ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 79, 2015-11-09 11:00

איציק שמולי: לפני שברשות

איציק שמולי: כם נעבור לנושא הדיון רק הודעה פורמלית.

איציק שמולי: יש שינוי בהרכב הוועדה, ועדת המשנה לעניין צער בעלי חיים.

איציק שמולי: אני מבקש להביא לידיעת

איציק שמולי: כם כי ועדת החינוך, התרבות והספורט החליטה בישיבתה מיום 9 בנובמבר 2015 על שינוי בהרכב ועדת משנה לצער בעלי חיים, במקומה של חברת הכנסת ענת ברקו יכהן בוועדה חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס.

איציק שמולי: הרכב הוועדה יהיה כדלקמן: חבר הכנסת שמולי, יושב ראש, חבר הכנסת ברוש, חבר, חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת מנחם אליעזר מוזס וחברת הכנסת נורית קורן.

איציק שמולי: אין שינוי במנדט של הוועדה מבחינת ההסמכה שלה לעסוק באותם הנושאים שהיא הוסמכה בעבר.

איציק שמולי: הדיון הזה הוא כאמור דיון בעקבות הצעה לסדר שהייתה במליאה, הצעה לסדר של חברת הכנסת גרמן, אני הייתי גם שותף להצעה, עם חברת הכנסת זנדברג וחברים נוספים.

איציק שמולי: אני לא אדבר בשם כל החברים, תיכף חברת הכנסת גרמן תדבר בשם עצמה, אני נתקלתי בתופעה הזו של השמדה של כלבים משוטטים בעקבות תחקיר מקיף שהיה בעיתון 'ידיעות אחרונות'.

איציק שמולי: כמובן שהתופעה הזאת עבור הארגונים של בעלי החיים היא תופעה שהיא לא זרה, אתם מכירים אותה.

איציק שמולי: אתי אלטמן אפילו מדווחת לנו לפעמים בזמן אמת על מקרים שקורים ואנחנו מנסים לעזור במניעתם.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם את הדבר הבא, הנתונים או התמונה שעלתה מתוך התחקיר בעיתון היא תמונה מזעזעת ואי אפשר להשלים איתה, אי אפשר לעבור לסדר היום כשנתקלים בה.

איציק שמולי: אנחנו גילינו תופעה של המתה, שלא לומר טבח שיטתי בבעלי חיים משוטטים בהיקפים שהם פשוט לא פרופורציונאליים לעומת מספר המקרים שמתגלים בשנה של מקרי הכלבת בישראל.

איציק שמולי: רק כדי לסבר את האוזן, לפי התחקיר בין 2013 ל-2015 נורו 893 כלבים על ידי יחידת הפיצוח ו-867 כלבים על ידי רשות הטבע והגנים.

איציק שמולי: יש בעיה של נתונים שתיכף גם הממ"מ יתייחס אליה, בכל מה שקשור לנתוני הרשויות המקומיות.

איציק שמולי: הדבר שתפס את תשומת לבי באופן החמור ביותר זה השימוש ברעל.

איציק שמולי: זה רעל שהוא חזק בצורה בלתי רגילה, זה רעל שגורם למוות בייסורים קשים מאוד לבעל החיים ואני לא בטוח שלאור ההנחה הזו, או הנתון הזה, שהשימוש הוא שימוש מידתי, השימוש הוא שימוש מושכל.

איציק שמולי: להיפך, אנחנו נתקלים, לפי התחקיר, בתופעות שבהן ניתן אישור להשתמש באותו הרעל למשך שבועות ארוכים, בניגוד לתקנות לפעמים אין אף גורם שמפקח, שנמצא באותו אזור, כדי לוודא שאין עוד חיות שנפגעות מאותו הרעל שהונח ונראה שבאופן כללי היד קלה על ההדק.

איציק שמולי: אני רוצה רק לסיים ולהגיד לכם, כי אמרתי שהתופעה היא לא פרופורציונאלית, מספר מקרי הכלבת, ב-2009 - 58מקרים, ב-2011 - 302 מקרים, ב-2012 - 24, ב-2013 - 29, ב-2014 - 14 מקרים וב-2015, כלומר עד היום, עוד לפני תום השנה אותו מספר, 14 מקרים.

איציק שמולי: גם אם אתם מחברים את כל המספרים האלה ביחד, כל המספרים האלה ביחד של כל השנים, אתם לא מגיעים אפילו ל-10% ממספר המקרים שבהם מומתים כלבים בשנה בגלל חשש אמורפי שהם אולי נגועים בכלבת.

איציק שמולי: אז בדיון במליאה אנחנו אמרנו שאנחנו לא מוכנים לקבל את הנחת העבודה של הגופים המפוקחים שיוצאים מתוך הנחת עבודה שכל כלב משוטט הוא כביכול מועד לפורענות, הוא נגוע בכלבת.

איציק שמולי: הדבר הזה צריך להשתנות ואני מקווה שבזכות העבודה שתיעשה כאן אנחנו נצליח לשנות את העניין הזה.

איציק שמולי: אנחנו נפתח קודם כל בחברות הכנסת המציעות, נעבור לממ"מ שהכין מסמך לקראת הדיון הזה לסקירה מאוד מאוד קצרה, ואחרי זה כמובן התייחסות הממשלה והארגונים.

איציק שמולי: בבקשה, חברת הכנסת גרמן.

יעל גרמן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

יעל גרמן: אתה יודע, האומר דבר בשם אומרו מציל עולם ומלואו, אז מי שהעלה את ההצעה לסדר זה אתה.

איציק שמולי: אני כבר לא זוכר.

יעל גרמן: אני הצטרפתי אליך.

יעל גרמן: אני ביקשתי את מרכז המחקר והמידע של הכנסת והגב' ראדה חסייסי, שיושבת איתנו כאן, עשתה עבודה.

יעל גרמן: בגבולות ובמגבלות הזמן הקיים היא עשתה נהדרת, כי למעשה היא האירה בספוט את הבעיות שכולנו ידענו שהן קיימות, אבל עכשיו אנחנו גם יודעים את זה שחור על גבי מסמך והתפקיד שלנו יהיה כמובן לטפל בזה.

יעל גרמן: אני רוצה לספר לכם, אתה כבר יודע, אבל חשוב לי לספר שבתפקידי כראש עירייה היה לי מאוד מאוד חשוב שלא יומתו כלבים בעיריית הרצליה והתמזל מזלי שעמותה בשם 'הרצליה אוהבת חיות', בראשותה של מיכל צווייג, הייתה מאוד פעילה בעיר הרצליה ובעזרתה ובסיועה, ואין לי ספק שבלעדיה לא הייתי מסוגלת להגיע למספר הזה, אנחנו הגענו לאפס המתות כלבים, לא היו המתות כלבים בעיריית הרצליה.

יעל גרמן: איציק שמולי ואני עומדים בראש השדולה למען בעלי החיים ואנחנו החלטנו שאנחנו לוקחים את המתות הכלבים כנושא שאנחנו נטפל בו והתחלנו לבקש מכל כלבייה את הנתונים.

יעל גרמן: מאוד מאוד קשה לאסוף את הנתונים.

יעל גרמן: מהרצליה כמובן כן קיבלתי.

יעל גרמן: בשלוש השנים האחרונות הומתו שם 6 כלבים כאשר בכל אחד היה סיבה, מחלה קשה, חשש כבד או דברים מהסוג הזה.

יעל גרמן: רוצה לומר, המתות כלבים זה לא גזרה משמים וניתן בהחלט וצריך למנוע המתות כלבים.

יעל גרמן: ניתן לעשות מאמצים יותר גדולים כדי לדאוג לכך שיימצאו גם משפחות אומנה וגם כמובן מאמצים, זה רק עניין של תשומת לב.

יעל גרמן: אם אפשר היה לעשות את זה בהרצליה, אז אם תרצו אין זו אגדה.

יעל גרמן: לדעתי זה צריך להיות המסר.

יעל גרמן: בהקשר למסמך שביקשתי, וכאמור אני מאוד מאוד מודה לראדה על המסמך שהיא עשתה בזמן הקצר, הדבר הברור והמאוד מאוד מדאיג שעולה מן המסמך, שאין למעשה מידע מסודר, שהכלביות העירוניות לא מעבירות את המידע, שישנם מרכזים שונים ואין למעשה עיבוד נתונים, אין מידע מקוון, אין טיוב נתונים.

יעל גרמן: זה אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות במיידי.

יעל גרמן: הדבר השני, שבאמת מומתים 4,500 עד 5,000 כלבים, זה כאב לב.

יעל גרמן: יש כל כך הרבה בתים שרוצים לאמץ כלבים ויש כל כך הרבה ילדים שרוצים לאמץ כלבים, אז עם קצת יותר מודעות וסדר ונוהל מסודר - - - אני יודעת שלחברתי תמר זנדברג יש חוק שמדבר על המתת כלבים, צריך לקדם את החוק, צריך אולי לחשוב על עוד חוק שמדבר על נהלים ברורים, באיזה מקרים יוצאי דופן הורגים כלבים.

יעל גרמן: ורק לסיום אני רוצה לומר, אדוני היושב ראש, שאני לא מזלזלת בחשש מפני כלבת, זה נפלא שזה ירד, אבל כלבת זו מחלה מאוד מסוכנת, חשוכת מרפא, כמעט, כאשר היא מתפרצת ועוברת את הגבול שכבר אי אפשר לתת לה את הנסיוב ואם אנחנו לא ניזהר אז היא כן עלולה להתפרץ.

יעל גרמן: בהקשר הזה אני רוצה להתריע על כך שאני קראתי בעיתון שמשרד החקלאות הפסיק לממן את הפיתיונות לשועלים כשבתוך הפיתיונות יש גם נסיוב נגד כלבת.

