ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 71, 2015-10-28 09:30

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 28 באוקטובר 2015, ט"ו בחשבון תשע"ו, כשהנושא על סדר היום הוא הצעות של חברות הכנסת, הסתה במערכת החינוך של הרשות הפלסטינית, של חברת הכנסת ענת ברקו, הצעה לדיון מהיר בנושא ההסתה במערכת החינוך של הרשות הפלסטינית, של חברת הכנסת עליזה לביא, שתצטרף אלינו בהמשך, והסתה במערכת החינוך הפלסטינית של חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: התבקשנו על ידי חברות הכנסת ואושרו בנשיאות הכנסת בקשותיהן לקיים דיון בנושא ההסתה המובנית במערכת החינוך הפלסטינית, הן בתכנים, הן בספרי הלימוד.

יעקב מרגי: בימים אלה שכמעט כל מילה שנייה היא הסתה אנחנו חושבים שבעת הזו צריך למתן את השיח, להרגיע כמה שאפשר.

יעקב מרגי: ראינו מה הסתה יכולה לעשות ולמה היא יכולה להוביל, הסתה היא כמו אש בשדה קוצים שלאחר מכן קשה להשתלט עליה.

יעקב מרגי: גם זה שמדליק אש כדי לבער את הקוצים חושב שזהו, אש קטנה שיוכל לשלוט בה והיא מתפשטת ולפעמים זה חוזר כבומרנג, גם למי שיוצר אותה או משתמש בה.

יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור, כפי שאנחנו נוהגים בוועדה, לחברות הכנסת המציעות ולאחר מכן ניתן לסירוגין לחבר כנסת ולאורח, נקיים את הדיון ונראה מה נוכל לתרום אנחנו בוועדה להרגעה ולמיתון השיח בחברה הישראלית ובחברה הפלסטינית.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה, אדוני יושב הראש, תודה שאתה מקיים את הדיון החשוב הזה.

ענת ברקו: אני חושבת שעוד מעט אנחנו נראה את הסרטונים ויבואו דברים בשם אומרם, לא צריך פרשנות מיוחדת כדי להבין מה מונח לפתחנו, אבל אני יכול לומר לכם מהניסיון שלי, של הרבה מאוד שנים של מחקר בתחום הזה, כולל באגף הצעירים שביצעו פיגועי טרור, אין ספק שתהליך הסוציאליזציה היום שמתקיים ברשות הפלסטינית, אני לא מדברת כמובן על החמאס, ואתמול גם היה לנו דיון בכנסת ודיברנו קצת על המופתי, אז בואו נדבר גם על היניקה מסמלים ושימוש במוטיבים אנטישמיים ממש, נאציים, כנגד יהודים.

ענת ברקו: האמירה היא יהודים, אבל יש גם התייחסויות לדתות אחרות.

ענת ברקו: בכל אופן הגישה היא מאוד מקסימליסטית.

ענת ברקו: קודם כל לעודד אותם לעשות איסתישהאד, הקרבה עצמית, כפי שנקרא, ללכת להשתתף בפיגועים, לחץ חברתי, ניסיון להאדיר והאדרה של אנשים שעשו פיגועים והצורך להשתייך, בעיקר בגיל ההתבגרות, כשהזהות הגברית היא לא כל כך מגובשת, הצורך שלהם להוכיח גבריות, בזה שגם אם הוא עושה משהו הוא צריך לעשות ושיראו אותו, או הלחץ החברתי, לשאול אותו 'אתה מוכן לעשות את זה ואת זה?' והוא יגיד מעלש, כי כולם סביבו.

ענת ברקו: הילדים ברשות הפלסטינית, ואני עושה הפרדה בין חמאס, ג'יהאד איסלמי וכל אלה שהם כבר מורעלים באופן טוטאלי, בעצם במימון משרד החינוך הישראלי, בטח במזרח ירושלים.

ענת ברקו: אנחנו רואים דור של קורבנות של הרשות, קורבנות שבעצם קבעו להם את הדרך, לטרור.

ענת ברקו: קבעו להם את הדרך לחשיבה שהיא לא חופשית, שהיא לא ביקורתית, שהיא לא שיפוטית, אלא חשיבה שבאה מתוך שנאה, שנאת האחר, שנאה תהומית ונורמליזציה של אלימות.

ענת ברקו: האלימות הפכה להיות משהו מובנה.

ענת ברקו: כשאני שומעת את הדברים, גם אנשים צעירים שסיפרו לי, שהם תמיד חיפשו כשמורידים את הכובע, לראות האם יש ליהודים קרניים, מי הם היהודים האלה, או צעירים שאמרו לי שבכלא הישראלי פתאום הם ראו שיהודים הם בני אדם, כי מטפלים בהם, כי עוזרים להם, כי הם לומדים, הם אוכלים קורנפלקס, הם יכולים ללכת לשקם ולקנות כל מיני דברים, שלחיילי צה"ל אפילו אין.

ענת ברקו: זאת אומרת שאנחנו רואים כאן, אני קראתי לזה במחקרים שלי, 'להיות שהיד או לא להיות', נתיב חד כיווני שלא מאפשר, כמו אותו סוס שהולך עם העיניים מכוסות, שקי עיניים, ולא רואה שום דבר אחר.

ענת ברקו: השימוש, האינדוקטרינציה הבלתי פוסקת הזו, יכולה להיות במסגדים, יכולה להיות דרך ספרי הלימוד, ואני רוצה באמת לברך את ד"ר ארנון גרויס, שמבצע מחקרים לאורך כל הדרך, ויש כאן את ד"ר בדין ואיתמר מרכוס, שעוקבים שנים אחר התופעה הזו.

ענת ברקו: אני חושבת שהחברה הישראלית לא מודעת, כשבאים לדבר על שלום ועל הסדר, שבעצם קשה מאוד להגיע למשהו כשאנשים מגיל מאוד צעיר חשופים לסרטים, לסרטונים, לשירים ולפסוקי הקוראן שכביכול לוקחים אותם להצדיק אלימות.

ענת ברקו: לכן אני חושבת שהדיון הזה הוא חשוב מאוד ותודה, אדוני יושב הראש, שבחרת לקיים אותו.

ענת ברקו: אני מקווה שלאור הדברים שיוצגו כאן אנחנו נמצא את הדרך להציג בפני התקשורת הישראלית באופן קבוע את הצוהר לאינדוקטרינציה הרצחנית הפלסטינית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא לא נוכחת, אז אנחנו נעבור למציעה חברת הכנסת מירב בן ארי.

יעקב מרגי: בבקשה.

מירב בן ארי: תודה, אדוני היושב ראש, על הקיום של הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: כמובן אני רוצה להתחיל בשיר.

מירב בן ארי: שיר השהיד.

מירב בן ארי: 'שמיעת שקשוק נשק נעימה לאוזניי ומשמחת את נפשי זרימת הדם, וכן גוף המוטל על קרקע הישימון שעליו מתקוטטים טורפי המדבר.

