הקודמת של הוועדה, חברת הכנסת עליזה לביא.

עאידה תומא סלימאן: אני בטוחה שהיא מתרגשת היום כשהיא יושבת כאן ומשתתפת בדיון הראשון, בדיווחים הראשונים להם מחויבים לפי התקנות האלה.

עליזה לביא: כולנו.

עליזה לביא: זה יום חג.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שרציתי להגיד, שבעצם לא רק את מתרגשת, כולנו מתרגשות על עצם העובדה שהגענו ליום כזה שהמוסדות מחויבים להעביר את הדיווחים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר צוטטתי בעיתון הארץ לפני יומיים, כשאני אומרת שקודם כל עצם העובדה שהגענו ליום הזה, זה כבר הישג.

עאידה תומא סלימאן: עצם העובדה שמחצית ממוסדות ההשכלה הגבוהה ומתוכם כל האוניברסיטאות הגישו כבר את הדו"חות האלה, זה גם כן הישג שאין מה לזלזל בו.

עאידה תומא סלימאן: להיפך, זה מעיד על זה שאנחנו מפה רק נתקדם יותר ואני מאד מקווה שבשנה הבאה כל מוסדות השכלה הגבוהה יגישו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא רק נשב ונקווה, אלא באמת נעבוד ואני אדאג לזה שקודם כל כל המוסדות שלא הגישו עד עכשיו יגישו בזמן הקרוב ביותר, כי הם מחויבים לפי התקנות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין אופציונאלי, או לבחירתו של הממונה של הנשיא של המוסד להשכלה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שמקריאה ומעיון בדו"חות, יש לנו עדין כברת דרך ללכת, אני אדבר על זה אחר כך.

עאידה תומא סלימאן: תחילה נשמע סקירה ורקע איך הגענו ליום הזה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, היועצת המשפטית של הוועדה.

<ענת מימון: אז למעשה חוק למניעת הטרדה מינית קובע בסעיף 7, את החובות של מעסיק במקום העבודה, לנקוט אמצעים ופעולות על מנת למנוע מצבים של הטרדה מינית, במסגרת יחסי העבודה.

<ענת מימון: החוק קובע גם את החובה לקבוע דרך להגשת תלונה ולטפל ביעילות בתלונות שמוגשות ובנוסף את החובה במקומות שמעסיקים מעל 25 עובדים, לפרסם תקנון.

<ענת מימון: החוק מסמיך את השר לקבוע כללים שנקבעו בתקנות, לעניין חובות המעסיק, כשבתקנות יש את התקנות הכלליות שקובעות חובות על כלל המעסיקים, לדוגמא בתקנה 2, שזה כל אמצעי המנע שמעסיק צריך לנקוט, כולל פעולות הדרכה והסברה, מינוי אחראי וקביעת דרך להגשת תלונה.

<ענת מימון: בשנת 2013 הוגש דו"ח מבקר המדינה, שבדק את הנושא של טיפול בתלונות על הטרדה מינית במוסדות להשכלה גבוהה, כשבמסגרת הדו"ח נאמר שבמוסדות להשכלה גבוהה, בגלל מבנה ההיררכיה והתלות, יש באמת יותר שכיחות של מקרים של הטרדה מינית; ובמקביל לזה יש מיעוט תלונות.

<ענת מימון: ולכן, בשורה התחתונה הומלץ בדו"ח לנקוט ולפעול ליצירת איזה שהוא מנגנון אפקטיבי יותר, על מנת באמת להגביר את הפעילות של אותם מוסדות, בתחום של מניעת הטרדה מינית.

<ענת מימון: בעקבות זה נוסחו תקנות בשיתוף עם משרד המשפטים, שהובאו לוועדה הזאת בשנת 2014, ולאחר דיונים ארוכים בוועדה, התקנות האלה אושרו.

<ענת מימון: התיקון של התקנות בעצם קובע בתקנה 9 חובות שחלות על מוסדות להשכלה גבוהה, כשבין החובות אפשר למנות את הפעילות של הדרכה והסברה שמופיעה כבר בתקנות הכלליות, אך פה נאמר שזה ייעשה אחת לשנה לפחות.

<ענת מימון: בנוסף, יידוע על כל תלמיד חדש ועובד חדש במוסדות, לגבי התקנון ודרך הגשת התלונה.

<ענת מימון: בנוסף קבענו חובה למנות שני אחראים במוסדות שבהם יש למעלה מ-2,000 לומדים בשנה, שני אחראים למניעת הטרדה מינית, כשאנחנו הדגשנו שהאחראים יהיו מסוג מסוים, אם זה סגל אקדמי, סגל מינהלי וסטודנטים, כך שיהיה ייצוג לפחות לשני סקטורים בין האחראים.

<ענת מימון: אותו אחראי יצטרך לעבור השתלמות של 18 שעות לפחות והגשת דו"ח - שלשם כך אנחנו מתכנסים פה היום - דו"ח שיוגש אחת לשנה גם לרשות לקידום מעמד האישה וגם לוועדה פה.

<ענת מימון: הדו"ח אמור לכלול את הפעולות שנקט אותו מוסד בתחום במהלך השנה שחלפה, וכן למנות את מספר התלונות שהוגשו ואת אופן הטיפול באותן תלונות.

<ענת מימון: וזה למעשה הדו"חות שהוגשו בפנינו.

<ענת מימון: המטרה היא באמת לראות עד כמה האמצעים החדשים וגם האמצעים הקיימים, אפקטיביים, ועד כמה - והיום זו הפעם הראשונה שאנחנו בוחנים את זה – עד כמה ההטעמה של האמצעים האלה אמורה יחד עם להגביר את התלונות, גם להמעיט את המקרים.

<ענת מימון: לשם כך התכנסנו היום.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שברור למה היה חשוב שבמוסדות שמכילים אלפי אנשים ביום יום, בחיי היום יום שלהם, ובמוסדות שמבלים בהם סטודנטיות וסטודנטים לאורך מינימום 3.5 שנים מהחיים שלהם, למה היה חשוב שלמוסדות כאלה תהיה מדיניות מאד ברורה ויהיה להם תקנות אשר מבהירות איך להסדיר את היחסים האלה ואיך להסדיר עניין של פגיעות מסוג זה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כולנו יודעים שביחסים במוסדות חינוך, קיים גבול מאד דק של שימוש במרות שקיימת, ביחסי המרות הקיימים בין מרצים, מרצות, סטודנטיות, סטודנטיות מצד אחד, או בין העובדים עצמם – הסגל האקדמי עצמו, בתוך ההיררכיה הקיימת.

עאידה תומא סלימאן: כולנו גם יודעים שבשלבים מסוימים אפשר לנצל הערצה מובנת וקיימת, כדי להפוך אותה לצורה של ניצול וניצול מיני, ועל כן החשיבות של הסדרת כל הנושא של מניעת הטרדה מינית במוסדות ההשכלה הגבוהה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מקווה שלאחר שנעשה סקירה יותר מקיפה של הדו"חות שהוגשו, אנחנו נגיע למסקנה איך אפשר לשפר גם את דרך הדיווח וגם את דרך הפעולה, וזה מה שיותר חשוב.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להגיש דו"חות מצוינים, השאלה מה מתבצע בשטח והאם באמת הממונות או הממונים הקיימים עושים את המלאכה כמו שצריך בהגנה על אלה שסובלים וסובלות מהטרדה מינית במוסדות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שמהדו"

עאידה תומא סלימאן: חות שקיבלתי – 36 דו"חות בסך הכל שקיבלנו – אני חייבת להגיד שיש שוני ויש מוסדות שהתייחסו ביתר כובד ראש לדיווח עצמו ודיווחו בצורה יותר נאותה, אנחנו עדיין רחוקים מהמצב האידיאלי, לצערי הרב.

עאידה תומא סלימאן: קיבלנו דו"חות שבשבילי, כמי שעסקה בנושא של הטרדות מיניות ושל תקיפות מיניות לאורך שנים, היה לא ברור איך אפשר שמתוך האלפים הקיימים בתוך המוסד, ישנה רק תלונה אחת לאורך כל השנה.

עאידה תומא סלימאן: זה נשמע לי אבסורד.

עאידה תומא סלימאן: זה נשמע לי לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אפשר לחשוב על כמה סיבות, אבל מה שבטוח – שזה לא משקף את המצב הקיים וזה לא משקף כמה הטרדות באמת היו יכולות להתחולל בשנה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחלק מהדו"חות לא התייחסו לפעילויות ההדרכה וההכשרה שמחויבות לפי התקנות, וזה פגם בדו"ח הזה.

עאידה תומא סלימאן: או שלא במקרה לא דווח על הפעילויות האלה בגלל שלא התקיימו, או בגלל שבעצם לא ראו לנכון או לא חשיבות לדווח על דבר כזה, למרות החשיבות הרבה שקיימת בנושא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה להעמיק יותר בהערות, בטח זה יעלה תוך כדי הדיון על הדו"חות ועל אופן הגשת הדו"חות, אבל מה שברור לי מהתחלה, למרות שזה נשמע סיכום לפני הדיון, אבל מה שברור הוא שחלק מהדברים שנצטרך לעסוק בהם זה לקבוע סטנדרטים ופורמט מסוים של הגשת הדו"ח, דבר שיעזור לאלה שצריכים לכתוב את הדו"ח וינחה לדברים שחשוב שימצאו בתוך הדו"ח הזה.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים אני רוצה לתת את זכות הדיבור לפרופסור רחל ארהרד.