יעל גרמן: אני רוצה שתצא מכאן קריאה, מהוועדה, ודרישה חד משמעית ממשרד החקלאות להחזיר מיד את התקציב ולהחזיר את הפעולה, כי זו הפעולה שגרמה לכך שהמספרים שקראת הלכו וירדו.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה רבה ותודה גם לך, אדוני היושב ראש, שגם יזמת וגם אתה יושב בראש הישיבה הזו, אז לפחות אנחנו יודעים שהישיבה הזו תלך לכיוון טוב ותצא עם מסקנות.

איציק שמולי: תודה.

תמר זנדברג: ותודה לחברת הכנסת גרמן גם על היוזמה המשותפת, גם על המסמך וגם על הדברים ועל הניסיון מהרצליה.

תמר זנדברג: אני רוצה לומר שלושה דברים בהקשר הזה.

תמר זנדברג: האחד, על הדבר שעליו יזמנו, שזה השיעור הגבוה מאוד של המתת כלבים בריאים.

תמר זנדברג: יש לנו מצב שבו, כמו שאמרת, מחשש לכלבת, אבל בפועל כמה אלפים, יש כאן שוני בנתונים, בין נתוני משרד החקלאות לבין הנתונים שבאים מהציבור ומהארגונים, אבל כמה אלפים של כלבים בריאים מומתים, נרצחים, נהרגים, מתים אך ורק מסיבות שאין משהו אחר לעשות איתם.

תמר זנדברג: זה לא באמת מהחשש מהכלבת, את זה אנחנו צריכים להבין.

תמר זנדברג: כלומר זה חשש שעומד בסוף השרשרת, אבל באופן המיידי יותר, פשוט אין מה לעשות איתם, אין מקום בכלביות, אין תקציב ואז בעלי חיים בריאים, שהם לא בני מוות בשום צורה, הם לא חולים, הם לא שום דבר, הם פשוט מומתים.

תמר זנדברג: כמו שאמרה חברת הכנסת גרמן, אני יזמתי הצעת חוק לא להמית כלבים בריאים, יש לנו הרבה מה לעשות בנושא של הכלביות ובנושא של תקציב של זה.

תמר זנדברג: אני רוצה לקשר את זה לעוד שני דברים שקרו בזמן האחרון.

תמר זנדברג: האחד זה נושא העיקור והסירוס.

תמר זנדברג: התפרסם בתחום של החתולים, אבל גם בתחום של הכלבים המשוטטים והכלבים הנטושים יש הצעה, אני הצעתי את זה במסגרת אותה הצעה לסדר שהעלינו במליאה, שמשרד החקלאות ייקח על עצמו ללכוד כלבים כאלה, לעקר אותם או לסרס אותם ולהחזיר אותם, במבצע עקר חסן והחזר, על מנת שהאוכלוסייה הזו לא תתרבה באופן שיכול באמת לסכן ולא תחלה ולא תזיק.

תמר זנדברג: העלות שמוערכת על ידי הארגונים, היום הארגונים עושים את זה באופן וולונטרי בנגב, פיילוט שתנו לחיות לִחיות לקחה על עצמה באופן - - -

יעל גרמן: בבקעה.

תמר זנדברג: בבקעה, סליחה.

תמר זנדברג: לקחה על עצמה.

תמר זנדברג: העלות המוערכת, כפי שאני שמעתי מהארגונים, זה 1,000 שקל לכלב, זה הכול, כולל הכול, כולל לוכד כלבים מקצועי שיבוא ללכוד, כי זה דבר לא פשוט לכלב שיכול להיות כלב בר משוטט, העיקור, החיסון וההחזרה לשטח.

תמר זנדברג: באמת בסכום קטן של כמה מיליונים בודדים אפשר להגיע ולהביא אפקט גדול מאוד.

תמר זנדברג: הדבר השני זה מה שהתייחסה בסוף דבריה חברת הכנסת גרמן, זה באמת הנושא של ביטול חיסון הכלבת לחיות בר.

תמר זנדברג: אין לי מילים להגיד על זה, מחלה מסוכנת, קטלנית, חשוכת מרפא, מחלה של עולם שלישי שהצלחנו להתגבר עליה בזכות מבצע פשוט של חיסון לתנים ולשועלים, פשוט לבטל אותו.

תמר זנדברג: אני באמת שואלת.

תמר זנדברג: יש כאן מישהו ממשרד החקלאות?

איציק שמולי: כן, הם יתייחסו.

יעל גרמן: נגמר התקציב.

תמר זנדברג: זה כל כך מוזר.

תמר זנדברג: זה מעיד על כזה קוצר רואי, אז בטח שתתפרץ כלבת, בטח שיש סכנה.

תמר זנדברג: כמה יעלה להרוג את אותם כלבים אחר כך מהחשש שהם יהיו נגועים?

תמר זנדברג: מישהו עשה את החישוב הזה?

תמר זנדברג: כמה יעלה אדם אחד שחס וחלילה יידבק במחלה הנוראית הזאת?

תמר זנדברג: מישהו לקח את הדברים האלה בחשבון?

תמר זנדברג: באמת לפעמים אנחנו נלחמים על דברים גדולים, על ביטחון, על צדק, על הפנסיה, ודבר כל כך קטן, לפעמים נופלים בו.

תמר זנדברג: אם זה לא היה כל כך מרתיח, זה היה ממש חלם.

תמר זנדברג: כשמחברים את הדברים האלה, ההמתה, חיסון עיקור וסירוס והחיסון לחיות בר, אפשר בסכומים פעוטים להגיע למצב הרבה יותר בר קיימא, הרבה יותר נכון לכל היצורים החיים, לבעלי חיים ולבני אדם.

תמר זנדברג: תודה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: אני מבקש מראדה ממחלקת המחקר של הכנסת להציג בכמה דקות את עיקרי הדברים של הדוח שהכנת לנו לקראת הדיון הזה.

איציק שמולי: אני ראיתי שהמסמך הוא מקיף ורחב, כהרגלכם, אבל אם את יכולה תתמקדי בנושא של ההצעה לסדר, ההתמודדות גם עם חיות הבר וגם עם הנושא של ההמתה השיטתית.

<ראדה חסייסי: התבקשנו על ידי חברת הכנסת יעל גרמן והוועדה להכין מסמך שכולל את כל הנתונים על המתת כלבים בישראל, אך לצערנו גם הנתונים המוצגים פה לא בהכרח מלמדים על מספרים מדויקים, כפי שצוין פה.

<ראדה חסייסי: פנינו למשרד החקלאות ופיתוח הכפר, פנינו לרשות הטבע והגנים ולאיגוד הווטרינרים ברשויות המקומיות.

<ראדה חסייסי: כמובן שהנתונים, כפי שצוין, הם לא כל כך מדויקים.

<ראדה חסייסי: חשוב לציין שיש פה הבחנה בין סוגי הכלבים שמומתים.

<ראדה חסייסי: ברשות הטבע והגנים ממיתים לרוב כלבים שנמצאים בשטחים הפתוחים, שהם כלבים שלמעשה לא היו בטיפול של בני אדם, לא עברו לרוב סירוס או עיקור ויש חשש לנגיף הכלבת, גם שידביקו בני אדם וגם חיות בר.

<ראדה חסייסי: אז למעשה זאת השיטה, גם ירי וגם באמצעות רעל, כפי שהיה בעיריית ירושלים.

<ראדה חסייסי: הנתונים של משרד החקלאות מבוססים על סקר מיפוי כלביות שהיה ב-2013.

<ראדה חסייסי: יצוין גם שחלק מהרשויות בכלל לא מחוברות למאגר הארצי שאמור לעדכן כמה כלבים עם רישיון יש.

<ראדה חסייסי: שוב, אני מציינת, ההבחנה היא מאוד חשובה, אם זה כלב שהיה פעם בחזקת אדם, ננטש בעקבות מחלה או נסיעה לחו"ל, נוטשים כלבים, חלקם כן עוברים סירוס או עיקור וקצת יותר קל לאלף אותם, להחזיר אותם לבתים, לאמץ אותם.

<ראדה חסייסי: זה עדיין נמצא בשטח של מאוכלס.

<ראדה חסייסי: לדעתי הבעיה היותר קשה היא גם הטיפול של רשות הטבע והגנים בכלבים שלטענתם אי אפשר לטפל בזה, אי אפשר להכניס אותם למרפאות, אי אפשר להעביר אותם למשפחות לאמץ, כי זה יותר מורכב.

איציק שמולי: רק כדי שנעשה סדר ותתקני אותי אם אני טועה, כאשר מדובר על המספרים של 4,400 עד 5,490, זה אנחנו מדברים על ההמתות בתוך הכלביות, נכון?

<ראדה חסייסי: שוב, זה לא המספר המדויק, זה מיפוי שעשה משרד החקלאות וכן, זה בתוך - - -

איציק שמולי: וכאשר אנחנו מדברים על המספרים של ירי בין 2013 ל-2015, 893 כלבים על ידי יחידת הפיצוח ועוד 867 כלבים על ידי רשות הטבע והגנים?

איציק שמולי: זה מה שנקרא בנוסף?

<ראדה חסייסי: כן.

איציק שמולי: משרד החקלאות.

איציק שמולי: יש פה נציגים של משרד החקלאות?

איציק שמולי: מי מדבר?

<אודליה אסולין-דגני: אני מהלשכה המשפטית של משרד החקלאות, שמי אודליה אסולין-דגני.

<אודליה אסולין-דגני: לגבי הנתונים, תיכף יתייחסו הגורמים המקצועיים של המשרד.