מירב בן ארי: בחייך, זהו מות גברים ומי שמבקש מוות אצילי הרי הוא זה'.

מירב בן ארי: זה מתוך 'שפתנו היפה', חומר לימוד לכיתה ז'.

מירב בן ארי: כמובן שיש כאן עוד הרבה ספרים, סיפורים ואגדות.

מירב בן ארי: מי שמכיר אותי יודע שאני לא מיליטנטית בדעותיי ושיחסית באמת אני מוכנה לשמוע, גם חבריי חברי הכנסת הערבים יכולים להעיד, שאין בי את הגישה הקיצונית והמתלהמת שאנחנו רואים הרבה פעמים בכנסת, ועדיין יש דברים שבהם אתה אומר לעצמך 'עד כאן'.

חנין זועבי: קיצונית, אבל לא מתלהמת.

ענת ברקו: כן, ואת ממש צמחונית.

מירב בן ארי: לא, אני לא רוצה להגיע לוויכוח.

מירב בן ארי: אני מניחה שיהיו כאן ויכוחים.

מירב בן ארי: כמו שאת רואה, גם ישבנו יפה, את רואה?

מירב בן ארי: ישבנו כאן יפה.

יעקב מרגי: אני קנאי לדיון כשהוא לא משודר, כל שכן כשהוא משודר, אז לא לנצל את זה.

מירב בן ארי: אני לא רוצה להיכנס לדיון הזה עכשיו בלהתחיל את הוויכוח, גם ככה הוויכוח בטח יגיע, אבל המקום הזה שבו לתת לתלמידים בכיתה ז', או לתלמידים בכלל, יש גם חומר של י"א ו-י"ב, לבוא ולהציג להם את מות השהיד בצורה כזו שגורמת לתלמידים - - - ואנחנו רואים את זה, ראינו את זה גם בדקירות בירושלים, שילדים בני 13 וילדות בנות 14 יוצאות עם סכין, יוצאות מתוך מקום של התלהמות, בלי בכלל להבין, בלי בכלל להבין את המשמעות או את ההשלכות של הצעדים שלה כלפיה או כלפי המשפחה שלה.

מירב בן ארי: אני לא מתפלאת - - -

אוסאמה סעדי: את יודעת איפה למדו הילדים האלה?

מירב בן ארי: במזרח ירושלים.

אוסאמה סעדי: זה רשות פלסטינית?

יעקב מרגי: אוסאמה, אני אתן לך.

יעקב מרגי: לא, רגע.

אוסאמה סעדי: מדברים על מזרח ירושלים.

אוסאמה סעדי: זו רשות פלסטינית?

מירב בן ארי: אגב - - -

יעקב מרגי: מירב, את עוצרת.

יעקב מרגי: לא, אוסאמה, אתה רשום לרשות דיבור.

אוסאמה סעדי: מדברים על מזרח ירושלים, אנשים חושבים - - -

יעקב מרגי: אוסאמה, תקשיב, כנראה אתה לא מכיר את הדיון אצלי.

יעקב מרגי: תקשיב, אני אומר לכם, אם יהיו קריאות ביניים לא תינתן זכות דיבור.

יעקב מרגי: אני מוכן לפתוח את הדיון לגמרי, אני מסוגל, אני, יושב ראש הוועדה, מסוגל לשמוע הכול, מסוגל לשמוע הכול, ואתם מכירים אותי, אני מסוגל לשמוע הכול, כי אני חושב שצריך לדבר, כדי לפתור בעיות מדברים.

יעקב מרגי: אז לא לקפוץ.

אוסאמה סעדי: לא, אבל - - -

יעקב מרגי: יהיו עוד דברים מקפיצים.

אוסאמה סעדי: לא, הנושא הוא הרשות הפלסטינית והיא מדברת על מזרח ירושלים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסאמה, אני מבקש לא להפריע לי.

מירב בן ארי: תן לי.

יעקב מרגי: מירב, עוד לא החזרתי לך את הדיון.

יעקב מרגי: אני אומר חד משמעית, אני לא רוצה להוציא אף אחד, אבל אני לא אהסס להוציא כי אני רוצה לקיים דיון.

אוסאמה סעדי: על מה?

יעקב מרגי: על הכול.

יעקב מרגי: אתה תאמר גם דברים שיעצבנו ויכעיסו אחרים ואני אגן עליך.

יעקב מרגי: אל תפריע לה, אין קריאות ביניים.

יעקב מרגי: אני מודיע לכם, לא יהיו קריאות ביניים.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, הפעם לא יהיו קריאות ביניים, נקודה, יהיה דיון מעמיק על הנושא.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת בן ארי.

מירב בן ארי: לומר שתלמידים, גם במזרח ירושלים לא נחשפים לחומר הזה, ואני לא רוצה פה עכשיו להיכנס לוויכוח, כי אסר עלינו היושב ראש, אתה יודע, זה סוג של נאיביות.

מירב בן ארי: ועכשיו אני רוצה רגע לסכם ולומר, אי אפשר לבוא ולחנך דור שלם לאלימות, להסתה, לשהידיות או לכל מה שנקרא שמנציח את הסכסוך וההסלמה ואחרי זה לחשוב שאפשר לנהל שיח, מה שנקרא לא מיליטנטי ולא אלים.

מירב בן ארי: אם השיח האלים מתחיל עוד בכיתות ה' ו' ז' וכמובן בתיכון, אני לא רואה כאן מקום שאפשר לבוא ולדבר אם לא יהיה שינוי מהותי בשיח שמתנהל היום.

מירב בן ארי: אני רוצה דווקא פה לסיים את דבריי, אני מניחה שהוויכוח כאן עוד יקרה, למרות שאני יודעת שכבוד היושב ראש מנסה לשמור כאן על תרבות הדיון ואני מאוד מקווה שנצליח לכבד את זה, למרות שהנושא הזה הוא באמת נושא קשה.

מירב בן ארי: אני מודה לחברת הכנסת ברקו שהעלתה את הנושא הזה על סדר היום.

יעקב מרגי: הנושא הוא לא קשה, אנחנו צריכים פשוט באמת להתעלם מהמצלמות ואנחנו נפתח את הדיון ואדרבא, נשמע את הדברים, ואם יש לחברי הכנסת לומר משהו, להגן, יש רשות הדיבור, כולם ידברו.

יעקב מרגי: אפשר לעשות פה קרקס וככה אנחנו נראים בחוץ, אני לא אתן, אני בוועדה שלי לא אשתתף בפסטיבלים האלה ואתם יודעים שאני עושה את זה בכל נושא, לכן גם בנושא הזה.

יעקב מרגי: היו דיונים שקשורים גם לחברה הערבית, והיו מכובדים ואני מאמין שאנחנו לא נצטרך לקיים דיון מתלהם.

יעקב מרגי: רבותיי, החברה בישראל מורכבת, אין מה לעשות.