עליזה לביא: גברתי, אני מבקשת, יש לי - - -

עאידה תומא סלימאן: אני חשבתי שאת רוצה להתייחס לדברים אחר כך.

עליזה לביא: לא, אני מאד אשמח לדבר.

<רחל ארהרד: את קודם.

עליזה לביא: אני אחכה.

עליזה לביא: זה בסדר, אני אשמח לשמוע אותך רחל, אני אדבר אחרייך, תודה.

עאידה תומא סלימאן: פרופסור רחל ארהרד, יועצת הנשיא לנושא הטרדה מינית, בבקשה.

<רחל ארהרד: כן, תודה וצהריים טובים לכולם.

<רחל ארהרד: אני כאן חובשת בעצם שני כובעים, או אף שלושה.

<רחל ארהרד: אחד של אוניברסיטת תל אביב, שני הפורום של הנציבות באוניברסיטאות והשלישי של הפורום בי-סייף, שזו המסגרת שבה מוזמנות הנציבות והמשפטניות והמשפטנים מכל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל.

<רחל ארהרד: כלומר, באוניברסיטת תל אביב, זה הפורום שמזמין את כולם והוא הפורום שקיים על פי החוק את ההשתלמות הנדרשת על פי החוק.

<רחל ארהרד: מייד קיימנו את זה, ואכן הגיעו אנשים רבים וזה היה לתועלת.

<רחל ארהרד: אבל זה היה רק השיוך.

עאידה תומא סלימאן: וזה היה רק באוניברסיטאות, נכון?

<רחל ארהרד: ומכללות.

<רחל ארהרד: ההשתלמות שאנחנו הצענו הייתה לכל 67 המוסדות ולפורום הזה מוזמנים כולם ומגיעים כולם.

<רחל ארהרד: אנחנו עושים ימי עיון והשתלמות, כולנו יד אחת.

עאידה תומא סלימאן: מצוין.

<רחל ארהרד: כרגע אני אתייחס לאוניברסיטאות באופן ספציפי, שכן האוניברסיטאות כולן הגישו כנדרש ולכן גם זה מספק לנו תמונה מסוימת.

<רחל ארהרד: ראשית, מה שעולה מהדו"חות, שאכן יש ביניהם שונות בפירוט, בנרטיבים, בתיאור, אבל הם בהחלט נותנים תמונה שדבר אחד עולה ממנה בבירור, שיום חג לנו היום.

<רחל ארהרד: לברך על החוק ולברך על כך, ואני מקווה שיש כאן נציגי סטודנטים, טרם ראיתי את התאחדות הסטודנטים ואגודות הסטודנטים, שאכן יש תמונה שאנחנו רואים ממנה מה נעשה וכמה נעשה ועל ידי מי.

<רחל ארהרד: כלומר, יום חג לנו, וכפי שאת אמרת, נלך ונשתכלל.

<רחל ארהרד: מה שנראה בדו"חות של האוניברסיטאות, ראשית שהנושא נמצא בבולטות רבה.

<רחל ארהרד: כלומר, נעשתה עבודת חריש עמוק, ושוב, באמת החוק מבחינה זו הוא תמריץ מאד ברור, מאד חד, חד משמעי שזה נדרש וזה יתחבר יחד באמת לפעילות המגוונת שנעשתה בהם.

<רחל ארהרד: הדבר שעולה מתוך שמונת הדו"חות בבירור הוא, שראשי המוסדות - נשיא, רקטור, דיקן, האנשים הבכירים ביותר שותפים לעניין.

<רחל ארהרד: כלומר, עברנו ממצב שבו אומרים למישהי תהיי הנציבה, תהיי הממונה, את מסכימה וכו', וזה ירד.

<רחל ארהרד: לעומת מצב שראשי האוניברסיטאות הבינו את חשיבות הנושא, שלא מתוך לשמה שכן מתוך לשמה.

<רחל ארהרד: על כל פנים הם שותפים בהקצאת תקציבים, בזימון האנשים ובקבלה של כל הפעילות שמוצעות על ידי הנציבות, לשם הדרכה והסברה.

<רחל ארהרד: אז כך שאני חושבת שזו ברכה ומי ייתן שזה יהיה גם במכללות.

<רחל ארהרד: אני אומרת שהנשיאים, הדיקנים, הרקטורים יבינו שזה עניינם ויהיו פעילים בנושא הזה, ברוח גבית חזקה וטובה.

<רחל ארהרד: מה שאנחנו רואים, שנעשו פעילות הדרכה מאד מגוונת בכתב, בעל פה, הרצאות, כנסים, סדנאות.

<רחל ארהרד: למשל, אני יכולה לתת דוגמא ואין אני מעידה על עיסתי.

<רחל ארהרד: לקחת אסיסטנטים בבית ספר לכימיה ואת כל המתרגלים ולעשות להם סדנאות קבועות, זה דבר מאד חשוב.

<רחל ארהרד: הוא הדין בבית ספר לפיזיקה, כלומר באותם מוקדים של מפגש מאד מאד קרוב, גם פיזי, של מעבדות בין האנשים הצעירים.

<רחל ארהרד: עכשיו, מה שאנחנו רואים מהדו"חות, אכן, ויש לנו נתונים מדויקים, יש עלייה – כפי שנאמר קודם – במספר הפניות אל שמונה – בעצם אל פרופסור חיים סעדון מהאוניברסיטה הפתוחה – יש עלייה במספר הפניות.

<רחל ארהרד: אם מנתחים ניתוח תוכן, לא ברור אם יש עלייה במספר ההטרדות, או נהפוך הוא.

<רחל ארהרד: בעצם מה שאנחנו רואים שיש רגישות רבה לנושא.

<רחל ארהרד: יש מודעות ופונים גם בשם אחרים.

<רחל ארהרד: למשל, אני לוקחת כאן דוגמאות.

<רחל ארהרד: חבר סגל ראה שסטודנטית מוטרדת על ידי סטודנטית, חבר סגל ראש מעבדה מדווח שדוקטורנט לא מתנהג כהלכה לדוקטורנטית.

<רחל ארהרד: הוא בא אלי ואומר ראי, צריכים לעשות משהו.

<רחל ארהרד: מנהלת מדור בדיקנט הסטודנטים מדווחת שסטודנט שמקבל חונכות, מתעסק עם החונכת שלו.

<רחל ארהרד: אתם יודעים, התהפכו.

<רחל ארהרד: היא החונכת, היא M.A, הוא במכינה והוא מטריד אותה.

<רחל ארהרד: אז דיקנט הסטודנטים פונים.

<רחל ארהרד: פסיכולוגים פרטיים פונים אלינו.

<רחל ארהרד: כלומר זה מאד בבולטות ויש המון פניות.

<רחל ארהרד: זה מאד מעניין.

עאידה תומא סלימאן: מעניין איפה המון הפניות האלה בדו"חות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא משתקף בדו"חות, מה שאת אומרת עכשיו.

<רחל ארהרד: עכשיו תספרו בכל דו"ח המסכם את הנתונים, ונראה את הגיוון.

<רחל ארהרד: ופה זו הנקודה המרכזית שאנחנו צריכים לשים אליה לב.

<רחל ארהרד: בעצם כל האוכלוסיות, ובאוניברסיטאות נמצאות אוכלוסיות מגוונות, הם מטרידים ומוטרדים.

<רחל ארהרד: כלומר, המיתוס שזה הפרופסור המזדקן והדוקטורנטית הצעירה, מבחינת נתונים, כשעושים התפלגות באחוזים – סך כל הפניות בשמונה האוניברסיטאות – סך הכל 15% זה נגד חברי סגל.

<רחל ארהרד: השכיח זה בין הסטודנטים.

<רחל ארהרד: זה גם לא מפליא משתיים או שלוש סיבות.

<רחל ארהרד: ראשית, זה הפלח הגדול, אנחנו מדברים כפי שאמרת על מאות אלפים או עשרות אלפים; דבר שני זה הגיל שבו נרקמים יחסים אינטימיים בין גברים-נשים, גברים וגברים, נשים ונשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על יחסים אינטימיים בנושא הזה, סליחה.

<רחל ארהרד: מדברים על הטרדות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברים על הטרדות מיניות.

<רחל ארהרד: נכון, אבל אנחנו למשל ראינו מקרה של חיזור שהופך להטרדה של סטודנט לסטודנט אחר, שהיו בעלי נטיות חד מניות והכירו דרך פורומים, אז הסטודנטים פונים אלינו משום שהם אומרים, על הרצף הזה של בין חיזור זה הופך להטרדה, חלק זה הטרדות.

<רחל ארהרד: כן.

<רחל ארהרד: החיזורים האלה של האנשים הצעירים, מה שנקרא Young Adults, זה הבגרות הצומחת, זו האוכלוסייה של המוסדות שלנו ואת זה צריך לקחת בחשבון.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל לא קיבלתי תשובה על ההערה הקודמת שלי, שאת דיברת על מגוון רב והרבה פניות ואמרתי, זה לא השתקף בדו"חות.