<אודליה אסולין-דגני: לגבי התחום של הכלבת, כפי שצוין כאן, מדובר במחלה מאוד קשה, ככל שמדובר בכלבים שהם באמת כלבים נטושים, כלבים משוטטים, ובנוסף לזה גם כלבים שיש בעיה ללכוד אותם וחשש לציבור, אז כשמצליחים ללכוד אותם נעשית בדיקת כלבת, ככל שלא, אז עושים אותה אחרי ולמעשה הכלב כבר מומת.

<אודליה אסולין-דגני: המטרה היא כמובן להימנע מהדברים האלה.

<אודליה אסולין-דגני: אני יכולה להגיד שההיתרים שניתנים, הזכרת בהתחלה את הנושא של סטריכנין או ירי, הם היתרים שניתנים במשורה, ניתנים על פי נוהל מוסדר, בפנייה מסודרת של הרשות המקומית המבקשת סיוע של יחידת הפיצוח של המשרד, או במקרה של סטריכנין, עוד יותר מוגבל מזה, תחת פיקוח של הרופא הווטרינרי העירוני.

<אודליה אסולין-דגני: כך שבעצם מדובר בהיתרים שניתנים מאוד במשורה.

<אודליה אסולין-דגני: יש כמובן את ההיבט של אנשים שנוטשים את הכלבים, שזה יותר ברמת חינוך הציבור, שאנחנו נתקלים בו.

<אודליה אסולין-דגני: אבל הבעיה היא באמת לא בערים הגדולות, שם יש אמצעים ויש איך לטפל, הבעיה היא בעיקר באזורים של הפריפריה, באזורי הנגב, גם באזורי הצפון, איפה שאנשים לא מחסנים או שנוטשים כלבים ואין את הפתרונות.

<אודליה אסולין-דגני: שם יש יותר בקשות ופניות לסיוע מצד הרשויות המקומיות בנושא הזה.

<אודליה אסולין-דגני: אנחנו משתדלים למצוא את הדרכים המאוזנות, איפה שניתן לעזור לתת את ההיתרים, איפה שלא, ביחד ובשיתוף פעולה גם עם העמותות, רק בשבוע שעבר נפגשנו, לפני שבועיים, במטרה למצוא פתרונות אחרים, כדי להמית כמה שפחות כלבים.

איציק שמולי: השאלה אם אתם מצאתם את האיזון הנכון, אני מדבר עכשיו רק על יחידת הפיצוח, יש 893 כלבים שנורו בשנת 2015 והשנה עדיין לא נגמרה ומאידך יש 14 מקרים שנתגלו של כלבת, האם זו תוצאה מאוזנת?

איציק שמולי: האם את עומדת מאחורי המילים שאמרת קודם, שכל אחד מה-893 כלבים האלה שנורו על ידי יחידת הפיצוח, לפני שהם נורו ניסו ללכוד אותם?

<אודליה אסולין-דגני: כל הפניות שהתקבלו מהרשויות המקומיות לסיוע דרך הנוהל הזה של הפעלת יחידת הסיוע, הן בעקבות זה שהרשות המקומית, הרופא הווטרינרי העירוני והלוכדים של העירייה לא הצליחו לתפוס את הכלבים האלה וביקשו את הסיוע של המשרד, של יחידת הפיצוח.

<אודליה אסולין-דגני: לגבי מספר מקרי הכלבת, אני יכולה לציין שדווקא הודות לאותן פעולות צומצמו מקרי הכלבת.

<אודליה אסולין-דגני: אנחנו זוכרים רק לפני שנתיים מקרה של כלבה נגועה בכלבת באזור ירושלים, שזה לא כל כך פריפריה וזה גם לא גבולות הארץ.

<אודליה אסולין-דגני: ברוב המקרים הם נמצאים סטטיסטית בצפון הארץ, אבל חשש תמיד קיים.

<אודליה אסולין-דגני: עיקר הפעולות האלה, כמו שציינתי, זה בעקבות מקרים שבהם לא הצליחו לתפוס את הכלבים.

<אודליה אסולין-דגני: במקרים שמצליחים אז הרופאים הווטרינריים העירוניים מצליחים להסתדר ולטפל בכוחות עצמם.

<אודליה אסולין-דגני: במקרים שלא ניתן ומבקשים סיוע, אנחנו שוקלים את הדברים, בודקים לפני שנותנים את ההיתר.

יעל גרמן: האם בכלל אתם מנסים לתפוס את הכלבים?

יעל גרמן: האם ההנחיה לפקחים שיוצאים לשטח לתפוס את הכלבים?

יעל גרמן: ושאלה אחרת, כמה כלבים שנתפסו, לעומת המספר הזה שנורו?

<אודליה אסולין-דגני: על השאלות האלה אני אתן לגורמים המקצועיים להשיב.

<אודליה אסולין-דגני: אני רק אציין שהפניות - - -

יעל גרמן: מה ההנחיות?

<אודליה אסולין-דגני: לפי ההנחיות הפניות מגיעות אחרי שהרשות המקומית, באמצעות הפקחים שלה והרופא הווטרינרי, לא הצליחו לתפוס את הכלבים בכוחות עצמם באמצעות לוכדים ואז פונים באמצעות הנוהל בבקשה מסודרת לסיוע של יחידת הפיצוח.

יעל גרמן: ומה ההנחיה ליחידת הפיצוח כשהיא יוצאת אל השטח?

<אודליה אסולין-דגני: ההנחיה היא קודם כל להתלוות לרופא הווטרינר העירוני, קודם כל מעקב, לראות היכן נמצאים הריכוזים של אותם כלבים משוטטים.

<אודליה אסולין-דגני: בדרך כלל זה גם קבוצות של כלבים, זה קבוצות שיוצרות איזה שהוא מנגנון אימה על הציבור שנמצא באזור, טענות של תושבים שמאיימים עליהם ואז מגיעים, עושים ביקורת, עוקבים אחרי הכלבים האלה, לפני שמבצעים את פעולות הירי מפרסמים לציבור הודעה שבאותו מקום הולכת להתבצע פעולה, על מנת שלא יהיו שם כלבים שהם לא מאותם כלבים משוטטים שאחריהם עקבו, שאם זה כלב שהוא שייך לבעלים והוא משוּבב, אז שיהיה יחד עם בעליו, שלא תהיה טעות בזיהוי.

יעל גרמן: אבל למעשה ההנחיה היא להרוג מתוך חשש וסכנת - - -

<אודליה אסולין-דגני: סכנה לציבור וחשש לבריאות הציבור.

איציק שמולי: אולי יש פה מקום לחדד את השאלה לגורמי המקצוע.

איציק שמולי: אתה מיחידת הפיצוח?

<רוני עוזרי: לא, אני מהשירותים הווטרינריים, אבל אני זה שמאשר את הנוהל של הירי.

יעל גרמן: הווטרינרים שהגנו עליהם.

איציק שמולי: כן, שהגַנו עליהם בחירוף נפש אתמול.

יעל גרמן: בוועדה, בחוק המזון.

איציק שמולי: לא עליכם, על הרשותיים.

איציק שמולי: השאלה שאותו גורם אוכף מגיע לשטח, אילו פעולות הוא עושה או יכול לעשות לפני שהוא מגיע למסקנה שהכלב נגוע בכלבת, כלומר לפני שהוא מממש את הסמכות שלו לירות בכלב.

איציק שמולי: האם הוא מגיע לשטח ובאופן אוטומטי שולף את האקדח ומתחיל לירות, אחרי שפורסמו ההודעות לציבור וכל מה שאמרה היועצת המשפטית?

איציק שמולי: או לפני זה יש איזה שהוא סט של פעולות שהוא עושה בינו לבין עצמו, בינו לבין הווטרינר הרשותי, כדי לבחון האם באמת יש פה מקרה של כלבת או לא?

<רוני עוזרי: שמי רוני עוזרי, אני מנהל השירותים הווטרינריים בשדה ובין תפקידיי זה גם הטיפול בכלבים משוטטים באמצעות הלשכות הווטרינריות ובאמצעות הרופאים הווטרינריים הרשותיים.

<רוני עוזרי: זה כדי להבהיר.

<רוני עוזרי: אני לא יודע כמה מכם קראו בכלל את הנוהל של הירי.

<רוני עוזרי: אני אגיד את זה באופן גורף, אנחנו בטח בוודאי לא אוהבים, לא לירות בכלבים ולא להרעיל כלבים ולא להמית כלבים.

<רוני עוזרי: שזה יהיה ברור.

<רוני עוזרי: אני רק יכול להראות לכם את כמויות מכתבי התלונה שמגיעים, פחד של אנשים ותושבים, מעמק המעיינות, שאנשים לא יוצאים שם לג'וגינג בערב, אני לא מדבר על הצפון שהוא מוכח כנגוע בכלבת.

<רוני עוזרי: אגב, המספר עלה עכשיו, הייתה לנו ירידה מסוימת,

<רוני עוזרי: אנחנו היום ב-19 מקרים, קצת יותר.

<רוני עוזרי: בכל אופן סכנת כלבת קיימת.

<רוני עוזרי: זה אחת.

<רוני עוזרי: נושא שני.

<רוני עוזרי: כאשר מישהו מגיש את הבקשה לירי - - - סליחה, אני אקח צעד אחורה.

<רוני עוזרי: יש לנו כאן היום ארבע אפשרויות איך לטפל בכלב משוטט, כשאני רוצה להבהיר שכלב משוטט זה לא כלב חמודי כזה, לא מדובר בחיית שעשועים ומי שלא עבר בסביבה ומי שלא ראה את להקות הכלבים, בעיקר באזורי הנגב, באזור הדרום, ומי שלא ראה אותם בבקעת הירדן ומי שלא עבד איתם ביום יום, אנחנו מדברים על כלבים מתפרעים, אנחנו מדברים על כלבי בר שהם מסוכנים לא פחות מזאבים ותנים, ולהיפך, הם גם תוקפים בני אדם.