יעקב מרגי: היא מורכבת בתוך החברה היהודית ומורכבת עוד יותר בשילוב של גם אזרחי ישראל הערבים ויש מתיחות ויש לנו את הסכסוך הישראלי פלסטיני.

יעקב מרגי: אנחנו כחברי כנסת צריכים באומץ לגעת בנקודות שמפריעות לפתח פה איזה צורת חיים נורמלית ושפויה וכשיש הסתה ברשות הפלסטינית, נכון, לכאורה זה עניינה של הרשות הפלסטינית ולא שלנו, זה נושק וחודר לתוככי החברה הישראלית, מה גם שאנחנו צריכים להציג את הדברים האלה, כי אני מאמין שיש ממשקים של מדינת ישראל, של משרדי הממשלה, לכל מה שקורה ברשות הפלסטינית.

יעקב מרגי: אנחנו גם נשמע, יכול להיות שיש אפילו מימון, יכול להיות שאנחנו מסייעים בהוצאת אותם ספרים, אז בואו נראה, זה התפקיד שלנו.

יעקב מרגי: משרד החוץ נמצא איתנו?

יעקב מרגי: הוזמנו, לא נמצאים.

יעקב מרגי: אנחנו ניגש להצגת המצגת.

יעקב מרגי: מי מציג אותה?

יעקב מרגי: תציג את עצמך ותן משפט פתיחה וניגש לראות את החומרים.

יעקב מרגי: אני מבקש להתמקד בהצגה.

<איתמר מרכוס: תודה רבה ותודה על ההזמנה.

<איתמר מרכוס: שמי איתמר מרכוס, אני יושב ראש מבט לתקשורת הפלסטינית.

<איתמר מרכוס: אנחנו כבר כמעט 20 שנה עוקבים אחרי המסרים שמעבירים ברשות הפלסטינית באמצעות טלוויזיה ובאמצעות כל המנגנונים שברשותם.

<איתמר מרכוס: לאחרונה אנחנו בדקנו את מערכות החינוך, ההשפעות על ילדים מכל מיני גורמים הקשורים לרשות הפלסטינית הרשמית ופרסמנו מחקר על מצב החינוך הפלסטיני וגם החינוך הבלתי פורמלי שמעבירים.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אפשר כל גורם שמבקש להציג מצגת להציג בוועדה?

יעקב מרגי: כן, ודאי.

חנין זועבי: אז אם אמרתם כך, אז בסדר, אנחנו גם נציג מצגת.

יעקב מרגי: ודאי, ודאי.

יעקב מרגי: מה, זה חדש לך, חברת הכנסת?

חנין זועבי: רק חבל שלא אמרתם, כי - - -

יעקב מרגי: רגע, זה חדש לך?

יעקב מרגי: כל מי שרוצה להציג, הוא מבקש רשות - - -

חנין זועבי: לא, זה חדש לי שאומרים שיש מצגת, כך שגם גורמים אחרים - - -

יעקב מרגי: אם הם יפנו אליי, ודאי.

חנין זועבי: בסדר, אז אנחנו נציג, יש המון.

<איתמר מרכוס: העותק המלא של המחקר מופיע כאן על השולחן, אבל אני אציג חלק מהממצאים העיקריים.

<איתמר מרכוס: כעיקרון אנחנו מסתכלים על החינוך, לא רק על מה שכתוב, אלא אירועים בתוך בתי הספר, אמירות של מורים, אמירות של תלמידים בתוך בתי הספר.

<איתמר מרכוס: אנחנו פותחים באחד הממצאים הקשים, שיש 25 בתי ספר לפחות ברשות הפלסטינית שנקראים על שמות של מחבלים, כולל המחבלים הקשים ביותר שהביאו להרג הכי הרבה ישראלים.

<איתמר מרכוס: לדוגמה יש שלושה בתי ספר על שם דלאל מוגרבי.

<איתמר מרכוס: דלאל מוגרבי היא מחבלת שהובילה את הטבח בכביש החוף ב-78', 37 אזרחים נהרגו, 12 מהם ילדים.

<איתמר מרכוס: הילדים באחד משלושת בתי הספר מסתובבים כל היום עם התמונה של דלאל מוגרבי עליהם, כך שיש כאן איזה שהוא מסר שחוזר על עצמו שוב ושוב על החשיבות של דלאל מוגרבי.

<איתמר מרכוס: זה הסמל של בית הספר, יש כאן את מפת ישראל, כולל האזורים של הרשות הפלסטינית וזו המפה שמציגה את פלסטין ברשות הפלסטינית.

<איתמר מרכוס: כשרוצים לבדוק את ההשפעה של שם של בית ספר על התלמידים, יש לנו עדות משני בתי ספר, שהטלוויזיה של הרשות הפלסטינית הלכה וראיינה ילדים בתוך בתי הספר, וזה מאוד חשוב לראות את התגובות של הילדים בתוך בתי הספר, מה זה להיות בית הספר של דלאל מוגרבי ועוד רגע גם מחבלת אחרת.

<איתמר מרכוס: תקשיבו.

<איתמר מרכוס: (הקרנת סרטון).

<איתמר מרכוס: '

<איתמר מרכוס: שאיפת חיי היא שאגיע לדרגה שהגיעה אליה השהידה דלאל מוגרבי, הלוחמת השהידה'.

<איתמר מרכוס: אז ככה זה, ילדים בתוך בתי הספר רואים את השם של בתי הספר כדוגמה ומופת בשבילם.

מירב בן ארי: מצוינות בחינוך.

<איתמר מרכוס: אני אתן לכם עוד דוגמה.

<איתמר מרכוס: המחבלת שאדיה אבו רזאללה, שהיא נהרגה בזמן שהיא הכינה - - -

יעקב מרגי: איתמר מרכוס, בוא נעשה הצעה לסדר, אנחנו לא חייבים לראות את כל זה, תציג, תעצור ותן משפט או שניים, לא הרצאה על כל מצג.

יעקב מרגי: אנחנו נתמקד בעשר דקות, לא יותר מזה.

<איתמר מרכוס: אוקיי, בסדר גמור, אני אקצר.

<איתמר מרכוס: גם כאן יש דוגמאות, זה שש בנות שמדברות בבית ספר אחר, כל אחת מהבנות מספרת שהן רואות את המחבלת כדוגמה ומופת, רוצות להיות כמותה.

<איתמר מרכוס: יש עשרות אלפי ילדים שלומדים בבתי ספר על שמות של מחבלים וההשפעה היא אדירה, רק בגלל השם של בתי הספר שהם נמצאים בו.

<איתמר מרכוס: יש כאן דוגמה מבית לחם, יש בית ספר בבית לחם, הנה יש תמונה בכניסה לבית הספר, התמונה היא של איאת אל אחרס, מחבלת מתאבדת בת 17, רואים כשנכנסים, כך שהמסר כאן של כל בתי הספר הוא להאדיר את המחבלים.