עאידה תומא סלימאן: הדו"חות לא מדברים על הרבה תלונות, להיפך.

<רחל ארהרד: הדו"חות של האוניברסיטאות, בסך כל האוניברסיטאות היו 130 פניות.

עאידה תומא סלימאן: בשמונה אוניברסיטאות.

<רחל ארהרד: בשמונה אוניברסיטאות.

<רחל ארהרד: מה-130 האלה, אני מנתחת ואני אומרת מי בעצם פנה, מי התלונן.

<רחל ארהרד: עכשיו, אני באה ואומרת, מלאכה רבה לפנינו, שכן השיעור הזה הוא יחסית נמוך.

<רחל ארהרד: הוא עלייה משמעותית מהשנים הקודמות.

<רחל ארהרד: בואו, הרי אנחנו יושבים פה אקדמיה, אנחנו יודעים להשוות נתונים.

<רחל ארהרד: יש עלייה בפניות.

<רחל ארהרד: אנחנו צריכים להמשיך ולהגביר את המאמץ, שכן עלינו, להערכתי גם באמצעות הוועדה וכל מה שקורה, עלינו על דרך נכונה וצריכים אותה מאד מאד לחזק ולשכלל את השיטות של הדברים שאנחנו עושים.

<רחל ארהרד: לכן אני אומרת זה יום חג לנו, זה ברכה.

<רחל ארהרד: יש לנו פעם ראשונה בהיסטוריה שלנו נתונים.

<רחל ארהרד: חבל שהם כל כך חלקיים, לכן דיברנו בשם האוניברסיטאות, והשאר זה - - - תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: חלק מההנחיות שנרצה לפתח זה להפריד בין פניות לבין תלונות בדיווחים.

עאידה תומא סלימאן: יש לי הרגשה שגם הפער שאנחנו מדברות עליו, שאני הרגשתי עליו ואת אמרת שהרבה פנו אליכם, אבל בעצם הסטטיסטיקה היא לא הרבה.

עאידה תומא סלימאן: אז יכול להיות שנצטרך בפעם הבאה לקחת בחשבון הפרדה בין פניות ותלונות.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה.

עליזה לביא: קודם כל באמת משמח ומרגש ומעבר להכל, צריך תמיד ללמוד ולהקשיב.

עליזה לביא: אני מזכירה לכולנו איך הכל התחיל.

עליזה לביא: יום הסטודנט לפני השנתיים כאן.

עליזה לביא: ביום הסטודנט מקובל שבוועדות יש דיונים והגיעו לכאן סטודנטים.

עליזה לביא: הרצון שלי היה לקחת את הדיון בוועדה למקום של מצוינות אקדמית וקידום נשים ועוד ועוד נתונים.

עליזה לביא: ובאו הסטודנטים וביקשו שהדיון יתקיים, וורד ואחרות זוכרות שהדיון היה על הטרדות מיניות באקדמיה.

עליזה לביא: הייתי בשוק.

עליזה לביא: אני באה מהאקדמיה, אני יודעת שהאקדמיה מטופלת.

עליזה לביא: 16 שנים לחוק ההטרדות המיניות.

עליזה לביא: הצבא מדווח כאן, אבל האקדמיה?

עליזה לביא: למה?

עליזה לביא: מה קרה?

עליזה לביא: וככל ששמענו את העדויות, ואני אומרת את זה גם לכם – נציגי הסטודנטים – ההתאחדות – העבודה התחילה על ידי קודמכם ושאפו גדול.

עליזה לביא: זה היה שיתוף פעולה מרתק – גם משפטי – אבל מעבר לכל, שיתוף פעולה שבא ואמר את הדברים על גבי השטח, כלומר על השולחן.

עליזה לביא: והבנו ביחד איפה המצוקה ואיפה אין מענה ולמה.

עליזה לביא: ואם את חוזרת ושואלת למה אין דיווחים, זה בא ומלמד.

עליזה לביא: הרי כולנו פה, כמו שאמרת, באים מהאקדמיה.

עליזה לביא: גם כשאין נתונים זה נתון.

עליזה לביא: אנחנו צריכים לבוא ולבדוק למה.

עליזה לביא: למה אין נתונים.

עליזה לביא: כלומר מה.

עליזה לביא: אני מברכת באמת על המוסדות שמסרו, 36, זה הישג, זה הישג אדיר, אבל אנחנו צריכים לבוא ולראות ולכמת את הנתונים ולהבין אותם.

עליזה לביא: אז באמת ההרחבה של התקנות על המוסדות נעשתה בעקבות הפניות.

עליזה לביא: אני מזכירה לכולנו את דו"ח מבקר המדינה שהיה בנושא הזה, שבא ממנו.

עליזה לביא: ינקנו ולמדנו והבנו איך אנחנו צריכים לבוא ולתקן והתקנות הללו באמת נותנות את המענה המאד מיוחד למרקם שקיים בתוך האקדמיה, שזיהינו אותו בעבודה משותפת, כולנו כאן ביחד – מרכזי הסיוע ועוד גופים שהיו שותפים לעניין.

עליזה לביא: אני אז אמרתי ואני מזכירה, שלפרוץ את המחסום של הפניות, זה באמת להמשיך ולשתף פעולה.

עליזה לביא: כי יכול להיות שגם במנגנון וגם בתקנון הזה, שעבדנו עליו שתי וערב, אנחנו לא נותנים מענה.

עליזה לביא: לא נותנים מענה.

עליזה לביא: יש עוד מצוקות שעולות.

עליזה לביא: רק לא מזמן, ואנחנו מחר נקיים דיון דחוף שביקשתי בנושא של אלנבי 40, שאנחנו רואים את חוק הסרטונים – אני מזכירה לנו.

עליזה לביא: שבוע שעבר אומרת לי היועצת המשפטית למשרד המשפטים, שאני מזכירה לכולנו שליוו פה את החקיקה שהייתה כאן בוועדה.

עליזה לביא: ואני קוראת גם מכאן להמשיך ולהביא חוקים לוועדה למעמד האישה.

עליזה לביא: חבל שאנחנו לא מחוקקים כאן, מאחר שזה חוק שאם לא הייתי מחוקקת אותו בוועדה למעמד האישה, הוא לא היה מחוקק.

עליזה לביא: לא היינו מצליחים לחוקק אותו בוועדת חוקה.

עליזה לביא: גם נציגת משרד המשפטים, שהייתה כל כך נגד החוק הזה, שבוע שעבר אומרת – טעיתי.

עליזה לביא: טעיתי.

עליזה לביא: ואז אמרתי לה, אני רוצה שתגידי את זה בקול וציטטתי את זה אחרי זה והבאתי את זה גם למליאה.

עליזה לביא: היא אומרת טעיתי.

עליזה לביא: היום אני מבינה כמה החוק הזה חשוב, יצאנו לקמפיין במשרד המשפטים כי אנחנו צריכים להיות קשובים לשטח.

עליזה לביא: אנחנו צריכים להבין שלעולם הטכנולוגיה במקרים האלה, וגם במקרים שלנו, של תקנות, תמיד תשיג.

עליזה לביא: תמיד תשיג אותנו, את המחוקק.

עליזה לביא: אז כאן בהמשך, וגם בדיווחים שנשמעים ובאמת גברתי מאד הרחבת.

עליזה לביא: מרגש מאד לבוא ולראות את הדברים ואת העבודה המשותפת שנעשתה.

עליזה לביא: כל פעם שהתקדמנו את גדלת פיזית, עכשיו את הרחבת את המשפחה, אז באמת גם תינוק חדש וגם לנו יש תינוק חדש כאן בחדר הזה.

עליזה לביא: אני מזכירה לכולנו שגם דרשנו מהשירות הלאומי לבוא ולדווח.

עליזה לביא: זה גם כניסה ודריסת רגל ושיתוף פעולה עם מקום שהחוק היה עיוור כלפי – השירות הלאומי.

עליזה לביא: ביקשתם ודרשתם מהשירות הלאומי, אחרי עבודה מאד מאומצת, לבוא ולדווח כאן בוועדה.

עליזה לביא: אני שמחה מאד לראות שהמאבק נשא פרי ושאנחנו מתכנסים פה ביחד, שזה לא יהיה מאבק, שזה יהיה שיתוף פעולה.

עליזה לביא: שיתוף פעולה שקשוב גם לשינויים, אבל גם לחוסר הנתונים שעולים, כי זה לא שהם קיימים, זה כנראה שצריך עוד כלים כדי לאתר אותם.

עליזה לביא: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: ועם המשפט הזה שאולי צריך עוד כלים ולפתח אותם כדי לטפל בנושא כמו שצריך, אני רוצה לבקש מסגן יושב ראש התאחדות הסטודנטים, רם שפע, לתת את עמדתכם מהצד השני.

רם שפע: מעולה.

רם שפע: אז בוקר טוב לכולם ולכולן.

רם שפע: נראה לי שצריך להתחיל בהערת אגב, שבשביל לשפר באמת את הנושא, כדאי שיותר משני גברים ישבו בשולחן, נראה לי מאד חשוב.

רם שפע: באמת, לא בציניות.

רם שפע: התכוונתי מסביב לשולחן הזה.

רם שפע: יש יותר בסך הכל.

רם שפע: אנחנו סך הכל חמישה.