<רוני עוזרי: יש לנו כאן ערימות של תלונות, מראשי ערים, ראשי מועצות, כולל תושבים.

<רוני עוזרי: אתם מדברים על ירושלים, הפסקנו בירושלים חצי שנה את הנושא של לטפל בכלבים משוטטים.

<רוני עוזרי: תוך החצי שנה הזאת קיבלנו קרוב ל-20 מכתבים, תלונות מתושבים, תלונות מהעירייה.

<רוני עוזרי: יש לי עדיין מכתבים כאלה, חלק העברתי אלייך כשביקשת את הנושאים של המחקר.

<רוני עוזרי: זאת אומרת אף אחד כאן לא שש אלי קרב, אף אחד לא קלה ידו על ההדק.

<רוני עוזרי: אני אגיע עכשיו לירי, הירי בא כי זו היא השיטה אולי הכי מהירה שיש.

<רוני עוזרי: אם הייתי יכול לבוא ולהגיד, בואו נאסוף את כל הכלבים, בואו נאמץ אותם, נשקיע את כל הכספים, ניתן אותם באמת ל - - - מה אנחנו יכולים לעשות איתם?

<רוני עוזרי: מי מוכן לאמץ אותם?

<רוני עוזרי: שוב פעם לכלבייה בדימונה.

<רוני עוזרי: יש שם 40-50 כלבים שמצאו אותם בשטח, כלבים מגודלים שאף אחד לא מתקרב אליהם, כולל המטפלים.

<רוני עוזרי: תראו את זה פעם, מי יאמץ כזה כלב?

<רוני עוזרי: אנחנו מחזיקים אותו שם, אנחנו מחזיקים אותו חודשים במקום, מישהו צריך גם עבור זה לשלם.

יעל גרמן: מה עם הצבא?

יעל גרמן: ניסיתם לפנות לצבא?

<רוני עוזרי: בוודאי.

<רוני עוזרי: יש לנו את האפשרות, או לתת לשירות הביטחון כלבים כאלה.

<רוני עוזרי: הם לא מקבלים, הם מוכנים לקבל את החמודים עד גיל שלושה חודשים, חצי שנה, כשהם עוד יכולים לאלף אותם.

<רוני עוזרי: אבל כשאני מוצא כזה כלב מעורב, בן שנה וחצי-שנתיים, הוא כלב מקסים, אני לא יכול לקחת אותו הביתה.

<רוני עוזרי: זה שיש הרבה כלבים זה לא משנה בכלל את העניין.

<רוני עוזרי: אז אנחנו כן בבעיה מה עושים עם זה.

יעל גרמן: כן, זאת בעיה.

<רוני עוזרי: לגבי הירי עוד משפט - - -

תמר זנדברג: שלא תבין, ברור לנו שלא כל הכלבים - - -

<רוני עוזרי: אני גם לא מכיר כלב - - -

תמר זנדברג: למרות שבתחקיר עלה שיש גם כלבי בית, אבל לא כולם, אבל אם תוכל להתייחס, אתה או מישהו אחריך, רק נזכיר, על האופציה של לכידה, עיקור, סירוס, חיסון והחזרה.

תמר זנדברג: ברור לנו שלא כל הכלבים - - -

<רוני עוזרי: לא, אני עכשיו אסביר.

תמר זנדברג: למרות שגם את אופציית האימוץ והכלביות עדיין לא מיצינו, יש עוד הרבה מה לעשות.

<רוני עוזרי: רק רגע, גברתי, עוד שני משפטים אני אסיים ואני אתן גם לאחרים לדבר.

<רוני עוזרי: הנוהל לירי הוא פשוט השיטה היחידה הכי מהירה שקיימת.

<רוני עוזרי: אנחנו לא נותנים אותו כמעט, אנחנו נותנים את זה במשורה.

<רוני עוזרי: אני קודם כל צריך לקבל הוכחות שאכן פעלו בשטח.

<רוני עוזרי: ואתם יודעים מה, לא פעם נתנו היתר ובא הפקח של הפיצוח, אגב הוא לא עובד לבד בשטח, הוא קודם כל בתיאום עם מנהל הלשכה הווטרינרית והרופא הרשותי, הם עושים את הסיור, הם עוברים, הם עושים שם את כל הפעולות הנדרשות.

<רוני עוזרי: אין לכם מושג כמה ראשי ערים, זה בכלל לא מעניין אותם.

<רוני עוזרי: אין לכם מושג.

<רוני עוזרי: יש מקומות עם כלבים שמתרוצצים ביישוב והתושבים קוראים לי.

<רוני עוזרי: אני מרים טלפון, אני אומר 'חבר'ה, תתקשרו לראש העיר' או 'תדברו עם המחלקה', הם אומרים 'התקשרנו, זה לא עוזר בכלל, אבל אני לא יכולה לשלוח את הבת שלי לחוג'.

<רוני עוזרי: יש לי כזה מכתב על השולחן עכשיו.

<רוני עוזרי: אז אני לא אזכיר את השם של ראש המועצה הזאת, היא נמצאת במרכז הארץ.

<רוני עוזרי: בושה וחרפה מה שקורה.

<רוני עוזרי: מהכלבים שנורו, לי לא ידוע, ואולי אני טועה, בטח יש בודדים, על כלב אחד, שהיה משוּבב או שהיה שייך למישהו.

<רוני עוזרי: אנחנו מדברים על כלבים שלא שייכים לאף אחד.

איציק שמולי: מישהו בודק את הדברים האלה, או שזורקים אותם לטנדר ו - - -

<רוני עוזרי: בוודאי שבודקים.

<רוני עוזרי: הוא חייב, יש לו קורא שבבים, חייבים לבדוק את זה.

<רוני עוזרי: אם הכול ב-100%?

<רוני עוזרי: לא, אני לא - - -

איציק שמולי: כמה מהם היו חולים?

איציק שמולי: מתוך ה-893 כלבים?

<רוני עוזרי: אני לא יודע כאן להגיד לך על ה-893 כלבים, אני יכול לתת את המספרים שאני סיפקתי שם, זה מעט פחות.

יעל גרמן: זה המספרים שלך לשלוש שנים.

<רוני עוזרי: אבל אני לא זוכר אפילו מקרה אחד שנורו כלבים, אני מדבר על ירי כרגע, ובהם היה כלב ששייך למישהו ועם שבב.

איציק שמולי: אבל בכל כלב שיורים בו בודקים את בדיקת הכלבת אחר כך?

<רוני עוזרי: לא בכולם בודקים כלבת.

<רוני עוזרי: זה נכון.

<רוני עוזרי: מצד אחד אתה לא יכול - - -

איציק שמולי: אז כשהפקחים בשטח, האם יש מצב שיכול להיות שהם יורים לא רק מתוך חשש לכלבת, אלא כבר מפעילים שיקול דעת רחב יותר שלא יהיה להם מקום בכלבייה הסמוכה?

<רוני עוזרי: לא, הוא לא מפעיל בגלל זה, הוא מפעיל כי מותר לו לירות בלהקה מסוימת, בקבוצה מסוימת באזור מסוים.

<רוני עוזרי: אם אני נמצא בקו התפר בואך אפרת ויש לי שם את הוואדי שממנו עולים כלבים והתושבים כבר - - - אני נותן את אפרת כדוגמה קלאסית, משום ששם היו לנו שיחות עם ראש המועצה, אני לא אגזים, לפחות עשר פעמים היינו שם, עם מכתבי תלונה של תושבים ושל כולם.

<רוני עוזרי: כשאתה רואה את הכלבים עולים מהוואדי ואחר כך נעלמים משם, אנחנו בבעיה.

<רוני עוזרי: לתת סטריכנין או כל חומר רעיל אחר אנחנו לא רוצים.

<רוני עוזרי: אם אנחנו נותנים, בלית ברירה בכלל.

<רוני עוזרי: אנחנו נהיה מוכנים לעבוד בכל שיטה אחרת שתוכיח את עצמה.

<רוני עוזרי: לצערי אנחנו חייבים למצוא את האיזון, ונכון, אתם צודקים, לא תמיד הוא כאן, אבל מישהו גם צריך לעשות את העבודה הזאת, מישהו כאן צריך לתת תשובה לתושבים, לאותם אנשים שפונים אלינו, וזו פנייה מספר פעמים בשבוע, שלא תהיינה כאן אי הבנות.

<רוני עוזרי: מספר פעמים בשבוע אליי, אני לא מדבר על פנייה לכל רופא רשותי כאן.

<רוני עוזרי: אני לא מצדיק את העסק, אבל - - -

איציק שמולי: אני רוצה שתתייחס לטענות שעלו לגבי הרעל, שיש מקרים, האם אתם מכירים אותם, ואם כן, מה נעשה מאז התחקיר בנידון, של מתן אישורים לפרק זמן ארוך של - - -

<רוני עוזרי: זה לא פרק זמן ארוך.

<רוני עוזרי: סליחה שאני קוטע אותך, המקסימום שזה ניתן, זה ניתן לשלושה חודשים וזה ניתן למספר בודד - - -

יעל גרמן: זה המון.

<רוני עוזרי: סליחה, את לא יכולה להזמין את הכלב - - - שימו לב, כשמפזרים פיתיונות אז יש את מה שנקרא שיטת ההאכלה, אני קודם צריך להרגיל את אותם כלבים שמגיעים למקום שיש מקום מסוים שבו הם יוכלו לקבל אוכל.