<איתמר מרכוס: גם באירועי ספורט שמתקיימים על ידי הרשות הפלסטינית, גם במשרד החינוך, משבחים ומהללים ומכניסים את המחבלים להיות דוגמה ומופת.

<איתמר מרכוס: הנה יש כאן טורניר של משרד החינוך הפלסטיני לפני שנה, אחמד אבו סוכר, שהוא מחבל שהביא מקרר לרחוב בן יהודה ורצח 15 אנשים בשנת 75', אבל הטורניר היה לפני שנה, שוב, בחסות של משרד החינוך הפלסטיני.

<איתמר מרכוס: הילד הזה, וזה מאוד חשוב שנקשיב לו, הוא סיפר מה הוא למד אותו יום בבית הספר.

<איתמר מרכוס: זה מאוד חשוב, תקשיבו בבקשה למילים שלו.

<איתמר מרכוס: (הקרנת סרטון).

<איתמר מרכוס: כן, שחלק מהמסרים זה להרוג יהודים.

<איתמר מרכוס: יש כאן תכנית חינוכית בטלוויזיה הפלסטינית, זו תכנית חשובה לילדים צעירים, היא מופיעה פעמיים בשבוע בטלוויזיה הפלסטינית.

<איתמר מרכוס: אני רוצה להשמיע שיר ששמענו כבר שלוש או ארבע פעמים בתכניות שונות לילדים ואיך היא מציגה ילדים ומה צריכים לעשות נגד ישראל (הקרנת סרטון).

<איתמר מרכוס: אז כאן המסר שהציונים הם קופים וכו' וכל המסרים הקשים.

<איתמר מרכוס: ושוב, זה שלוש פעמים או ארבע פעמים ששמענו את השיר הזה והרבה הרבה שירים דומים שמציגים יהודים וישראלים כתת בני אדם שצריכים להילחם נגדם.

<איתמר מרכוס: זה משהו שנמצא בעמודי פייסבוק של שלושה בתי ספר ברשות הפלסטינית, שמביא כאן את הטקסט של סוף החדיס, שהיהודי מתחבא מאחורי העץ והאבן והעץ והאבן קוראים למוסלמי 'יש יהודי מאחוריי, בוא והרוג אותו'.

<איתמר מרכוס: זה דבר שמופיע באמנת החמאס וזה מופיע כמובן כחדיס.

<איתמר מרכוס: זה התחיל להופיע בשלושת עמודי הפייסבוק האלה חודש-חודשיים אחרי שהמופתי עצמו אמר את החדיס הזה בכנס לאנשי פתח בשנת 2012.

<איתמר מרכוס: הוא אמר את אותם דברים.

<איתמר מרכוס: הוא אמר שהמלחמה היום עם יהודים ועם ישראל זה חלק מהמלחמה על חיסול - - -

יוסף ג'בארין: איפה התיעוד של הדבר הזה?

<איתמר מרכוס: אתה רוצה לשמוע?

יוסף ג'בארין: כן, אני רוצה לשמוע.

ענת ברקו: מה, באמת?

ענת ברקו: המופתי לא אמר?

יעקב מרגי: נשאלה שאלה, זהו, לא דיון.

יוסף ג'בארין: המופתי לא יגיד דברים כאלה.

יעקב מרגי: שאלת, יש לך?

יעקב מרגי: תציג.

<איתמר מרכוס: אני מציג.

<איתמר מרכוס: (הקרנת סרטון).

ענת ברקו: מה זה אומר?

יוסף ג'בארין: הוא מדבר על סוף העולם.

יוסף ג'בארין: הוא לא מדבר - - - זו הטיה של הדברים.

יעקב מרגי: יוסף, אתה בזמנך תציג, תסתור.

יעקב מרגי: מה הבעיה?

יוסף ג'בארין: אם לא היינו מוצאים את ההבהרה הזו היית מציג את זה כאילו זו הקריאה שלו.

ענת ברקו: זה זה, מה, הוא לא אמר את זה?

יוסף ג'בארין: הוא לא אמר, ממש לא אמר את זה.

<איתמר מרכוס: אני רוצה שתקשיב, למה זה חשוב.

<איתמר מרכוס: המופתי התחיל, אני לא הבאתי כאן את כל הטקסט, אבל יש לי את כל זה - - -

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא מנהל דיון איתו, אתה תציג מה שיש לך ותסיים כי אני רוצה לעבור לספרי הלימוד.

<איתמר מרכוס: המופתי התייחס לא לאחרית הימים, הוא התייחס להיום, הוא אמר שמלחמות פת"ח עם ישראל הן חלק מזה.

<איתמר מרכוס: יותר מזה, הוא אמר - - -

יעקב מרגי: תמשיך במצגת.

<איתמר מרכוס: אני ממשיך.

<איתמר מרכוס: אנחנו רואים גם מההנהגה של התאחדות המורים הפלסטינית.

<איתמר מרכוס: אני לא אשמיע את הכול, אבל זה היה בכנס של התאחדות המורים והוא אמר למורים שהיו בכנס לפני שנתיים, 'אתם אנשים חשובים' והוא אמר למה, '

<איתמר מרכוס: בגלל שאתם אחים של אבו ג'האד, סלאח חלף ואחמד יאסין'.

<איתמר מרכוס: אחמד יאסין כמובן מייסד חמאס, סלאח חלף האחראי לטבח של הספורטאים במינכן, וכך הוא אומר למורים.

<איתמר מרכוס: הוא לא אמר אנשי חינוך, הוא אומר 'אלו האנשים שאתם קרובים אליהם'.

<איתמר מרכוס: גם התמונות שהציגו באותו כנס, הציגו שתי תמונות של יושבי ראש של הרשות, אבל גם אבו ג'יהאד ושוב דלאל מוגרבי.

<איתמר מרכוס: למה דווקא בחרו בכנס הזה להציג אותה כדמות לכל המורים שהשתתפו בכנס?

<איתמר מרכוס: כאן יש לנו יושב ראש התאחדות המורים במזרח ירושלים, אמירה שלו גם בטלוויזיה הפלסטינית, וכל הסרטונים כאן, אגב, מהטלוויזיה הפלסטינית הרשמית.

<איתמר מרכוס: אלו דבריו לפני שנה.

אוסאמה סעדי: הליכוד גם אומר שהישראלים - - -

יעקב מרגי: אוסאמה, הלאה.

יעקב מרגי: בואו נקשיב.

יעקב מרגי: (הקרנת סרטון).

יעקב מרגי: אוסאמה, לא נוח לשמוע את האמת.

אוסאמה סעדי: את יודעת, חוקת הליכוד עד היום - - -

יעקב מרגי: אוסאמה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אוסאמה סעדי: - - - הליכוד?

אוסאמה סעדי: הליכוד?

יעקב מרגי: אוסאמה, אני קורא אותך פעם ראשונה.

יעקב מרגי: ענת, את לא מנהלת - - -

<איתמר מרכוס: האמירה הזאת שכל ישראל נחשבת כחלק מפלסטין, על אפו ועל חמתו של הכובש.