רם שפע: הבנתם את הרעיון הכללי.

רם שפע: ברשותך רחל, אני אציג תמונה מעט פחות ורודה.

רם שפע: נכון, עשינו כברת דרך, גם בהיבט של החוק וגם בהיבט של מודעות, אבל בואו רגע נדבר על נתונים מהשטח ולא רק על נתונים שהמוסדות מילאו, מעבר לזה שהנתונים לא מלאים, חסרים, ותיכף אתייחס לטענות שיש לנו לצערי, כלפי כמעט כל הגופים שיושבים סביב השולחן, אבל קצת נתונים מהשטח.

רם שפע: בסקר שאנחנו מוציאים כל שנה, שענו עליו עשרות אלפי סטודנטים, ואני מצטט קצת נתונים.

רם שפע: אגב, לא כדאי לכם שנשווה את הנתונים משנה שעברה, כי הם ממש כמעט לא מראים על שינוי בכלל, לפחות מצדם של הסטודנטים והסטודנטיות.

רם שפע: אז למשל 35% מהסטודנטים שענו על הסקר, טוענים שהפנייה שלהם לא טופלה כראוי.

רם שפע: 15% טוענים שהיא טויחה.

רם שפע: 15% אחרים טוענים שהיא לא טופלה בכלל.

רם שפע: כלומר, כבר עכשיו אנחנו יכולים להגיד שגם אם היו פניות, ויכול להיות שהייתה עלייה בפניות, כל עוד הפניות האלה לא מטופלות כראוי, נראה לי שהתהליך שלנו אין לו הרבה משמעות.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד מתוך ההתרשמות שלי, ואמרתי שיש לי עוד הערות על הדו"חות, ההתרשמות שלי אפילו מהדיווחים של המוסדות, לא של הסטודנטים, היא שבהרבה מהמקרים לא הבנתי איך יכול להיות שהתלונות מטופלות בצורה כזאת.

עאידה תומא סלימאן: התקיים בירור.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מבינים מה זה התקיים בירור ולאן זה הוביל ומה נעשה.

רם שפע: אז אנחנו הרבה יותר ממסכימים איתך, אבל אני דווקא רוצה להפנות פה גם את האצבע כלפי הוועדה.

רם שפע: הדו"ח שבסופו של דבר נשלח למוסדות, הוא דו"ח לא מספיק מפורט.

רם שפע: וכששולחים בקשה לנתונים מאד מאד כלליים, אז ברור שנוח יותר למוסדות לא לכתוב את כל התשובות.

רם שפע: למשל, אם בשום מקום לא מצוין לכתוב לאורך כמה זמן טופלה הפנייה, אז יכול להיות שכתוב שהפנייה טופלה, אבל זה לקח שנתיים.

רם שפע: אז מה אנחנו עושים פה?

רם שפע: אז אני אומר, קודם כל בעינינו חייבים לשפר משמעותית ואנחנו גם נשמח לעזור.

רם שפע: עליזה ציינה, אנחנו כבר שנים וזה פרגון לקודמי בתפקיד - - -

עאידה תומא סלימאן: אני פתחתי בזה שצריך לפתח הוראות מאד ברורות בפורמט ברור איך מדווחים.

רם שפע: לפתח משמעותית, בדיוק.

רם שפע: מהודק, ברור, שאי אפשר לצאת ממנו לכל מיני דיווחים כאלה שהם יחסית חומקים מאחריות, אחר כך גבי לגבי המוסדות.

רם שפע: ראשית, הדו"חות לא הגיעו בזמן.

רם שפע: אנחנו יושבים כאן כבר כמה חודשים אחרי שהשנה חלפה - אני מניח שאתם יודעים את זה לא פחות טוב ממני – והדו"חות חסרים.

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת כמה חודשים?

רם שפע: למה?

<קריאה: התיקון עבר ביולי.

עאידה תומא סלימאן: ב-17 ביולי זה בדיוק שנה, היינו ב - - -

רם שפע: אוקיי, זה נתון אחד קטן, אין בעיה.

רם שפע: אני שמח לטעות בנתון אחד מתוך עשרות הנתונים הלא טובים.

עאידה תומא סלימאן: בוא לא נלקה את עצמנו יותר מדי.

<קריאה: אתה טועה.

רם שפע: את מוזמנת לתקן אותי.

רם שפע: אני בינתיים עד עכשיו הצגתי נתונים מהדו"חות, אז אני לא יודע איך אני טועה.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שדווקא ראוי לציין בחיוב רב שהוועדה כן דאגה כבר בשבוע השני לאחר הפגרה, לעבוד לפי לוח הזמנים ולזמן את הישיבה הזאת.

רם שפע: אוקיי, אני מקבל, על הכיפאק, ואני מזכיר שהתחלתי בלהגיד שאנחנו בתהליך.

רם שפע: אני פשוט חושב שהתהליך איטי ואנחנו צריכים ללכת הרבה יותר קדימה לגביו.

רם שפע: והדבר השלישי, בסופו של דבר בעיני, כרגע אנחנו בשלב שבו צריך לבדוק לא רק איך אנחנו מתקנים את הדו"ח, אלא גם איך גורמים למוסדות לענות על הדו"ח באמת.

רם שפע: כלומר, המוסדות שלחו.

רם שפע: אגב, ציינת רק את האוניברסיטאות, אבל בסוף זה 8 מוסדות מתוך 63.

רם שפע: אלף חלקם לא שלחו וגם מי ששלח, אתם כבר ראיתם.

רם שפע: אני מקווה מאד שעברתם על זה לעומק.

רם שפע: אי אפשר להבין שום דבר.

רם שפע: יש מוסדות שכתבו – לא התקבלה אף פנייה.

רם שפע: מעניין.

רם שפע: לא סביר.

רם שפע: לא אמיתי.

רם שפע: אגב, אני לא טוען שאף אחד מהם שיקר, אבל משהו שם לא קורה טוב, אם אף אחד לא פנה במשך שנה למוסד לדווח על תלונות.

רם שפע: אני יכול להמשיך ואני אתן רק עוד שני נתונים קטנים ואתן לליאת להיכנס לעומק של הנתונים.

רם שפע: יש שני נתונים שהם אולי הכי מדאיגים בסקר שלנו.

רם שפע: אחד, יותר ממחצית, 51% לא מכירים את הנוהל למניעה ולטיפול בהטרדות המיניות.

רם שפע: כלומר, נעשים צעדים, אני אומר ומברך על כך, אבל הסטודנטים עדיין לא יודעים, או הציבור במוסד.

רם שפע: והדבר השני ואולי החמור ביותר, 83% - - -

עליזה לביא: אתה אומר את זה באופן גורף?

עליזה לביא: אני לא מבינה, יש מוסדות שאנחנו כן יודעים שמטפלים.

עליזה לביא: אני מקבלת עדויות מסטודנטים שפתאום ביום הראשון - - -

רם שפע: אני אומר את הנתונים של מה שיצא מהסקר.

רם שפע: 50% מהאנשים שענו על הסקר טוענים שהם לא יודעים.

רם שפע: אפשר להגיד מה שרוצים.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, אני מאד שמחה לשמוע שיש לכם סקר, וכנראה סקר מקיף.

רם שפע: מאד.

עאידה תומא סלימאן: חבל שלא קיבלנו אותו בוועדה, ואז היה אפשר - - -

רם שפע: הסקר יצא ממש שלשום.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, סליחה.

<ליאת הלבץ: התאחדות הסטודנטים מוציאה סקר שנתי כל שנה.

<ליאת הלבץ: הנתונים שרם מציין זה נתונים מהסקר האחרון שקוים השנה.

רם שפע: ביולי האחרון.

<ליאת הלבץ: אנחנו נחלוק אותו - - -

עאידה תומא סלימאן: סליחה, אני לא מרשה ויכוחים מהצד.

רם שפע: הסקר הזה פורסם שלשום, זה יצא לנו מצוין, אתם תקבלו את כל הנתונים, הכל בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה למה הדברים מתנהלים בצורה כזו.

עאידה תומא סלימאן: ההערה שלי הייתה – חבל שלא קיבלנו.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שזה יצא לפני יומיים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שיועבר אלינו הסקר הזה, כדי שנלמד אותו וכדי לדעת איך להתייחס אליו.

<ליאת הלבץ: אין שום בעיה.

רם שפע: מעולה.

רם שפע: קיבלנו.

רם שפע: יקרה.

<ליאת הלבץ: אני רק אוסיף, שמי ליאת, מנהלת קשרי ממשל של ההתאחדות.

<ליאת הלבץ: עברנו לעומק על הדו"חות ודברים שחוזרים שוב ושוב ומאד הטרידו את עינינו, ואפשר לחלוק ולהגיד המוסד שלי הוא לא ככה, הדו"ח שלי הוא לא ככה פרטנית, אבל כשעוברים בצורה כוללת על כל הדו"חות שנשלחו, יש דברים שחוזרים שוב ושוב ומטרידים לפחות אותנו מאד.

<ליאת הלבץ: בין היתר ראינו לא פעם ולא פעמיים שהנפגעת או הנפגע הם אלה שמועברים ממקומם.