יעל גרמן: אתה פוגע בעוד בעלי חיים.

<רוני עוזרי: לא, זה בדיוק מה - - - אנחנו צמודים לעניין הזה, אין כאן את הפגיעה ב - - -

איציק שמולי: תשמע, רוני, הטענות בתחקיר היו מאוד מאוד ברורות.

איציק שמולי: גם אם הנוהל אומר שאתם צריכים להיות בקשר עין, או שאתם קרובים למקום שבו פוזר הרעל ושהרעל ניתן באופן נקודתי וחלקי, בפועל הטענות שעלו הן שונות.

<רוני עוזרי: אני דיברתי עם התחקירנית, אני מוכן לקבל, ואני ביקשתי, מדובר על אלפי מקרים.

<רוני עוזרי: אני מוכן לקבל את התלונות, הבטחתי שאני מטפל בהן אישית, מהתחלה עד הסוף.

<רוני עוזרי: תגישו אליי את אותן תלונות שאתם כל כך מדברים עליהן, בבקשה.

<רוני עוזרי: לא השארנו תלונה אחת לא מטופלת, אין כזה דבר, ולא היו כל כך הרבה, אבל אם יש תלונות, כמו שכתוב בתחקיר, שהוא קצת מוטה, לדעתי, ובזה אני לא אומר יותר על התחקיר, אם היו מגישים את התלונות אלינו היינו מטפלים בהן.

<רוני עוזרי: היה מקרה של ניר עוז, אני אתן את זה כדוגמה קלאסית, אנחנו היינו שם, אני אישית הייתי שם שלוש פעמים.

<רוני עוזרי: אם אתם יודעים, בזמנו, אחרי 'צוק איתן' הגדרות היו פרוצות ובאמת נתפסו הרבה מאוד כלבים באזור ואז הותר לאורך הגדר לפזר רעל.

<רוני עוזרי: במקביל, מישהו גנב שם רעל והרעיל כלבים בתוך ניר עוז עצמה.

<רוני עוזרי: בדקנו את זה, היינו שם, כולל המשטרה.

<רוני עוזרי: המשטרה לא מצאה את האשם.

<רוני עוזרי: מזה לעשות אחר כך סיפור, שאנחנו זורקים את ה - - - אז גם זה קיים.

איציק שמולי: אבל אתה מבין את הבעיה אם מישהו יכול לקחת את הרעל ולהתחיל לעשות בו שימוש מהשימוש המקורי שהתכוונו?

איציק שמולי: זה אומר שאין השגחה צמודה על הפיזור של הרעל - - -

<רוני עוזרי: היום אתה יכול לקנות את הרעל הזה גם באינטרנט.

איציק שמולי: בסדר, היום אפשר גם לקנות אקדחים ב - - - אבל בגלל זה יש ממשלה ובגלל זה יש אזרחים.

איציק שמולי: אזרחים יכולים להתנהג באופן לא אחראי, לעשות שטויות ולחטוף בראש, ממשלה היא לא כזו.

<רוני עוזרי: אל תבין אותי לא נכון.

<רוני עוזרי: אנחנו נמצאים בתקופה שבגלל שאנחנו לא ממיתים ולא מטפלים בצורה כמו שמגדלים ואנשים אחרים רוצים שנטפל, הם מרעילים בעצמם, הם לא מחכים לנו.

<רוני עוזרי: הם לא מחכים בכלל לטיפול שלנו.

<רוני עוזרי: אנחנו נתקלים בהרעלות מצפון ועד דרום של מגדלים למיניהם שקונים רעלים שניתן להשיג בכל מקום.

<רוני עוזרי: אז פעם זה נשרים ופעם זה בעלי חיים אחרים.

<רוני עוזרי: אנחנו ברצון נשתף פעולה עם כל מי שצריך ואנחנו מכירים את האגודות, אנחנו עובדים איתן כרגע, או בשנים האחרונות, בשיתוף פעולה מאוד הדוק, אנחנו מקשיבים להם, אני מקווה שגם הם לפעמים מקשיבים לנו ובסך הכול שיתוף הפעולה הוא טוב, הוא אף פעם לא היה כל כך טוב.

<רוני עוזרי: אנחנו ברצון הראשונים שניסוג מהעניין ונחפש שיטות אחרות, אבל תחשבו על שני הצדדים.

איציק שמולי: רוני, תודה.

יעל גרמן: אני חושבת שמה שרוני העלה כאן זו בעיה אמיתית, אני דווקא כן מכירה את התופעה של כלבים פראיים, גם בנגב, דרך אגב, אמנם באפולוניה זה יותר תנים ושועלים, אבל אין ספק שזו בעיה.

יעל גרמן: אני חושבת שתת הוועדה בראשותך בהחלט יכולה וצריכה לשבת על הנושא ולראות איך מוצאים את האיזון הנכון בין שמירה על ביטחון הציבור, כי באמת כשיש להקה או אפילו כלב אחד שהוא פראי, זה פחד, זה ממש מפחיד, אי אפשר ללכת ברחוב בערב, לבין איזה שהוא נוהל ברור שידריך את משרד החקלאות, אפילו משרד החקלאות בעצמו, השירותים הווטרינריים יקבעו אותו, באיזה מקרה בכלל נותנים סטריכנין.

יעל גרמן: אני חושבת שסטריכנין בכלל צריך להוציא ולא צריך לתת בשום מקרה.

יעל גרמן: מה הוא הנוהל, איך מטפלים בכלבים פראיים, זה המונח, כלב פראי, וצריך באמת שיהיה נוהל ברור, כי אני כן מסכימה שזו בעיה וזו בעיה - - -

<רוני עוזרי: גם לסטריכנין יש נוהל.

יעל גרמן: אז נבדוק, בוא תבקש את הנוהל ונראה.

<רוני עוזרי: אנחנו הגשנו אותו גם כן.

יעל גרמן: אבל, אדוני היושב ראש, עדיין הם לא נתנו תשובה לשאלה, גם שלי וגם של תמר, לגבי מדוע הפסיקו את ה - - -

<רוני עוזרי: כן, אני אבקש מנירית.

<נירית ציפורי ברקי: לא, מדוע הפסיקו, זו לא תשובה שלי.

<נירית ציפורי ברקי: לי יש רק שני דברים לעדכן, גם לגבי סטריכנין.

<נירית ציפורי ברקי: כבר התחלנו בעבודה של לחפש עם המחלקה לטוקסיקולוגיה אצלנו ועד הרמה שאם צריך איזה שהוא מחקר וניסיון בחו"ל לחומר אחר במקום הסטריכנין, זו עבודה שהתחילה.

<נירית ציפורי ברקי: כרגע אני מרכזת את העניין של לנסות לקבל ולראות אם זה צריך בכלל להגיע לאיזה שהוא קול קורא, או שאנחנו יכולים לראות חומר רשום שיחליף אותו, בגלל תופעות הלוואי שלו.

<נירית ציפורי ברקי: לעניין כלבים משוטטים בכלל, לפני שבועיים בערך לשכת מנכ"ל אצלנו זימנה את הנציגים של עמותת תנו לחיות לִחיות לנסות לחשוב על איזה שהוא פתרון נוסף לעניין הירי.

<נירית ציפורי ברקי: עלה שם גם העניין של לעקר, לחסן ולהחזיר.

<נירית ציפורי ברקי: כיום זה מבוצע רק בבקעה, שם החוק הישראלי לא חל מבחינת - - - בארץ היום לכלבים אסור להיות ברחובות, אסור לכלב לשוטט, בניגוד לחתול.

<נירית ציפורי ברקי: אז אם אנחנו כן נגיע למחשבה שזו הדרך ההומנית וזה מה שצריך, קודם כל צריך להיות איזה שהוא שינוי חקיקה שכלבים בכלל יכולים להסתובב ללא בעלים ברחובות.

<נירית ציפורי ברקי: זה היום אסור.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת ברחובות?

תמר זנדברג: יש רחובות ויש שטחים פתוחים.

<נירית ציפורי ברקי: השטחים הפתוחים היום הם עדיין תחת החוק הישראלי.

<נירית ציפורי ברקי: האם צריך להגדיר את זה בחקיקה, שבשטחים פתוחים תחת החוק הישראלי מותר להגדיר איזה שטחים ומה, היום אסור לכלבים להיות ללא בעלים.

תמר זנדברג: מה זאת אומרת אסור?

<רוני עוזרי: רגע, את חושבת שהם לא חודרים ליישובים?

<נירית ציפורי ברקי: כלב לא יכול להיות ללא הבעלים שלו.

יעל גרמן: בלי זמם ובלי - - -

<נירית ציפורי ברקי: לא, זמם זה כלב מסוכן, אבל - - -

תמר זנדברג: רגע, מה זאת אומרת לא יכול?

תמר זנדברג: אוקיי, החוק אוסר, אבל הכלב משוטט, אז מה עכשיו?

תמר זנדברג: הרי לא מגישים כתב אישום נגד הכלב על שיטוט, נכון?

<נירית ציפורי ברקי: נגד הבעלים.

תמר זנדברג: לא, אין בעלים.

<נירית ציפורי ברקי: אני אנסה להבהיר רק נקודה ספציפית.

<נירית ציפורי ברקי: החוק כרגע מחייב אחריות של בעלים לכלב.

<נירית ציפורי ברקי: המצב החוקי היום, ברגע שאת לוקחת כלב, מחזיקה אותו אצלך, עושה פעולות מסוימות, גם אם זה לטובתו, כמו עיקור, סירוס, חיסון ומחזירה אותו לרחוב, עדיין יש לך אחריות משפטית על הכלב ששחררת לרחוב.