יעקב מרגי: וזה מורה ממזרח - - -

<איתמר מרכוס: וזה יושב ראש התאחדות המורים במזרח ירושלים.

מירב בן ארי: ראש התאחדות המורים.

יעקב מרגי: והוא מקבלת משכורת ממי?

<קריאה: ממשרד החינוך הישראלי.

ענת ברקו: צריך להפסיק לו את המשכורת.

ענת ברקו: אנחנו נשלם לו שירעיל את הילדים?

יעקב מרגי: בואי, זה לא הדבר היחיד שאפשר.

<איתמר מרכוס: לפני כחודש וחצי, כשהתחילו כל האירועים והמהומות, מזכ"ל התאחדות המורים הפלסטינית קרא דווקא לילדים ובני נוער לצאת ולהשתתף, שיקריבו את נפשם ואת דמם למען מסעד אל אקצא.

<איתמר מרכוס: יושב ראש התאחדות המורים, במקום לקרוא להרגעה הוא אמר 'אנחנו נוציא את הילדים שדווקא הם ישתתפו ויקריבו את נפשם'.

<איתמר מרכוס: את כל הסרטים אפשר למצוא באתר שלנו באינטרנט, בגלל שאין לנו זמן להשמיע, מי שרוצה לבדוק את הטקסטים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מבקש לסכם במשפט אחרון.

<איתמר מרכוס: אני אסכם עם עוד מסר אחד מאוד חשוב, שפעמיים הקרינו את הסרטון הזה לילדים בתכנית ילדים בטלוויזיה הפלסטינית, וזה, הייתי אומר, אבי היסוד של החינוך הפלסטיני שאנחנו מוצאים.

<איתמר מרכוס: (הקרנת סרטון).

<איתמר מרכוס: כן, שני מסרים חשובים מאוד, אחד הלאומי, שאין לגיטימיות לישראל באף גבול, שגם 48' היה כיבוש.

<איתמר מרכוס: כפי ששמעתם, הרבה פעמים מציגים במפורש, הכיבוש של 48' יסתלק.

<איתמר מרכוס: וזה בתכניות ילדים, זה המסר כאן.

<איתמר מרכוס: המסר השני זה לא הפן הלאומי, זה הפן האישי שיש פגם ביהודי, הוא צאצאי קוף וחזיר, סופו להיהרג על ידי האיסלם, כפי שנאמר, ראיתם את זה על ידי המופתי, על ידי מוסלמים.

<איתמר מרכוס: שני המסרים האלה הם חזקים מאוד, יחד עם המסר לכן 'אם הרגת יהודי וישראלי אתה גיבור, יהיה בית ספר על שמך, יהיה אירוע ספורט על שמך'.

<איתמר מרכוס: זה מה שהחברה הפלסטינית מצפה מילדים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מי מציג את נושא ספרי הלימוד?

יעקב מרגי: בבקשה, יש מצגת, או שאתה רוצה לדבר?

<ארנון גרויס: אני צריך להתחבר במקומו.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

יעקב מרגי: בינתיים אנחנו מקדמים בברכה את אחת מחברות הכנסת המציעות, עליזה לביא.

יעקב מרגי: את רוצה לומר תוך כדי שהוא מתארגן את דברייך?

עליזה לביא: כן, תודה, אדוני.

עליזה לביא: אדוני, אני מצטערת שאיחרתי, הייתי בוועדת השקיפות ולא יכולתי להקשיב לחבריי, אבל ההצעה הזאת, ביקשנו אותה בעקבות מערכת החינוך שנמצאת גם במזרח ירושלים, שמלמדת לשנוא, נותנת כלים ומפתחת חוסר יכולת עתידית גם לבוא ולחיות ביחד.

עליזה לביא: אנחנו מדברים על תכנים של חוסר פיקוח וגם בהשלכות עתידיות של תעסוקה.

עליזה לביא: תעודת הבגרות שניתנת היא לא תעודת הבגרות הישראלית.

עליזה לביא: כלומר למעשה המעדר, המגרפה, האת, כלים שאותם צריך לצייד בחיים כדי לבוא ולהתקדם, הם לא בתוך המערכת הקיימת.

עליזה לביא: התכנים מלמדים על כך שיהודים וישראלים הם בעלי תכונות רעות מטבעם והלחימה נחשבת כגבורה ומילוי רצון האל.

עליזה לביא: מחבלים שרוצחים נחשבים כגיבורים לאומיים, שהידים.

עליזה לביא: אדוני, תחום החינוך נתפס כאחד התחומים המרכזיים הקשורים בסכסוך הישראלי ערבי וכתחום מרכזי בניתוח סיכויי ההצלחה של תהליך השלום בין ישראל ובין הפלסטינים.

עליזה לביא: אני זוכרת שהנשיא פרס, בהמשך לשאלה ששאלתי אותו, אמר לי שהנשיא אובמה שאל אותו מתי יהיה שלום במזרח התיכון והוא אמר לנשיא אובמה, כך הוא סיפר לי, שהשלום יתחיל כשנדע לחנך כולנו את הילדים שלנו לקבל את האחר ולהבין את האחר.

עליזה לביא: מערכת החינוך היום, אדוני, לוקחת אותנו לכיוונים אחרים ושלום לא יצמח מהתכנים הרצחניים האלה שנלמדים בתוך מערכת החינוך.

עליזה לביא: מסמכים בינלאומיים רשמיים שהתקבלו על ידי ישראל והפלסטינים במסגרת התהליך המדיני, אני מזכירה לכולנו, הדגישו לכולם את החשיבות של הערכים שמוקנים באמצעות מערכת החינוך.

עליזה לביא: אבל, לצערי, כארבע שנים לאחר ההקמה של הרשות הפלסטינית החל תהליך פיתוח של ספרי לימוד פלסטינים חדשים שהולכים ונהיים קשים יותר ויותר.

עליזה לביא: רק לאחרונה שמענו על הצגה שבה ראינו ממש שחקנים שמעוררים פלצות, אני הבנתי שנעשה שימוע, אבל שימוע אין בו כדי להשיב את הגלגל אחורה ואת הלגיטימציה חסרת התקדים שהופכת ונהיית כלי ברור והנחיה לחיים ולצידה לדרך לדור של תלמידים ועוד דור של תלמידים, שגם מבחינה אחת, אין לו אופק תעסוקתי, כמו שתיארתי בראשית דבריי, אבל יותר מזה, המרכיב הדתי בסכסוך, ולא התרבותי - - - אם באנו וחשבנו שבעזרת המוטיב התרבותי והקניה של חינוך ודפוסים משותפים נבוא ונראה איך העתיד המשותף יצמח, בה בשעה שמערכת החינוך עצמה, מהגיל הרך שבו אפשר לעצב את הצעירים, את הילדים, את הנוער, אנחנו מכינים לעצמנו וגם לילדינו ולנכדינו עתיד לא ברור שילווה בסכסוכים וברצחנות, כפי שראינו בימים האחרונים.