<ליאת הלבץ: הם אלה שמועברים כיתה, הם אלה שמועברים מתפקידם, הם אלה שצריכים להיות משובצים לקורסים אחרים ללא הסטודנט שהטריד אותם, או הסטודנטית.

<ליאת הלבץ: זה נראה לנו אבסורד ואני רואה ככה ראשים מהנהנים בשולחן, אז כנראה שמסכימים איתי.

<ליאת הלבץ: מעבר לזה, ראינו המון פעמים שבאים, פונים, מבקשים לא להגיש תלונה.

<ליאת הלבץ: זה משהו שצריך לתת עליו את הדעת.

<ליאת הלבץ: יש המון פניות, סטודנטים שפונים.

<ליאת הלבץ: כנראה אם זה בעקבות כמות הזמן שלוקח לטפל בפנייה והסחבת הבירוקרטית.

<ליאת הלבץ: יכול להיות שזה באמת בגלל יחסי המרות מול המרצים או מול הסגל, שחוששים להגיש תלונה וזה משהו שאנחנו באמת צריכים להתייחס אליו.

<ליאת הלבץ: חוזר הרבה פעמים העניין – לא מבין את סביבת העבודה – הבן אדם שהטריד לא מבין את הסביבה האקדמית, לא מבין את סביבת העבודה.

<ליאת הלבץ: כנראה שההסבר או התקנות שמועברות לסגל ולסטודנטים, לא מספיק מבהירים שזה מתחבר באמת לנקודה שיש לא מעט מוסדות שיסתפקו בשליחת מיילים.

<ליאת הלבץ: שליחת מיילים זה נחמד.

<ליאת הלבץ: בתור סטודנטית אני יכולה להגיד שכמות המיילים שמגיעים מהמוסד היא אין סופית ברמת היום יום.

<ליאת הלבץ: הסטודנטים והסגל – אני בטוחה אותו דבר – לא קוראים כל מייל שמגיע מהמוסד, בטח לא לעומק, בטח לא מתעמקים.

<ליאת הלבץ: יש משמעות גדולה לעשות כנסים, לעשות דברים שהם יותר משמעותיים ומופנמים על ידי הציבור.

<ליאת הלבץ: אני כן רוצה לציין לטובה לדוגמא את שנקר, שבחרו לכתוב בדו"ח שלהם שטיפול אצלם הוא עד שבועיים, שזה משהו שכמעט אין אף דו"ח שצוין בו כמה זמן הטיפול נעשה – ואמרתי כמעט אין, ומה הזמן המוגדר מבחינת המוסד לטיפול מוצלח בדבר.

<ליאת הלבץ: אף אחד כמעט לא מתייחס למעקב.

<קריאה: יש חוק - - - - - - החוק לא אומר - - -

<ליאת הלבץ: אוקיי, אז כשכתוב בדו"ח שהעניין טופל ואנחנו באמת לא יודעים אם לקח לזה שנה או שנתיים, אז יש כאן איזה שהוא עניין.

<ליאת הלבץ: מעבר לזה, המעקב לדעתנו הוא גם רלבנטי ועבודה שיש מוסדות שבחרו לציין אם הם חזרו לאחר מכן לסטודנטית או לסטודנט, או אפילו לאיש הסגל מן הסתם, לבדוק אם הטיפול היה לשביעות רצונו, האם האדם שהטריד אותו המשיך להטריד אותו, המשיך להסתובב סביבו, נמצא באזור.

<ליאת הלבץ: זה משהו ששווה להסתכל.

<ליאת הלבץ: אנחנו כן גם רוצים לציין, הנה, עוד משהו לטובה, בבצלאל ביקשו מחברי הסגל לחתום על מסמך שמבהיר את התקנות, שזה גם, ברגע ששולחים מסמך זה נורא נחמד, אבל ברגע שאותו בן אדם צריך לחתום על התקנות, אז אולי הוא יקרא אותן קצת יותר לעומק.

<ליאת הלבץ: ומצד שני, יש לא מעט מוסדות שחבל לי לציין פה את שמם, אך באמת הדו"חות שלנו היו ממש מזלזלים, אם זה המרכז הבינתחומי, המכללה האקדמית הערבית בחיפה, המכללה בירושלים.

<ליאת הלבץ: הם שלחו דו"חות בלי פירוט.

<ליאת הלבץ: הבינתחומי לא ציינו אפילו מי כתב את הדו"ח.

<ליאת הלבץ: מי מילא אותו.

<ליאת הלבץ: אין לנו מענה, אין כתובת וחבל מאד.

<ליאת הלבץ: שווה לתת לזה התייחסות.

<ליאת הלבץ: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהעלית כמה נקודות מאד חשובות וזה מחזק עוד את מה שאמרתי בפתיחת הישיבה, שחייבים לעדכן הוראות יותר ברורות ולנסות לפתח פורמט יותר ברור ואני מאד שמחה שיש לכם את הנכונות להיות שותפים בתהליך הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שדיברנו הרבה על כל הביקורת שיש לנו, או שלפחות אנחנו משערים שקיימת בתהליך של טיפול בתלונות או בפניות.

עאידה תומא סלימאן: ויש לנו עדות היום, שאני ארצה שנשמע אותה ונקשיב לה היטב, כי זה מחייב הרבה אומץ, להגיע לישיבה כזו ולדבר באופן הכי גלוי.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת מהאורח שלנו לבוא ליד השולחן, ליד מיקרופון.

עאידה תומא סלימאן: אם אתה לא רוצה להכריז על שמך, אתה לא חייב.

<ס': קוראים לי ס'.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בשידור, אתה יודע?

<ס': מה זה בשידור?

עאידה תומא סלימאן: כלומר באינטרנט.

עאידה תומא סלימאן: אתה רוצה?

<ס': אני מבקש שזה לא יהיה באינטרנט, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תזיז את המצלמה.

עאידה תומא סלימאן: המצלמה לא עליך.

עאידה תומא סלימאן: הוא כבר אמר את השם.

<ס': בסדר, אני לא מפחד, הכל בסדר.

<קריאה: אולי אפשר לכבות עכשיו.

<ס': אתה יכול לכבות?

<ס': תכבה.

עאידה תומא סלימאן: כן, תעצור.

עאידה תומא סלימאן: אני חשבתי שנאמר לך.

<ס': לא משנה.

<ס': אני לא מפחד בכל מקרה.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד שמחה שאתה לא מפחד ואין לך ממה לפחד.

עאידה תומא סלימאן: השם יהיה בראשי תיבות.

עאידה תומא סלימאן: סיימנו את כל הפרוצדורות, אנחנו מקשיבות לך.

<ס': תודה לכולכן.

<ס': אני מאד לא רציתי להגיע לפה.

<ס': בגדול זה לא היה מה שחשבתי ודמיינתי שיקרה לי בזמן שאני לומד ובזמן שאני סטודנט, אבל זה קרה ואחרי המון זמן שניסיתי להדחיק את זה ולהגיד לעצמי שזה לא הגיוני שזה קרה לי, כי אני גבר וגברים לא עוברים דברים כאלה, זה פשוט קרה במכללה שלמדתי בה.

<ס': הוטרדתי מינית פעמיים ובתור בן גרעין ואדם שעבד עם נוער תקופות די ארוכות, חשוב לי להעביר מסר שאנשים יידעו שיש רמה של מוסר שאסור לעבור אותה, שזה גבול.

<ס': אסור לעבור אותה.

<ס': היו לי מלא חניכים ומלא חניכות ובחיים לא היה מגע שהוא מעבר לחיבוק ונשיקה של אח גדול.

<ס': מרצה שאפשר לומר שהערצתי אותה, פשוט החליטה בשיעור מסוים לבוא ולהתיישב עלי ואפילו לקפוץ.

<ס': זה היה אירוע מזעזע ובאותו יום חזרתי הביתה ואמרתי לעצמי עזוב, ס', הכל בסדר, די, שום דבר לא קרה, תהיה חזק, אתה גבר, אתה זה, היית לוחם וכל השטויות האלה וזה לא עוזר.

<ס': ואז גם היה עוד מקרה שבו היא נישקה אותי בצוואר, שמאותו יום אני פשוט לא ידעתי איך להתמודד לא איתה ולא עם עצמי ולא עם כל העניינים האלה.

<ס': שנייה.

<ס': לצערי הרב אני ניסתי לפנות למכללה כמה פעמים ולנסות בדרכי שלום, בלי שזה ייצא החוצה, ופשוט התייחסו אלי בצורה מחפירה.

<ס': אפילו בשיחה עם מישהי במשרה מאד מאד נכבדת במכללה, היא אמרה לי תפסיק עם הבכי.

<ס': כאילו מה, זה שאני גבר זה אומר שאין לי רגשות?

<ס': אני לא מרגיש?

<ס': ואני באמת, אני לא יודע, באתי לספר לכם את הסיפור שלי כדי שכולכן תדענה ותדעו שגם לגברים יש רגשות ואני בטוח שיש המון גברים שעברו את מה שאני עברתי ופשוט לא פותחים את הפה כי הם מפחדים שיגידו שאין שום פגיעה בקהילה ההומו לסבית או משהו כזה, ושהם הומואים והם לא גברים, ואני אין לי בעיה להגיד את זה – אני אחלה גבר.