<נירית ציפורי ברקי: זה יוצר בעיה לא מבוטלת - - -

תמר זנדברג: למי זה לך?

תמר זנדברג: למדינה?

<נירית ציפורי ברקי: למי שתפס אותו, לגוף שתפס את הכלב ושחרר.

<נירית ציפורי ברקי: כמו שהחוק היום, יש אחר כך אחריות על הכלב.

<נירית ציפורי ברקי: אם הוא פוגע במישהו - - -

תמר זנדברג: אז אתם, מדינת ישראל, משרדי הבריאות, החקלאות, איזה לא משרדים?

תמר זנדברג: סבבה, יש בעיה, אתם - - -

<נירית ציפורי ברקי: צריך שינוי של החוק.

תמר זנדברג: כן, אבל זה טיפה להיתלות, אתם קצת מכפיפים פרוצדורה למהות.

תמר זנדברג: אנחנו באים ואומרים שיש בעיה, הבעיה היא שיש כלבים משוטטים, אז אתם אומרים, החוק אוסר עלינו כביכול - - -

<נירית ציפורי ברקי: לא, אנחנו אמרנו שישבנו לפני שבועיים יחד עם הארגונים במטרה למצוא פתרון ואם זה יהיה הפתרון שיהיה בסופו של דבר מקובל זה יהיה צריך להיות במקביל לשינוי בחקיקה.

תמר זנדברג: בסדר, אוקיי, אז ברור שנעשה את השינוי - - -

<נירית ציפורי ברקי: לא התנינו את זה באיזה שהוא - - -

תמר זנדברג: לא, אבל אתם באים ומתרצים לנו במרכאות את חוסר המעש בזה שאין חוק.

תמר זנדברג: אנחנו מדינה, אנחנו יכולים לחוקק את החוק, ודרך אגב, בואי אני אגלה לכם סוד, אנחנו גם יכולים להחליט שלאיזה תקופה מסוימת איזה חוק אנחנו אוכפים ואיזה לא.

תמר זנדברג: זה על עצמנו, זה לא גורמים זרים, זה לא חייזרים.

תמר זנדברג: אז אפשר גם להתחיל וגם לתקן את החוק תוך כדי תנועה, זה לא - - -

<נירית ציפורי ברקי: אז אמרתי, לפני שבועיים - - -

תמר זנדברג: אף אחד במדינת ישראל לא יגיש תביעה נגד משרד ממשלתי שהחליט על מדיניות פרו אקטיבית, בסוף אנחנו אלה שתובעים ו - - -

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: ברשותכם, אני רוצה לעבור לתגובת הארגונים.

יעל גרמן: אם רק נקבל תשובה על הפסקת חלוקת הנסיוב.

איציק שמולי: ניקח מהם עוד הערות ואז הם יענו על הכול.

<יעל ארקין: שלום לכולם, יעל ארקין, מנכ"ל תנו לחיות לִחיות.

<יעל ארקין: אני קודם כל מברכת אתכם על הדיון החשוב הזה ויש לי כמה נקודות מאוד מאוד חשובות שאני רוצה לדבר עליהן.

<יעל ארקין: קודם כל רציתי לשאול את הגברת שעשתה את המחקר, האם ידוע לך כמה מתוך כל הכלבים שנורו נשלחו לבדיקת כלבת?

<ראדה חסייסי: לא.

<יעל ארקין: אז אני יודעת לגבי רשות הטבע והגנים שמכל מה שכתוב פה, וזה בבקשת חופש מידע שהגישה עמותת תנו לחיות לִחיות, כלב אחד נשלח לבדיקת כלבת מתוך כל הרשימה שיש פה.

איציק שמולי: מתוך 867 כלבים שנורו על ידי - - -

<יעל ארקין: כן.

<יעל ארקין: כשקיבלנו את הבקשה היו קצת פחות.

<יעל ארקין: אז כלב אחד, כלב אחד, אני מדגישה, נשלח לבדיקת כלבת.

<יעל ארקין: זה ציד מכשפות בחסות הכלבת, זה מה שנעשה פה, ירי בכלבים סתם.

<יעל ארקין: אני מבינה, יש בעיה.

<יעל ארקין: אנחנו מסכימים.

<יעל ארקין: גם הארגונים מסכימים שיש פה בעיה, יש פה המון המון כלבים משוטטים, אבל כולנו רואים שהירי הזה לא פותר את הבעיה, כי עובדה שזה ממשיך, אנחנו נמשיך לקבל תלונות כי התופעה הזו תמשיך כל עוד הפתרון הוא לא כפי שנעשה בעולם.

<יעל ארקין: אנחנו אכן ישבנו עם משרד החקלאות, בעקבות הכתבה הזו על עקר-החזר, פרויקט שעושה כבר היום עמותת תנו לחיות לִחיות, בבקעה וביהודה ושומרון.

<יעל ארקין: עשינו כבר עשרות כלבים, עיקרנו, סירסנו, חיסנו כלבת.

<יעל ארקין: מה יותר טוב מזה?

<יעל ארקין: אף אחד לא מחסן אותם נגד כלבת, לפחות הם מקבלים חיסון נגד כלבת, טיפול נגד תולעים, טיפול נגד פרעושים ומשוחררים.

<יעל ארקין: אמהות עם גורים - - - אני חייבת להודות שחלק מהכלבים לא הוחזרו, קשה מאוד להחזיר כלבים נחמדים, כל הסיפור הזה על כלבים פראיים, הם לא כל כך פראיים, קשה לתפוס אותם, זה נכון, בחלקם ירינו חצי הרדמה, אבל הם לא ניסו לתקוף אותנו, אף אחד מהם לא ניסה לתקוף, אף אחד לא ניסה להרוג אותנו והרבה מאוד מתוכם, קרוב ל-20% מהם נשארו אצלנו בכלבייה, אפילו 30% מהם נשארו אצלנו בכלבייה להסגר, כפי שדרוש על פי החוק, ואחר כך הם מועברים לבתים.

<יעל ארקין: אז כל העניין הזה של כלבת הוא די תמוה בעינינו, זו לא בדיוק הסיבה האמיתית.

<יעל ארקין: אני רוצה להראות לכם פה מה קורה, אני לא יודעת אם אתם מצליחים לראות את זה, אבל פה זה מראה שכלבה אחת ממליטה בשנה 16 גורים ותוך שש שנים 67,000 כלבים יהיו.

<יעל ארקין: דרך אגב, יש לנו את אותה בעיה בחתולים.

<יעל ארקין: אז קודם כל אני שואלת את עצמי איך - - -

יעל גרמן: מתכוונים לעשות להם טרנספר.

<יעל ארקין: זו בדיוק השאלה שרציתי לשאול.

<יעל ארקין: מה קורה עכשיו אם באמת אכן משרד החקלאות מאמץ את מה שאנחנו אומרים.

<יעל ארקין: יש מחקרים, שלחנו להם את המחקרים, הראינו להם מה שעושים בעולם, לא יורים וסטריכנין, שזה באמת - - -

יעל גרמן: מזעזע.

<יעל ארקין: זה מזעזע.

<יעל ארקין: אז מה יהיה, איך במשרד החקלאות אפשר עכשיו להעביר את הנושא הזה של עיקור-סירוס שאני מבינה שיש בעיה כרגע, גם בחתולים.

<יעל ארקין: אני מניחה שיש את אותה בעיה גם עם כלבים, לא רק עם החתולים, אז צריך לחשוב איך פותרים את הבעיה הזו.

<יעל ארקין: זה אחת.

<יעל ארקין: לנו יש המון המון פניות מבסיסי צה"ל, ודרך אגב, כל הפרויקט הזה הוא בשיתוף צה"ל, אנחנו עובדים עם הווטרינרים הצה"ליים, הם מדווחים לנו על הבסיסים שבהם יש ריכוז גדול מאוד של כלבים, אנחנו מגיעים, הם כולם מתרכזים בדרך כלל סביב מכולת המזון והשירותים המטפטפים באותו בסיס.

<יעל ארקין: זו אותה דוגמה בכל המקומות, לשם אנחנו מגיעים.

<יעל ארקין: בבסיסים בתוך מדינת ישראל אין באפשרותנו לבצע את הפעולה מכיוון שנאמר לנו שעל פי החוק אסור לנו לעשות את זה, למרות שיש חוות דעת משפטית של עורך דין יוסי וולפסון, שישב פה קודם, שהוצאנו, שזה כן מותר, לפחות לפי מה שאנחנו טוענים.

<יעל ארקין: דבר אחרון שרציתי להגיד.

<יעל ארקין: NKIL, No Kill Israel, זה פרויקט שהשיקה עמותת תנו לחיות לִחיות בישראל לפני כחודש.

<יעל ארקין: פרויקט מאוד מאוד חשוב שמבוסס על מודל אמריקאי, בלוס אנג'לס, ביוטה, בעוד מדינות בארצות הברית, שמדבר על הפסקת ההמתות.

<יעל ארקין: אחת הבעיות שלנו למדוד את הצלחת הפרויקט הזה זה שאין נתונים על המתות של כלבים.

<יעל ארקין: לא סתם לא הצליחה הגברת להשיג, אין נתונים, הכול זה הערכות.

<יעל ארקין: בארצות הברית כל כלבייה מדווחת על כל כלב שהיא ממיתה.

<יעל ארקין: דרך אגב, גם בתנו לחיות לִחיות, אם תרצו נתונים מדויקים אני יכולה לתת לכם.

<יעל ארקין: אנחנו כמובן לא ממיתים כלבים בריאים, אבל אם מגיע כלב אחרי תאונת דרכים אני יכולה לדווח לכם שהכלב הזה הומת ומה סיבת המוות.