עליזה לביא: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: תודה.

<ארנון גרויס: שלום, שמי ד"ר ארנון גרויס, חוקר ספרי לימוד, אני גם עיתונאי בשפה הערבית במקצועי, יצאתי לפנסיה אחרי 40 שנה בקול ישראל בערבית, חוקר מזרח תיכון עם תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון וכו'.

<ארנון גרויס: נתחיל עכשיו עם ספרי הלימוד הפלסטינים החדשים שיצאו החל משנת 2000.

<ארנון גרויס: התהליך הסתיים למעשה ב-2006 וממשיכים להדפיס מחדש את הספרים עם שינויים קלים, אבל יש שלושה אלמנטים מרכזיים בספרי הלימוד הפלסטינים של הרשות הפלסטינית שנלמדים בכל בתי הספר, גם בעזה וגם על ידי אונר"א וגם בבתי ספר במזרח ירושלים והם כוללים שלושה דברים.

<ארנון גרויס: אל"ף, דה לגיטימציה של ישראל ושל היהודים, הנוכחות היהודית בארץ, היהודים לא נספרים בין התושבים פה, אין ליהודים מקומות קדושים.

יעקב מרגי: אני מציע שתציג ותוך כדי תרצה לנו.

יעקב מרגי: נחסוך בזמן.

יעקב מרגי: בורא עולם ברא אותנו שגם האוזניים וגם העיניים יכולות לעבוד ביחד.

<ארנון גרויס: יופי.

<ארנון גרויס: אז דה לגיטימציה, דמוניזציה וחוסר קריאה לשלום, אלא קריאה למאבק אלים על כל שטח הארץ עם ג'יהאד, שהאדה וכו' בתור אלמנטים.

<ארנון גרויס: בבקשה, דה לגיטימציה בהתחלה.

<ארנון גרויס: מדינת ישראל, הקמת מדינת ישראל על פי החלטת האו"ם נחשבת לכיבוש יש כאן "אלתחלל אלישראלי" וכו' ואתם יכולים לקרוא את התרגום בעצמכם.

<ארנון גרויס: זה לגבי עצם הקמת המדינה, שזה כיבוש, 48' זה כיבוש, לא 67'.

<ארנון גרויס: הארץ היא כולה ערבית מוסלמית, כמו שאתם רואים על גבי המפה.

<ארנון גרויס: השטח בצהוב, כתוב שם פלסטין.

<ארנון גרויס: פלסטין, למעלה בכותרת, שיעור 4, פלסטין ערבית איסלמית, אין יהודים, אין ישראל.

<ארנון גרויס: גם בטקסט ישראל לא מופיעה, ארצות הלבנט הן פלסטין, ירדן, סוריה, לבנון, אין ישראל.

<ארנון גרויס: יש כמה גרסאות, באף אחת מהן לא מופיעה ישראל.

<ארנון גרויס: מדינת פלסטין מחליפה את ישראל באיור שלהלן, שזו שאלה בכלל בספר מתמטיקה.

<ארנון גרויס: הכרזה על עצמאות מדינת פלסטין באלג'יר ב-88', כמה שנים עברו ואתם רואים את האיור בעצמכם.

<ארנון גרויס: זו גרסה חדשה.

<ארנון גרויס: בגרסה הישנה כל הארץ בצבע אחד ועליה מתנופף דגל פלסטין.

<ארנון גרויס: ששת מיליוני היהודים לא נספרים כתושבים לגיטימיים.

<ארנון גרויס: זה בעצם זכות השיבה בקליפת אגוז.

<ארנון גרויס: 6 או 5.5 מיליון ישראלים יעזבו ו-4.5 מיליון פלסטינים של התפוצות יחזרו במקומם.

<ארנון גרויס: שימו לב גם שלא אומרים שטח ישראל, לא אומרים הפלסטינים של ישראל, הם אומרים הפלסטינים של הפנים, או שטחי 48' או הקו הירוק וכו'.

<ארנון גרויס: דמוניזציה ודה הומניזציה.

<ארנון גרויס: למשל שיר שמציג את האדם הישראלי כמו זאב, מתנפל עליך וחושב - - - מה שדאעש עושים ליזידים, הם טוענים שאנחנו עושים את זה פה.

מסעוד גנאים: אבל איפה כתוב יהודי?

מסעוד גנאים: שחסון ג'ריב.

<ארנון גרויס: שחסון ג'ריב.

<ארנון גרויס: לא, זה האנגלים, זה הטורקים.

<ארנון גרויס: סליחה, אני מצטער.

<קריאה: זה הפרשנות שלך.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: למה אתם מבזבזים?

יעקב מרגי: תרשמו את זה ותתייחסו.

ענת ברקו: זה משעשע, תאמינו לי.

ענת ברקו: תרשום את זה בתור בדיחה.

<קריאה: - - - כתוב יהודים.

<ארנון גרויס: גם כאן לא כתוב יהודים.

<ארנון גרויס: איך זה פולשים נחשים - - -

יעקב מרגי: אני מבין את חברי הכנסת.

<ארנון גרויס: הנה, פה היהודים.

<ארנון גרויס: שאלת, הנה היהודים.

מסעוד גנאים: בסדר, זה חדיס ידוע.

מסעוד גנאים: אנחנו מכירים אותו, לא חדש.

יעקב מרגי: אדוני, אתה לא מתייחס לכלום, רק למצגת, לא עונה להם.

יעקב מרגי: חברי הכנסת, ענת, את לא עוזרת לי ומירב, אתם מפריעים לי.

מירב בן ארי: אני לא מדברת, אני רק קוראת את כל הפנינים.

<ארנון גרויס: אם תסתכלו בחלק העברי, מתחת כתוב המקור, המקור זה ספר של כיתה י"א של הרשות הפלסטינית.

<ארנון גרויס: אני לא יודע אם הוא נלמד גם בבתי ספר במזרח ירושלים, אבל הוא נלמד במגמה השרעית.

<ארנון גרויס: יש מגמה ריאלית, יש הומנית ויש שרעית.

יעקב מרגי: כשצריך להרוג צריך להסביר את מי הולכים להרוג, אבל כשצריך להסביר מספרים, לא חייב לומר יהודים.

<ארנון גרויס: והם אומרים, 'הנה, אנחנו ננצח את היהודים, כי יש חדיס מהנביא מוחמד'.

<ארנון גרויס: והנה החדיס, שכבר דיברנו עליו.

מסעוד גנאים: מתי אומר החדיס?

<ארנון גרויס: לא, זה תנאי לקיום יום הדין.

מסעוד גנאים: זה באחרית הימים, בסדר?

מסעוד גנאים: עוד יש לנו זמן.

מירב בן ארי: עכשיו לא, באחרית הימים כן.

מסעוד גנאים: לא, כל אחד יש לו את ה - - -

מירב בן ארי: כל אחד - - -

מרדכי יוגב: אין בעם היהודי באחרית הימים להרוג ערבים.