<ס': אני באתי לפה כי זה חשוב לי והייעוד שלי מאד חשוב לי ואני אשמח שיהיה לזה גם אזכור או סוג של משהו, שגם גברים יכולים להיות מוטרדים מינית על ידי מרצות, על ידי מרצים, אני לא יודע על ידי מי, אבל אני מאמין שלא אמור להיות מגע פיזי מעבר לחיבוק, כאילו, מעבר ללחיצת יד.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבוועדה הזו זה המקום האחרון שצריך להזכיר שוב ושוב שזה יכול לקרות גם לגברים ושגם גברים יכולים להיות מוטרדים מינית.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי היא מה בדיוק נעשה במכללה, לאחר שהגשת את התלונה.

עאידה תומא סלימאן: האם טיפלו בנושא, האם הייתה החלטה מסוימת לגבי המרצה?

<רוני אלוני-סדובניק: אני אגיד.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה ששיתפת.

<ס': תודה לכם ששמעתם.

<רוני אלוני-סדובניק: זה מקרה ספציפי, אבל זה מראה על הכלל.

<רוני אלוני-סדובניק: במקרה של ס', פנינו בהתחלה גם ללא מעורבות עורכי דין, כי הייתי רק ברקע כדי לא להפחיד אף אחד ובדרכי שלום.

<רוני אלוני-סדובניק: זה לא עוזר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חזרנו לשידור, לא צריך להתייחס באופן ספציפי לשמות.

עאידה תומא סלימאן: למקרה.

<רוני אלוני-סדובניק: כן.

<רוני אלוני-סדובניק: מה שקורה בכל המוסדות, גם המקרה הזה, מראה על הדרך שבה פועלים ברוב המקרים.

<רוני אלוני-סדובניק: נותנים איזו שהיא הערת אזהרה בתיק האישי של המרצה המטריד או המטרידה, והיחיד שניזוק למעשה בפועל, זה התלמיד שהעזר להתלונן; וזה קורה גם במקומות עבודה ובמקומות אחרים.

<רוני אלוני-סדובניק: זאת התנכלות.

עאידה תומא סלימאן: במקרה הספציפי הזה, זה מה שקרה?

<רוני אלוני-סדובניק: כל הציונים שלו היו מעל 90 ומעלה בכל המקצועות והיחידה שהכשילה אותו זאת המרצה המטרידה, ואני חושבת שאם מבחינה פדגוגית-.

<רוני אלוני-סדובניק: ועתרנו לבג"ץ, זה לא עזר, כי בג"ץ - יש פה בעיה חשובה – בג"ץ לא מתערב בשיקולים אקדמיים ותמיד ההתנכלות בהטרדה המינית, החלק של ההתנכלות הוא בקטע האקדמי, שבציונים או בהכשלה בקורס או להעיף מהמוסד.

<רוני אלוני-סדובניק: אז אם בג"ץ לא מתערב ובית משפט לא מתערב, אז מה?

<רוני אלוני-סדובניק: אז אנחנו חייבים שב-ור"ה או במועצה להשכלה גבוהה, יחד עם התאחדות הסטודנטים, יהיה גוף לברר מחוץ למוסדות את התלונות האלה, ולא בתוך המוסד.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין ליאת קליין, יועצת משפטית, איגוד מרכזי סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית.

<ליאת קליין: אני רוצה לומר לך גם תודה על הדברים וגם על ההערה החשובה, כי גם מבחינתנו כמובן חשוב להגיד את זה, שגם גברים נפגעים וגם מוטרדים וזה נושא מאד חשוב, אז תודה לך.

<ליאת קליין: אני רוצה להגיד תודה קודם כל על הדיון ועל כל התהליך שמתנהל, בכלל על התקנות ועל עצם זה שיש לנו דיווח לוועדה, משהו שלא נעשה במשך הרבה מאד שנים.

<ליאת קליין: תודה למשרד המשפטים, להדס, על כל התהליך.

<ליאת קליין: זה באמת היה תהליך מאד ארוך וגם התאחדות הסטודנטים הזכירו את הקודמות בתפקיד, את מור, את גל.

<ליאת קליין: אנחנו כבר חמש שנים מלוות את התהליך הזה, את היזמה, את שיתוף הפעולה עם ההתאחדות, שהובילה בכלל לבחון את הסוגיה הזאת של הטרדות מיניות.

<ליאת קליין: עוד לפני שאני מתייחסת למה שאנחנו שומעים לגבי מיעוט התלונות ולזה שזה עדיין לא חלחל, ואני כן מקווה שזה גם תהליך של הטמעה ושהמספרים שאנחנו רואות פה עכשיו זה מספרים שהם בוודאי לא מספקים, גם לפי הנתונים של אותו סקר שאנחנו שומעות עליו, של הסטודנטים, וגם לפי הנתונים שלנו.

<ליאת קליין: אנחנו מקבלות עשרות פניות מדי שנה למרכזי הסיוע, על הטרדות באוניברסיטאות.

<ליאת קליין: זה לא כל כך תואם את המספרים שאנחנו שומעים לגבי התלונות וזה בכלל חלק מאותה תופעה של תת דיווח במקרים של הטרדות מיניות, שאני מקווה שההטעמה של הדברים ותהליך משמעותי של הסברה, אולי יעזור גם לדבר הזה.

<ליאת קליין: ואני רוצה לומר והזכירו הסטודנטים, וכן חשוב לומר, ואני לא מתייחסת למה שדווח ולמה שכבר עשינו, אלא עוד נקודה אחת קדימה, מה שלא נכנס אולי בתקנות ונשאר בשאלה ואולי צריך לחשוב על זה – כן או לא בתקנות – אבל הזכרתם פה שכל אופן ניהול ההליכים ומה שקורה בסופו של דבר, אחרי שכבר מוגשת תלונה, מה קורה בוועדות המשמעת ומה התוצאות של ההליכים בסופו של דבר.

<ליאת קליין: מי יושב בוועדות האלה?

<ליאת קליין: האם יש נוכחות של אישה מול גברים, אם יש לזה שיקול, מה ההכשרה שעוברים מי שיושבים באותן ועדות משמעת.

<ליאת קליין: אנחנו מבקשים משופטים לעבור הכשרה, מכל מיני דיינים.

<ליאת קליין: מי זה אותם אנשים שיושבים ומקבלים החלטות באותן סוגיות רגישות של הטרדה מינית.

<ליאת קליין: מה עובר על המתלוננת או המתלונן למיטב, להגנה בהליכים האלה.

<ליאת קליין: אלה נושאים שחשוב לדבר עליהם, אני לא יודעת אם ברמה של חקיקה או תקנות, אבל צריך להעלות את כל הנושא הזה, לא רק למה עושים בשלב המניעה והטיפול אצל הממונה, אלא גם מה קורה אחר כך בשלב ההליכים, שזה נושא שהוא עדיין חסר, לפחות מבחינתנו.

עאידה תומא סלימאן: אוקיי, תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת דין מיראל נחול, נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

<מיראל נחול: שלום, שלום לכולן ולכולם פה בוועדה.

<מיראל נחול: אנחנו בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה בעצם אמונים גם על החוק למניעת הטרדה מינית ביחס לחבויות מעסיקים.

<מיראל נחול: במקרה שלנו פה, החבות של האוניברסיטאות והמכללות מבחינת הפעולות שעשה המעסיק, גם בטיפול בתלונות וגם בעניין הטיפול המניעתי לפני, של ההדרכות וכל מה שצריך לעשות.

<מיראל נחול: ובעצם אנחנו נמצאים כאן וקראנו את הדיווחים וגם יצאנו עם אותה הרגשה שמשהו לא נכון קורה שם, או משהו שלא מדווח בצורה נכונה ומספקת.

<מיראל נחול: אז אנחנו נמצאים כדי להגיד – תנצלו אותנו.

<מיראל נחול: לנציבות לשוויון הזדמנויות בעבודה יש ידע ויש ניסיון בטיפול בתיקים של הטרדות מיניות.

<מיראל נחול: היינו בבתי דין, העברנו הרצאות, העברנו הדרכות.

<מיראל נחול: אז גם מבחינת המכללות והאוניברסיטאות – אנחנו מוכנים להגיע, להעביר הרצאות, להיות שותפים גם בפורומים, והיה לנו ניסיון די טוב בפורום בי-סייף של אוניברסיטת תל אביב.

<מיראל נחול: אנחנו מוכנים לשיתוף הפעולה הזה ואני חושבת שחייב וצריך להיות שיתוף פעולה בעניין הזה.

<מיראל נחול: וחוץ מזה, אנחנו גם רואים את העדות שהייתה פה, של הבחור האמיץ שהיה איתנו פה, וגם עדויות של תלונות אחרות שכנראה שהטיפול בהן הוא בעייתי, מסובך, לא היו תקדימים, לא היה מי שחשב אחרת איך לטפל בעניין הזה.

<מיראל נחול: אז גם פה, גם אם זה ברמת ההתייעצות, אפשר לפנות לנציבות לשוויון הזדמנויות בעבודה, להתייעץ איך מטפלים, איך צריך להעביר את הפנייה הזאת, מה צריך לעשות איתה.

<מיראל נחול: אז אנחנו נמצאים פה ואני מנצלת את הבמה הזאת שאנחנו נמצאים בה ופונה לכל אחת מהמכללות ולכל אחת מהאוניברסיטאות ומבקשת מכם – תשתפו איתנו פעולה.