<יעל ארקין: ברשויות אין לנו את זה היום ולכן אנחנו לא יכולים להעריך את הפרויקט הזה.

איציק שמולי: תודה.

איציק שמולי: ד"ר משה רפלוביץ, ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות.

<משה רפלוביץ: תודה, אדוני.

יעל גרמן: אתה מתגעגע אלינו?

<משה רפלוביץ: האמת שכן, אני כבר עוד מעט לבחירה כאן.

<משה רפלוביץ: בשבועיים האחרונים ביליתי כאן יותר מאשר בבית, אני לא מדבר כבר על העבודה.

<משה רפלוביץ: אבל לא, אני לא מתגעגע עד כדי כך, אני יותר מתגעגע לעבודה שלנו.

<משה רפלוביץ: אני מרגיש קצת לא נוח מול נציגי משרד החקלאות שיושבים כאן, כי הם חלק מהפתרון ולא חלק מהבעיה, אבל ברשותכם אני עושה רגע זום אאוט קטן החוצה.

<משה רפלוביץ: אני מציע לוועדה להבדיל בין כלבים עירוניים, בין כלבי בר לבין כלבת, אלה שלושה נושאים שהם שונים במהות שלהם אחד מהשני.

<משה רפלוביץ: צריך לטפל בכלבת, כי זה דבר מאוד מאוד חשוב, מחלה באמת מסוכנת.

<משה רפלוביץ: צריך לטפל בכלבים שמסתובבים בתוך היישובים העירוניים, בכלל ביישובים במדינת ישראל, כי הם מטרידים תושבים והם מסוכנים וצריך להוציא אותם מהרחובות ולמצוא להם בתים.

<משה רפלוביץ: צריך לטפל בכלבי הבר, בראש ובראשונה, כי הם הבסיס לכל הכלבים האלה.

<משה רפלוביץ: כלבי הבר נמצאים בשטחים פתוחים, מהשטחים הפתוחים הם עולים על ירושלים ועולים על היישובים בנגב ועולים על היישובים בצפון והם המקור של הבעיה.

<משה רפלוביץ: הכלבים האלה מתרבים בטבע בהיקפים גדולים, כמו שחיות בר יודעות להתרבות, בשביל זה הן חיות, הן חיות בשביל לאכול ובשביל להתרבות, זו המהות של חיה, והם מתרבים בקצבים גדולים.

<משה רפלוביץ: יעל הראתה את הקצבים וגם אם הקצבים האלה הם מוגזמים, כי חלק מהוולדות לא שורדים, עדיין אנחנו מדברים על התפוצצות אוכלוסין שקורית שם כל הזמן.

<משה רפלוביץ: הלוואי שהנתונים שמשרד החקלאות מוסר כאן, אני יודע מה המקור שלהם, אבל הלוואי שהם הנכונים, כי אם יש בסך הכול 6,000 כלבים בשנה שמומתים בישראל אז הפתרון הוא כזה, זה נורא פשוט לפתור את זה, צריך למצוא פתרון קל מאוד.

<משה רפלוביץ: המספרים הם כנראה לפחות פי עשרה יותר גדולים, אבל אף אחד לא יודע להגיד מה המספר האמיתי.

<משה רפלוביץ: אני מודה שגם אני לא יודע את המספר האמיתי, כל המספרים שמסתובבים הם הערכות.

<משה רפלוביץ: ההערכות שלנו הן שהמספר הזה הוא נמוך, אבל הן גם רק הערכות.

<משה רפלוביץ: כדי להפסיק את ההמתה של הכלבים אנחנו נותנים תמיד את הדימוי של הכיור, שמתמלא כל הזמן במים ויש צינור קטן מלמטה שמנקז אותו, הצינור הזה הוא צינור ההמתות.

<משה רפלוביץ: יש לנו בריכה מלאה בכלבים ואנחנו כל הזמן נאלצים להמית, או בירי, או בסטריכנין, או בזריקות רעל, קוראים לזה במילה מכובסת המתת חסד.

<משה רפלוביץ: אין בזה שום חסד, יש בזה המתה, דבר איום ונורא, שכל המטרה שלו זה לנקז את הבריכה הזאת, אבל הפתרון לא יכול להיות אחר מאשר לסגור את הברז שמטפטף מלמעלה, לעצור את ההמלטות האלה.

<משה רפלוביץ: אם נעצור את ההמלטות ויהיה, לא עלינו, מחסור בכלבים במדינת ישראל, אז לא ימסרו כלבים לבתים שאחרי זה זורקים אותם לרחוקות.

<משה רפלוביץ: היום אנחנו מוסרים כלבים בתוך הכלביות הרשותיות, ברוב הכלביות יש לנו עמותות שעוזרות לנו שמה, ומוסרים כלבים רק כי אין מה לעשות איתם שם יותר, כי אף אחד לא רוצה להרוג אז מוסרים לאנשים שמתאים למסור להם ומוסרים הרבה מאוד מאוד כלבים לאנשים שזה לא מתאים למסור להם כלבים.

איציק שמולי: תודה, משה.

איציק שמולי: ד"ר יהושע שקדי מרשות הטבע והגנים.

<יהושע שקדי: תודה רבה.

<יהושע שקדי: אני מסכים עם רוב הדברים שנאמרו פה, אבל אני רוצה בכל זאת להגיד כמה דברים.

<יהושע שקדי: קודם כל אני אשמח לקבל את הנתונים מהניסוי שעשיתם בבדיקה, אני לא מכיר אותו ואנחנו נהיה בקשר.

<יהושע שקדי: הנושא הוא קצת יותר מורכב, כי קודם כל מדברים על צער בעלי חיים, צער בעלי חיים לכלבים, אבל אל תשכחו שהכלבים האלה שנמצאים בתוך שמורות הטבע הם אוכלים, הם לא אוכלים בונזו, אף אחד לא מאכיל אותם, הם טורפים חיות בר.

<יהושע שקדי: כשאנחנו מרחמים על הכלבים, ואני מרחם על הכלבים כי אני כל חיי גדלתי עם כלבים, אנחנו מתאכזרים לחיות הבר שאני צריך לשמור עליהם בשמורות הטבע, ואנחנו פה בבעיה ובעיה אמיתית.

<יהושע שקדי: זה לא סיפור קטן.

<יהושע שקדי: אם אתה הולך בוואדי קלט ואתה פתאום רואה להקה של 20, 30, 40 כלבים מסתובבים, ברור לך שהם מסביבם זורעים מוות.

<יהושע שקדי: לכן אנחנו פה בבעיה והחוק הישראלי לא מאפשר לנו, על פי חוק שמורות טבע וגנים לאומיים או חוק להגנת חיות הבר, לטפל בכלבים.

<יהושע שקדי: הדרך היחידה שמותר לנו בעזרתה לטפל בכלבים ובבעיה זה אך ורק בגלל פקודת הכלבת.

<יהושע שקדי: כיוון שהכלבים מפיצים כלבת, או יכולים, יש להם פוטנציאל להפיץ כלבת ולהדביק חיות בר, קיבלנו היתר מהשר להגנת הסיבה דאז, השר ארדן, לטפל בכלבים בשמורות הטבע, בגנים הלאומיים וברדיוס של 500 מטר סביבם.

<יהושע שקדי: אבל צריך להבין, זה לא שכל כלב שיורים בו ופוגעים בו פוגעים בו בגלל שהוא חולה בכלבת.

<יהושע שקדי: עד שהכלב חולה בכלבת הוא נשא כלבת מספר חודשים טובים והוא מפיץ את המחלה.

<יהושע שקדי: כדי לטפל בכלבת צריך לעשות אחד משני הדברים, הדבר הראשון זה לחסן.

<יהושע שקדי: החיסון שחברת הכנסת דיברה עליו הוא חיסון חשוב מאוד, אבל הוא לא מטפל בכלבים משוטטים, הוא לא יעיל לכלבים משוטטים, הוא יעיל לתנים ולשועלים.

<יהושע שקדי: לא נמצא התרכיב שיטפל נכון בכלבים משוטטים.

<יהושע שקדי: לכן זה חמור מאוד, לדעתי, שמשרד החקלאות, תסלחו לי, עמיתיי ממשרד החקלאות, הפסיקו את החיסון האוראלי - - -

<רוני עוזרי: אנחנו לא הפסקנו.

<יהושע שקדי: לא, אני הפסקתי בטח.

<יהושע שקדי: חמור מאוד שהופסק בישראל החיסון האוראלי משום שלא ברור מתי, זה יכול לקרות בשנה הבאה, זה יכול לקרות בעוד שנתיים, זה יכול לקרות עוד מעט, שתהיה התפרצות.

<יהושע שקדי: עכשיו תזכרו שאנחנו מקבלים כל הזמן טפטוף של חיות נגועות מהגבולות.

<יהושע שקדי: כאשר במבצע 'צוק איתן' נפלה הגדר ברצועת עזה קיבלנו מבול של כלבים, חלקם נגועים, חלקם לא, אני לא יודע, וזו בעיה, זו בעיה אמיתית.

<יהושע שקדי: זה דבר ראשון, אבל הדבר שחייב להתווסף לזה, כלבת זו מחלה של הדבקה, כשרת הבריאות לשעבר את מבינה את זה מצוין, הדברים עובדים מאף לאף, מחיה לחיה, והדרך המרכזית לטפל בזה בארץ ובעולם, בבר, אני לא מדבר על התחום העירוני, אני אשתדל לא לטפל בתחום העירוני היום, אולי קצת, זה לדלל את האוכלוסיות.

<יהושע שקדי: אין לנו ברירה.

<יהושע שקדי: לדלל, תסלחו לי, זה ביטוי מכובס למושג להמית.