מרדכי יוגב: אין דבר כזה.

<קריאה: לא צריך, מהיום אנחנו הורגים- - - אז לא צריך.

<קריאה: אתם כבר עושים את זה.

ענת ברקו: כן, ממש.

ענת ברקו: ממש.

יעקב מרגי: מרגע זה, קריאות ביניים אין רשות דיבור.

יעקב מרגי: אני מוחק מהדף את רשות הדיבור של הקורא ביניים.

<ארנון גרויס: בספרי הלימוד הישראלים, למשל, לא תמצא איזה פתרון אלא פתרון של שלום לסכסוך.

<ארנון גרויס: אין דיבורים אחרים.

אוסאמה סעדי: אה, כן, בטח.

<ארנון גרויס: בספרי הלימוד הפלסטינים לא תמצא פתרון של שלום עם היהודים, אלא רק מאבק אלים לשחרור פלסטין שהוא אף פעם לא מוגבל לגדה ולרצועה, יש ג'יהאד, מות קדושים וזכות השיבה במקום שלום.

<ארנון גרויס: עכשיו, ג'יהאד.

<ארנון גרויס: יש כאן שיר, למשל.

<ארנון גרויס: זה הבית הראשון.

<ארנון גרויס: יש לי פה בספר הזה את כל השיר, מי שרוצה לראות, וכתוב שם שצריך ג'יהאד תחת פלסטין.

<ארנון גרויס: ושיר השהיד.

<ארנון גרויס: דיברו עליו, יש לי אותו פה מלא, כאן זה רק שני קטעים הכי - - -

יעקב מרגי: דלג עליו, קראה אותו חברת הכנסת מירב.

<ארנון גרויס: השהאדה היא בעצם מסיבת חתונה.

<ארנון גרויס: איסתישהאד זה שאתה רוצה להיות שהיד וזה ההתאבדויות, זה "עלמאעליית אלשהידה" השיבה, בכלל, הם לא חוזרים בשקט ובשלווה, אלא באלימות.

מירב בן ארי: בעד מאבק ודם.

ענת ברקו: שום דבר לא בשקט.

<ארנון גרויס: זהו.

<ארנון גרויס: אני גמרתי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

מירב בן ארי: האמת שהם גם לא מכירים בכם, הם לא מכירים - - -

יעקב מרגי: רבותיי, אני בכלל מנסה להבין - - -

אוסאמה סעדי: הדוקטורט שלך - - -

ענת ברקו: - - - זה לא הדוקטורט שלי, אני לא - - -

יעקב מרגי: ענת, ענת.

<קריאה: זה דוקטורט?

ענת ברקו: הוא אמר לך דוקטורט?

ענת ברקו: הוא דוקטור, כן - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

ענת ברקו: די, באמת, אתה מזלזל באורחים.

יעקב מרגי: את מפריעה לי לנהל את הדיון ולקיים את הדיון וזו לא המטרה.

יעקב מרגי: רבותיי, אני לא מבין למה בכלל צריך להתרגש.

יעקב מרגי: העובדות מדברות בעד עצמן.

יעקב מרגי: פרשנות, נדבר, בשביל זה יש שולחן עגול ונדבר על הפרשנות.

יעקב מרגי: אני קצת מביע תמיהה, אני לא רוצה להטיף לאף אחד, בכל מקום בעולם, אלא אם נחזור לתקופת הפגאנים שהיו מקריבים בני אדם על מזבחות, לעודד מוות, לעודד הרג, זה חמור כשלעצמו בכל מקום, גם בין מדינות שיש ביניהן סכסוך ומלחמה.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע ממוקדים, אני בכוונה לא מושך את זה לכיוון הסוגיה המדינית או הסכסוך הישראלי פלסטיני, כרגע אנחנו מתמקדים בוועדת החינוך, התרבות והספורט כדי לנסות לרדת לעומקם של דברים ולהבין מה הסתה עושה ואיך הדברים מתנהלים.

יעקב מרגי: אני מודה לד"ר גרויס ולאיתמר מרכוס על הצגת הדברים והבאתם בפנינו.

יעקב מרגי: אני נותן את רשות הדיבור לחבר הכנסת יוסף ג'בארין ולאחר מכן אנחנו נשמע את מיכל גור אריה ממשרד החוץ.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אפשר יהיה, כי אתה נתת המון זמן ל - - -

יעקב מרגי: לא, יהיה חבר כנסת - - -

חנין זועבי: אתה נתת לשלושה חברי כנסת - - -

יעקב מרגי: נתתי כבר לשלושה חברי כנסת, יהיה חבר כנסת לסירוגין - - -

חנין זועבי: אבל הכול לצד אחד.

יעקב מרגי: מעכשיו יהיה חבר כנסת, אורח, חבר כנסת ואורח, לסירוגין.

חנין זועבי: אתה היושב ראש.

מסעוד גנאים: לא הרצאות, זהו, סיימנו הרצאות.

יעקב מרגי: אין הרצאות.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: בוקר טוב.

יוסף ג'בארין: האמת היא, אני חייב להודות שאני לא מבין את מטרת הדיון.

יוסף ג'בארין: עם כל הכבוד לשלושת חברי הכנסת שיזמו את הדיון - - -

ענת ברקו: חברות.

יוסף ג'בארין: חברות הכנסת שיזמו את הדיון, מה אתן רוצות?

יוסף ג'בארין: זה כאילו עוד מסע של לדבר על הפלסטינים המסיתים וכו' וכו'?

יוסף ג'בארין: לא שמעתי שום רעיון או שום אמרה שרוצה להגיב על הנושא הזה.

יוסף ג'בארין: לכן אני לא מוצא קונטקסט אחר מהקונטקסט של המשך האווירה הקיימת, של הסתה כנגד הצד הפלסטיני.

יוסף ג'בארין: עכשיו, לגופו של עניין, אני לא חושב, עם כל הכבוד לדוברים, שאפשר לנהל דיון על הנושא הזה מבלי להזכיר את המילה הכי חשובה שעד עכשיו לא נאמרה בדיון הזה, מה היא המילה הזו?

יוסף ג'בארין: איפה המציגים?

יוסף ג'בארין: אני חושב שיש מילה אחת שלא נאמרה עד עכשיו על ידכם, מה היא המילה הזו?

יוסף ג'בארין: תנחש אולי?

יוסף ג'בארין: איך אפשר לדבר על מה אומר הצד הפלסטיני בלי לדבר על כיבוש?

יוסף ג'בארין: אני לא מבין את העניין הזה.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש מדבר על הצורך בנורמליזציה ויחסי שלום וכדומה.

יוסף ג'בארין: בסדר, כולנו בעד יחסי שלום אבל זאת לא המציאות.

יעקב מרגי: ד"ר יוסף ג'בארין, אני רוצה משפט - - -

יוסף ג'בארין: ולכן, רבותיי, אנחנו מדברים על עם פלסטיני שנמצא תחת כיבוש זה חמישה עשורים - - -

מירב בן ארי: לא כל דבר קשור.