<מיראל נחול: אנחנו מוכנים לכל שיתוף פעולה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת דין שיראל נקדימון, שדולת הנשים, בבקשה.

<שיראל נקדימון: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אתן חייבות להודות שכל ישיבה שעוברת אני משתפרת בקריאת השמות.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שיגיע היום שגם יבטאו את השמות הערביים באותה מידה.

<שיראל נקדימון: מסכימה לגמרי.

<שיראל נקדימון: אז קודם כל אני רוצה להודות על הדיון כאן היום, הוא מאד חשוב ואני חושבת שהתקנות מצוינות.

<שיראל נקדימון: אמנם עדיין יש לנו ביקורת, יש עדיין בעייתיות, אבל אין ספק שהתקנות האלה עשו שינו משמעותי.

<שיראל נקדימון: אנחנו בתחילת הדרך.

<שיראל נקדימון: אנחנו רואים באמת פעילות מאד חשובה, גם של האוניברסיטאות, גם של המכללות.

<שיראל נקדימון: אני יכולה להגיד באופן אישי, גם במשרד שלנו, גם בשדולת הנשים, מכללות קוראות לנו להרצאות, מה שלא היה כל כך בעבר, בעיקר בפני הסטודנטים והסגל המינהלי, שזה מאד מאד חשוב להעלות את המודעות.

<שיראל נקדימון: יש הרבה עבודה.

<שיראל נקדימון: אנחנו רואים את זה בכל הרצאה והרצאה שאנחנו מעבירות, שיש עוד הרבה הרבה עבודה, אבל המודעות ועצם העובדה שקוראים לנו, רוצים לשמוע.

<שיראל נקדימון: אני נמצאת באחת המכללות, אני לא אגיד את השם, שהרציתי כשמנכ"ל המכללה ישב בשורה הראשונה, שבעיני זה הדבר הכי חשוב.

<שיראל נקדימון: ברגע שמנכ"ל המכללה יושב בשורה ראשונה, זה בהחלט המסר שהוא מעביר לכל המרצים וכמובן גם לסטודנטים.

<שיראל נקדימון: אני כן רוצה להצביע על הבעיה המהותית שאנחנו כן רואים עדיין, וזה ההפרדה בין מי שהטריד לבין המוטרדת.

<שיראל נקדימון: אנחנו רואים שבסופו של יום, מי שזזה הצידה זו הסטודנטית.

<שיראל נקדימון: המרצה נשאר במקומות.

<שיראל נקדימון: אם אנחנו מדברים על סטודנטית לתארים מתקדמים, עוזרות מחקר שפונות אלינו לקו הפתוח של השדולה.

<שיראל נקדימון: בסופו של דבר הקריירה שלהן נפגעת באופן מהותי, כי בעצם המרצה הוא האוטוריטה בתחום, לא מעבירים אותו חלילה, מעבירים אותה.

<שיראל נקדימון: לכאורה יותר קל להעביר אותה מאשר אותו.

<שיראל נקדימון: זה הפתרון הקל, ובסופו של דבר שוב, המוטרדת היא זאת שנפגעת.

<שיראל נקדימון: דבר אחרון שאני אגיד, זה שאני חושבת שהתקנות הן מאד מאד טובה ואני הייתי רוצה לראות אותן גם במגזר הפרטי.

<שיראל נקדימון: זה משהו שאני חושבת שזה כלי נהדר ואני חושבת שאנחנו רואים את העבודה שהאוניברסיטאות עושות, שהמכללות עושות.

<שיראל נקדימון: זו התחלה ואני מאד הייתי שמחה לראות את זה גם במגזר הפרטי.

<שיראל נקדימון: זה משהו שאם הוועדה תוכל לקדם, זה יהיה נהדר.

<שיראל נקדימון: גם אני רוצה להודות לעדות החשובה ששמענו כאן היום, שבעצם משקפת לנו אפילו ככה בצורה מאד מאד קטנה, את הבעיה הרחבה.

<שיראל נקדימון: גם אלי למשרד מגיעים גברים, סטודנטים, שחוו הטרדה מינית.

<שיראל נקדימון: תודה רבה

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: גברת אפרת יעקב, סטודנטית, בבקשה, אבל אני מבקשת ממש לקצר.

עאידה תומא סלימאן: ישר ולעניין, מה שנקרא.

<אפרת יעקב: אני אפרת יעקב, אני לומדת לתואר שני באוניברסיטה העברית.

<אפרת יעקב: הוטרדתי לפני שנתיים על ידי המרצה שלי, מר אריאל שניידר.

<אפרת יעקב: הגשתי תלונה ואני מניחה שכולכם וכולכן יודעים איך זה נגמר, שהוא לא נמצא בקמפוס יותר.

<אפרת יעקב: אני רציתי לדבר על מספר דברים שדווקא לא ניתן להם דגש כאן.

<אפרת יעקב: השאלה שחוזרת היא למה נשים לא מגישות תלונה.

<אפרת יעקב: זה מצד אחד לתת יותר תשתית ביטחון למתלוננות ומצד שני לעזור להן גם ולהגביר את התלונות.

<אפרת יעקב: יש כאן נושא מאד חשוב שלא נתתן עליו את הדעת.

<אפרת יעקב: מגיעות אלי המון המון פניות אחרי שיצאתי החוצה וסיפרתי על המקרה שלי.

<אפרת יעקב: לפי מה שמגיע אלי, אני רואה מקרים של סטודנטיות בתיזה, דוקטורנטיות, שנמצאות במצב מאד רגיש עם המנחה שלהן, שמתחיל להטריד אותן ועושה דברים.

<אפרת יעקב: העניין הוא שהן נורא חוששות גם לקריירה האקדמית שלהן שתיפגע, וגם השאלה שעומדת בעיניהן היא שהן בדרך לקריירה, אז למה עכשיו לעצור שנה?

<אפרת יעקב: להגיש תלונה, להתלונן, להיכנס לזה, להיכנס לפוסט טראומה.

<אפרת יעקב: זאת אומרת זה משהו שלא ניתן עליו תשובה ואין התייחסות.

<אפרת יעקב: הן שנה עכשיו הולכות לבזבז על הדבר הזה.

<אפרת יעקב: שבועיים?

<אפרת יעקב: שבועיים זה נראה לי מגוחך לטפל בתלונה בהטרדה מינית.

<אפרת יעקב: זה לא נראה לי טיפול אמיתי, כי יש צורך לחקור ולדבר על הנושאים האלה.

<אפרת יעקב: יש צורך לעשות יישור קו בכל המקרים של בין מרצה לסטודנטית ובין סטודנטיות לסטודנטים, כשבמקרים האלה, כפי שנאמר פה כבר, מעבירים את הסטודנטית המוטרדת, או אם זה סטודנט.

<אפרת יעקב: במקרה שלי המרצה הורחק.

<אפרת יעקב: לי לא הייתה את הבעיה הזאת, אבל זה משהו שקיים וצריך להתייחס אליו.

<אפרת יעקב: זה לא קיים רק בין חברי סגל לסטודנטיות, זה קיים בין סטודנטיות לסטודנטים וצריך לתת על זה דגש ולהתייחס לדברים האלה במלוא הרצינות ולא בצחוק.

<אפרת יעקב: דבר אחרון, נורא נורא חשוב, ואני ככה מנסה לקצר.

<אפרת יעקב: באוניברסיטה העברית, אני עם הנציבות ועם היועצת המשפטית, אנחנו מכינות המון אירועים לשנה הבאה.

<אפרת יעקב: אחד הדברים שנורא-נורא חשוב זה שהם יהיו חובה.

<אפרת יעקב: חובה לסגל האקדמי.

<אפרת יעקב: חובה להגיע.

<אפרת יעקב: זה לא איזו בדיחה שאפשר לנפנף, זה לא מצחיק הנושא הזה, ולהתייחס אליו ככזה, ממשיך להנציח את התופעה הזאת.

<אפרת יעקב: יש צורך להפוך את זה לחובה.

<אפרת יעקב: מרצים צריכים להגיע בין אם הם רוצים או לא, או שזה לא רלבנטי אליהם.

<אפרת יעקב: כרגע באוניברסיטה חנכנו לומדה חדשה שהיא חובה, שהיא בערך 25 דקות, אבל בנוסף לזה יש צורך חשוב שמרצים יגיעו להרצאות וישמעו והמודעות תעלה בקמפוס.

<אפרת יעקב: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה על ההצעות.

עאידה תומא סלימאן: גברת ורד סויד, בבקשה.

<ורד סויד: אז קודם כל אנחנו באמת רואים התחלה של תהליך, שהוא מאד חשוב – עצם הדיווח, ואני רוצה לברך על העבודה של הניצבות.

<ורד סויד: אנחנו ברשות לקידום מעמד האישה הוצאנו סרט הדרכה שכולל מספר סיטואציות, אחת מהן סיטואציה שקרתה באחת האוניברסיטאות, בכדי להבהיר מה הנושא.