<יהושע שקדי: אני חושב שהנקודה היא נכונה, צריך לטפל בכל הבעיה.

<יהושע שקדי: אני לא יודע אם זה מהברז מלמעלה או מהברז מלמטה, אבל אנחנו היום בשמורות הטבע ובגנים הלאומיים, במקום לשמור על חיות הבר אנחנו צריכים לטפל בצער בעלי חיים לכלבים.

<יהושע שקדי: המספרים שהוצגו הם נכונים והם די מדויקים, של כמות הכלבים שאנחנו יורים בהם, אבל תזכרו, אנחנו יורים בכלבים לא בגלל שהם כן נגועים בכלבת או לא נגועים בכלבת, אלא להקטין את האינטראקציות בין בעלי החיים שמעבירים כלבת, אנחנו סומכים על זה שחיות הבר, שהן כן תופסות את החיסון, יהיו מחוסנות ולכן הפעולה המשולבת הזאת, שלצערי כרגע היא הופסקה, הייתה פעולה נכונה מאוד.

<יהושע שקדי: אני אומר, אנחנו צריכים למצוא את הדרך שבה כל בן אדם במדינת ישראל, נמאס לו מהכלב שלו, הוא פותח את הדלת וזורק אותו לבר.

<יהושע שקדי: זאת הבעיה המרכזית.

<יהושע שקדי: עכשיו אנחנו צריכים, לא נעים, ליטול קורה מבין עינינו ולהבין את המציאות.

<יהושע שקדי: כרגע המצב הוא שבבר, ושמורות הטבע והגנים הלאומיים הם שטחים פתוחים, כולל בשטחים החקלאיים, כמות הכלבים היא כמות עצומה, זה לא משהו שאפשר להגיד 'בואו נתפוס אותם ונשלח אותם ל - - -

תמר זנדברג: כמה?

<יהושע שקדי: המאמצים הם מאמצים מופלאים, אנחנו מכירים גם ממדינות אחרות, עושים ומבקרים ותופסים ומחזירים, אני, אם אני אתפוס כלב, אני לא אחזיר אותו לשמורת טבע, זה לא יקרה.

<יהושע שקדי: אני לא יכול לעשות את זה, כי אז אני פוגע בחוק שלי, בחיות הבר שאני צריך להגן עליהן.

<יהושע שקדי: הטיפול הזה, בסופו של דבר אנחנו צריכים להבין שאנחנו חייבים לא רק לסגור את הברז, אנחנו חייבים לעשות איזה שהוא reset ולהגיע למצב שהאוכלוסיות הן, לא נגיע לאפס, אבל לאוכלוסיות קטנות מאוד.

<יהושע שקדי: להבהיר לתושבי מדינת ישראל שחיות מחמד מקומן בבית, זה חיות בית ואז לטפל בבעיה.

איציק שמולי: ברשותך, משרד החקלאות, יש לכם רק תשובה לשאלה החשובה ששאלה חברת הכנסת גרמן לגבי הפסקת התקצוב בעניין הזה?

<יהושע שקדי: אם אני יכול עוד דבר, אנחנו לא משתמשים ברעל בכלל.

<יהושע שקדי: אני חושב שזו רעה חולה, אבל זה דיון אחר.

יעל גרמן: מי יכול לתת לנו תשובה?

יעל גרמן: זה הנושא הכי קריטי כאן מכל מה שדיברנו.

<רוני עוזרי: אני יודע, יש לך קשרים הרבה יותר טובים עם הצמרת מאשר לנו.

<רוני עוזרי: אנחנו הגוף המקצועי.

איציק שמולי: טוב, אנחנו נוציא שאילתה בעניין.

יעל גרמן: אתם קיבלתם הנחיה?

<רוני עוזרי: לא קיבלנו בכלל, קיבלנו הודעה - - -

יעל גרמן: אני חושבת שהצעה לסדר, נעלה הצעה לסדר דחופה בשבוע הבא, שנינו נעלה אותה ונדרוש תשובות כי זה נראה לי הכי קריטי.

<קריאה: הייתה תשובה בעיתונות.

יעל גרמן: שאין כסף.

יעל גרמן: מישהו יודע מה התקציב היום לחיסון חיות הבר?

יעל גרמן: אני יודעת שזה לתנים ולשועלים, ולא לכלבים.

<יהושע שקדי: לדעתי 3 עד 5 מיליון שקל, אבל אני לא בטוח.

איציק שמולי: ואפילו את זה לא מצאו?

יעל גרמן: הנה, אם אנחנו לא נעלה את השכר, איציק, מחר יש להם 5 מיליון.

איציק שמולי: אין שום בעיה, קיבלת התחייבות לפרוטוקול.

איציק שמולי: לא, אבל גם שר האוצר אמר שיש כסף בקופה, שיש עודף כסף.

יעל גרמן: נכון, יש 7 מיליארד.

<אתי אלטמן: אני רק רוצה להגיד מילה.

<אתי אלטמן: אני מצטערת שאני חוזרת על זה כמו תוכי כל פעם מחדש.

איציק שמולי: מותר לך, יש לך הרבה זכויות בתחום.

<אתי אלטמן: 30 שנה, באמת, אנחנו עוד פעם יושבים ועוד פעם מדברים ועוד פעם טוחנים וכלום לא קורה.

<אתי אלטמן: כלום.

<אתי אלטמן: כל השיחות האלה כבר היו 30 פעם, 40 פעם ו-50 פעם והמצב נהיה יותר גרוע.

<אתי אלטמן: אז תסבירו לי אתם מה הבעיה פה במדינה.

איציק שמולי: אוקיי, ברשותכם אני רוצה לסכם את הדיון.

איציק שמולי: המטרה של הדיון שלנו היא לא להגיד לממשלה שלא לטפל במקרי כלבת וכמובן גם לא להגיד לממשלה שאם כלבי הבר מהווים מטרד לתושבים של שכונה או אזור מסוים, אז לא לטפל בזה.

איציק שמולי: אנחנו לא יוצאים כנגד הדבר הזה, אנחנו יוצאים כנגד הפרופורציות.

איציק שמולי: כאשר משתמשים בסמכות שניתנה בפקודת הכלבת כדי להמית באופן שלפחות לטעמי הוא שיטתי, הוא לא פרופורציונאלי והוא מוגזם, אז יש בזה בעיה.

איציק שמולי: זה הדבר הראשון.

איציק שמולי: הדבר השני, וזאת כבר בקשה לממשלה, אנחנו מבקשים מכם לבחון מחדש את המדיניות של השימוש ברעל הסטריכנין ולדווח לוועדה מה הם אותם ממצאים שהגעתם אליהם.

איציק שמולי: תוך כמה זמן אתם מעריכים שיהיו לכם איזה שהן תובנות?

<נירית ציפורי ברקי: זה תלוי אם יימצא חומר כרגע שנמצא במדינת ישראל או משהו שצריך לייבא אותו, אני לא יודעת לומר, או משהו שצריך - - - יש מישהו על איזה שהוא משהו שאני לא יודעת?

<נירית ציפורי ברקי: חומר תחליפי?

<נירית ציפורי ברקי: - - -

איציק שמולי: בואו נעשה דבר כזה, קחו שלושה חודשים ובכל מקרה תדווחו לוועדה מה העלתה הבדיקה בחכתכם.

איציק שמולי: אני מבקש מהיועצת המשפטית, אני מבין שאת יודעת את הנוהל לפרטי פרטיו, וזה מצוין, אני מבקש שתתייחסו באופן נקודתי לפרטים שעלו בתחקיר.

איציק שמולי: אנחנו גם ננסה לעשות מאמץ מול הארגונים ומול התקשורת כדי שאת כל הפרטים שיש שם, מבלי לשרוף את המקורות, שיעבירו אליכם, ואני מבקש התייחסות ממוקדת.

איציק שמולי: אני רוצה לגעת בעוד שתי נקודות.

איציק שמולי: הבעיה של המחסור בנתונים.

איציק שמולי: ההפקרות הזאת חייבת להיפסק וההפקרות הזאת באה מכל הכיוונים, גם מכיוון המשרדים הממשלתיים שמדברים בהערכות ולא במספרים מדויקים, ובוודאי ובוודאי מהרשויות המקומיות.

איציק שמולי: עצם העובדה שאנחנו כאן בכנסת אמורים להתוות איזה שהיא מדיניות כוללת, כמובן שזה בסמכותה של הממשלה, אבל יש לנו בכל זאת את הסמכות לחוקק, וכשהכנסת רוצה לחוקק או שהממשלה רוצה להוביל מדיניות חדשה ואין לפניה לנגד העיניים שום מספר, שום נתון, הכול זה במקרה הטוב הערכות, או כפי שנאמר פה מצד הרופאים הרשותיים, גם ההערכות הן לא נכונות, אז אני חושב שאנחנו פשוט עושים מעצמנו צחוק.

איציק שמולי: הדבר הזה חייב להיפתר.

איציק שמולי: אני קורא לכם ומפציר בכם, להתחיל לאסוף באופן שיטתי את הנתונים וגם לדווח על הנתונים.

איציק שמולי: אני לא רוצה לחשוב, ויכול להיות שלא תהיה ברירה, שאנחנו נצטרך לחייב את הדבר הזה בחקיקה.

איציק שמולי: הראשונים בתור יהיו הרשויות המקומיות.

איציק שמולי: הדבר האחרון, הוועדה תמשיך לעקוב באופן ממוקד לגבי הנקודה שעלתה חברת הכנסת גרמן, לגבי השימוש בחיסון נגד כלבת במקרה של תנים ושועלים ובאופן כללי לגבי ההמתה השיטתית של כלבי בר.

איציק שמולי: תודה רבה, הישיבה נעולה.