<ורד סויד: אנחנו מרגישות שנעשית עבודה במקומות שקראו לנו, באוניברסיטה הפתוחה למשל, ונמצא כאן פרופסור סעדון, העברנו הרצאות, גם אני, גם הצוות שלנו, גם בשירות האזרחי במקומות שקראו ונמשיך, כמו שגם בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה הציעה לתת את השירותים האלה.

<ורד סויד: אנחנו רואים את התופעה באמת, את הקושי גם בקרב סטודנטים בנים להתלונן וגם בקרב בנות.

<ורד סויד: אנחנו מכירים את זה מכל הנושא של עבירות מין.

<ורד סויד: במקביל, אני קושרת את זה גם לנושא של הייצוג ההולם.

<ורד סויד: עשינו בדיקה של ייצוג בחבר נאמנים ובוועד המנהל של האוניברסיטאות.

<ורד סויד: האחוז הממוצע הוא כ-22% נשים בלבד ואנחנו חושבות שחשוב, כמו שאתן מגישות את הדו"ח לנו, להעלות יום בשנה בקרב ההנהלה, את הנתונים ואת המודעות של הנושא.

<ורד סויד: אנחנו יודעים שזה תהליך שהוא לא מיידי.

<ורד סויד: קיים קשר של שתיקה ולוקח זמן להתלונן על פגיעה מינית.

<ורד סויד: אני רוצה לחזק אתכן בהמשך העבודה.

<ורד סויד: אנחנו הצענו כמה פעמים את שיתופי הפעולה בכל התחומים ונשמח להמשיך ולחזק.

<ורד סויד: אני יודעת שזו עבודה שהיא מאד מורכבת וכמה שעושים אותה, תמיד למי שבחוץ קל לחשוב שקל לפתור את זה, אבל הבירור דורש עומק, הוא דורש אומץ, ואני יודעת שהתאחדות הסטודנטים יזמה את המהלך, ישבו איתנו הרבה מאד והם באים ממקום של שיתוף פעולה; ואני חושבת שחשוב בסקרים האלה, לשתף גם כל הצדדים ולפרסם אותם וללמד אותם.

<ורד סויד: היו שנים בצה"ל, כמוש אנחנו יודעים, של קשר של שתיקה, של תופעות שהתחוללו בשנות ה-60 והיום הגבולות ברורים – מה מותר ומה אסור.

<ורד סויד: זה אומר שהתופעות הפסיקו?

<ורד סויד: הן לא הפסיקו.

<ורד סויד: הן עדיין קורות, אבל צריך להביא את אותו שיח בעוד מקומות, כמו שזה נעשה במשטרה, להוציא לאור השמש כל תופעה ולדבר עליה.

<ורד סויד: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אחרונת הדוברות, עורכת הדין הדס אגמון, משרד המשפטים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת להתייחס בקצרה, כי אני הולכת להציע שתהיו גם חלק מהעשייה לימים שיבואו.

<הדס אגמון: אני אהיה מאד מאד קצרה.

<הדס אגמון: אנחנו כבר שותפים לעשייה, התקנות האלו הן תקנות של שרת המשפטים ובאמת הן מהפרספקטיבה שלנו נבעו מדו"ח מבקר המדינה, שהטיל על שרת המשפטים לבחון את התיקונים הנחוצים ופניות של ארגוני הסטודנטים אל שרת המשפטים, שהטילה עלינו לתקן באופן מיידי את התקנות, בהקשר של המוסדות להשכלה גבוהה, לא השכלה גבוהה, המוסדות העל תיכוניים בכלל; וגם בהקשר להערה שנאמרה פה, עם התכוונות לבחון בהמשך החלה של חלק מההוראות או הוראות אחרות, גם על מעסיקים אחרים, שזה בהחלט משהו שאנחנו מעוניינים לבחון אותו.

<הדס אגמון: ואני אצטרף למה שנאמר פה בנושא העגום הזה, שזה בהחלט יום של איזו שהיא התרפקות על הישגים.

<הדס אגמון: התקנות היו תוצר של שיתוף פעולה מאד מאד מוצלח, גם עם הסטודנטים, גם עם הארגונים וגם עם הגופים שעליהם מוחלות התקנות, שזה לא משהו שהוא מאפיין תמיד את התהליך הזה.

<הדס אגמון: מבחינת הדברים ואני באמת שמחה שהייתה לנו את ההזדמנות לבוא ולשמוע מה היישום של התקנות בשטח, מה הוא מציף, כדי שאנחנו נדע מה האתגרים הבאים שנציבים לפנינו.

<הדס אגמון: אני חושבת שהדבר הראשון שנראה לי מאד בולט בעניין של הדיווח, זה הצורך ביצירת איזה שהוא מודל.

<הדס אגמון: אני אגיד כבר עכשיו שלתפיסתי זה לא דבר שהמקום שלו הוא בתקנות, זה שיכול להיות שהגורמים המדווחים – קרי הרשות, הוועדה – הם אלה שיכולים להציע איזה שהוא מודל - - -

עאידה תומא סלימאן: כבר, כן, זה מה שאמרתי.

<הדס אגמון: שהמוסדות יתיישרו לפיו.

<הדס אגמון: אני אגיד שאנחנו, המשימה הכי קרובה שניצבת לפתחנו, שזה משהו שכבר עבדנו עליו הרבה בקדנציה הקודמת, אבל עכשיו נמצא בישורת האחרונה, זה להביא בפני הוועדה בעתיד הקרוב, נוסח מתוקן של התקנון.

<הדס אגמון: יש הרבה פניות, הרשות כבר פנתה אלינו ולשכת עורכי הדין, שנעשו הרבה תיקונים בשנים האחרונות והתקנון לא מותאם, וזה בהחלט משהו שהוא גבוה בסדר העדיפויות שלנו.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נחכה לזה ואנחנו לא רק נחכה, אם יהיה צורך אנחנו גם ננסה לזרז את זה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל אני רוצה להודות לכל אלה שבאו והשתתפו, ובמיוחד לעדות האמיצה שהייתה והושמעה אצלנו פה בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד שנכון, פתחנו בצורה חגיגית את הישיבה הזאת, שפעם ראשונה הוועדה מקבלת את הדיווח הזה וזה לא גורע מהחגיגיות הזו, שיש לנו מה להגיד על אופן הגשת הדו"חות, על אופן הטיפול לפעמים, על הגשת או אי הגשת – כי היו מוסדות שלא הגיעו ומעלו בעצם בהוראות, ולא צייתו להוראות המפורשות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא שהם נדיבים.

עאידה תומא סלימאן: ואלה שהגישו הם בעצם מילאו את החובה המוטלת עליהם.

עאידה תומא סלימאן: ואלה שלא מילאו, אנחנו לא נרפה מזה.

עאידה תומא סלימאן: הם חייבים.

עאידה תומא סלימאן: המוסדות האלה חייבים להגיש את הדו"חות האלה, אחרת בעצם נצטרך לבדוק מה ההוראות שנותנות לנו סנקציות, או אני לא יודעת.

עאידה תומא סלימאן: צריך לבדוק את זה.

<קריאה: הפרסום זה חלק מזה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה, בסופו של דבר בהרבה מקרים אם לא קיימת לנו אפשרות באמת לאכוף, אז הדבר הכי טוב זה לפרסם.

עאידה תומא סלימאן: לפרסם מי הגיש, מי לא הגיש.

עאידה תומא סלימאן: אני ראיתי ביומיים האחרונים כמה מוסדות שמיהרו להגיש דו"חות ברגע שקיבלו טלפונים מהעיתונות, לשאול אותם למה השם שלהם לא מופיע בין אלה שדיווחו.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שזה עניין מאד חשוב.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה שכל האוניברסיטאות הגישו וכמחצית מהמוסדות הגישו.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אשמח בכלל אם תוך חודש, לא נגיד שכל המוסדות כבר הגישו את הדו"חות.

עאידה תומא סלימאן: אני מודיעה שאנחנו נקיים ישיבה מאד קרובה, לא של הוועדה, אלא ישיבת עבודה יותר פנימית, בהשתתפות משרד המשפטים, הייעוץ המשפטי של הוועדה, צוות הוועדה, איגוד מרכזי הסיוע והתאחדות הסטודנטים, המל"ג ורכזת הניצבות, בכדי לנסות לפתח פורמט ברור לדו"חות שאמורים להגיע, כדי לנסות באמת גם לעזור לאלה שעדיין לא יודעים איך לדווח בצורה הנכונה וגם כי הדיווח מטרתו היא לא להתעלל באלה שצריכים לכתוב את הדו"ח.

עאידה תומא סלימאן: מטרת הדיווח היא כדי שנשתכלל.

עאידה תומא סלימאן: מטרת הדיווח היא כדי לנסות לעזור כמה שאפשר וללמוד מהתוצאות ומהדיווחים האלה, כדי לדעת מה עוד צריך להיעשות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאד מבקשת מהתאחדות הסטודנטים לשלוח לנו בהקדם, ברגע זה, יופי, את הסקר; וכל מי שהגישה הצעה שהיא חושבת שתשפר את העשייה, אני מאד מבקשת מייל קטן, כמה מילים, למרות שיש פרוטוקול, אבל זה ידגיש את זה יותר טוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולן ואני מקווה שבשנה הבאה נפתח בזה שכל המוסדות הגישו, ולפי הפורמט שהוועדה תקבע.

עאידה תומא סלימאן: תודה.