מירב בן ארי: סליחה, לא כל דבר קשור לכיבוש.

יוסף ג'בארין: אני לא הפרעתי לך.

יעקב מרגי: מירב, אני אגן על זכותו - - -

מירב בן ארי: התמונה של החרדי זו תמונה אנטישמית, זה קשור לכיבוש?

מירב בן ארי: מה זה קשור?

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על - - -

יעקב מרגי: אדרבא, בואו נשמע, נראה את הגישה שלו ל - - -

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על - - - של פלסטין.

יוסף ג'בארין: אתם הבאתם תמונות של ילדים שנולדו תחת מציאות של כיבוש.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שאני לא צריך להסביר לכם מה זה כיבוש.

יוסף ג'בארין: כיבוש זה שלילת חירויות יסוד של אדם.

יוסף ג'בארין: אתה מדבר על ילדים שנולדו אל תוך השליטה והדיכוי - - -

ענת ברקו: הכיבוש של 48'?

יעקב מרגי: ענת.

יעקב מרגי: רבותיי, הדברים מכווצים את שרירי הבטן.

יעקב מרגי: אני באמת רוצה לדעת, ד"ר יוסף ג'בארין, שהוא איש חינוך, אני רוצה לדעת וחשוב שדבריו ייאמרו, לדעת איך הוא רואה את הדברים.

יעקב מרגי: אני רוצה רק משפט, אני בכוונה לא רוצה למשוך את הדיון הזה לקטע של ויכוחים מדיניים, אבל אני רוצה, אני מצפה מעצמי, אין ספק שגנרל - - -

מירב בן ארי: אי אפשר משהו אחד לגנות?

מירב בן ארי: סליחה, אבל אי אפשר, כל פעם, הם לא אומרים שום דבר שלא בסדר, אפילו פעם אחת - - -

יעקב מרגי: הם לא יאמרו.

מירב בן ארי: - - - זה לא בסדר לדבר ככה על יהודים.

יעקב מרגי: מירב, המצלמות עובדות.

יעקב מרגי: אני מבין, חכו.

מירב בן ארי: זה מדהים אותי - - -

יעקב מרגי: אני מבין שגנרל או רמטכ"לים או קציני צבא בין מדינות שמנהלות סכסוך צבאי לא מדברים כמו ילדים בבתי הספר, אין ספק, אבל אני באמת רוצה שתתמקד כרגע, זו מערכת חינוך.

יעקב מרגי: השאלה אם - - -

יוסף ג'בארין: קודם כל זה לא היה מערכת חינוך.

יעקב מרגי: לא היה?

יעקב מרגי: העובדות מדברות בעד עצמן.

יעקב מרגי: אוקיי, בסדר, הבנתי, תמשיך.

יוסף ג'בארין: אם תיתנו לי אני - - -

יעקב מרגי: אני אתן לך ואגן עליך.

יוסף ג'בארין: אז הטיעון הראשון שלי, אתם לא יכולים לדבר על הנושאים הללו בלי לתאר את המציאות לפחות בעיני הפלסטינים.

יוסף ג'בארין: הפלסטינים זה מיליונים תחת כיבוש, דיכוי, אפרטהייד, אלה ילדים שנולדו לתוך המציאות הזו וזה הקונטקסט.

יוסף ג'בארין: בקונטקסט הזה, כשאתה מתייחס לצד הישראלי, הצד הפלסטיני לא רואה שום תקווה, למה?

יוסף ג'בארין: כי ראש הממשלה אומר שהוא לא רוצה להקים מדינה פלסטינית בגבולות 67'.

יוסף ג'בארין: אתה מדבר על חינוך כאשר שר חינוך בישראל עם השרים שלו מדברים על סיפוח של אזורי C למדינת ישראל ועל המשך דיכוי ועל מדינה ישראלית אחת שהפלסטינים יהיו בתוך אוטונומיה וקנטונים.

יעקב מרגי: בגלל זה הוא לא ראש ממשלה.

יוסף ג'בארין: אנחנו לא מדברים על מציאות של כיבוש, אנחנו גם מדברים על כך שהעמדה הרשמית של מדינת ישראל היא המשכו של הכיבוש.

יוסף ג'בארין: בצד הפלסטיני, אני חושב שכל מי שחוקר את הנושא יודע שהיה שינוי משמעותי באווירה, גם בספרי הלימוד וכדומה, אחרי הסכמי אוסלו.

יוסף ג'בארין: הסכמי אוסלו היו אמורים - - -

יעקב מרגי: לפני הסכמי אוסלו היה מצב יותר גרוע מזה?

יוסף ג'בארין: הסכמי אוסלו, אתה מדבר על שני עמים שזה לא סכסוך - - -

יעקב מרגי: אני מדבר על מערכת חינוך, אני לא מדבר על שני עמים.

יעקב מרגי: מדבר על מערכת החינוך של העם הפלסטיני.

יעקב מרגי: הנה אני אומר, העם הפלסטיני, בלי ויכוח.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש - - -

עליזה לביא: לא, הבהרה, אתה אומר שבעצם היו תכנים פוגעניים יותר לפני הסכם אוסלו?

יעקב מרגי: כן, הוא אמר את זה.

עליזה לביא: זה מה שאמרת?

יוסף ג'בארין: האם אני מפתיע אותך אם אני אומר לך שעם שנמצא תחת כיבוש יש לו זכות להתנגד לכיבוש?

עליזה לביא: אני רק רוצה להגיד דבר אחד - - -

יעקב מרגי: ד"ר יוסף ג'בארין, לא, עליזה, לא.

עליזה לביא: אתה איש משכיל, יש לך ידע אקדמי כי היו לך כלים להתקדם, למדת באוניברסיטה יוקרתית, איך אנחנו מאפשרים לדור הצעיר להיות כמוך?

יעקב מרגי: עליזה, תודה.

עליזה לביא: להיות כמוך, להשתמש ביכולת האקדמית והמחקרים שלך, כדי לקדם את ה - - -

יוסף ג'בארין: אתם רוצים לעשות שינוי?

יעקב מרגי: לא, רגע.

יעקב מרגי: תתמקד במה שיש לך לומר.

יעקב מרגי: עליזה, לא יהיה דו שיח, אנחנו לא נגמור את הדיון ככה.

יעקב מרגי: אני רוצה שתבין את הפליאה - - -

יוסף ג'בארין: אני הבנתי.

יעקב מרגי: לא, אני רוצה שתבין את הפליאה שלי.

יעקב מרגי: אני מבין אותך, אני יכול להבין אותך, מאיפה באה לך ההגנה על העם הפלסטיני, על המדיניות של ההנהגה, אני מבין אותך מאיפה בא לך הצורך להגן על ההנהגה הפלסטינית.

יעקב מרגי: באמת, אני מחזיק ממך, לא רוצה להמשיך כי זה כמו התנשאות חס ושלום, אני בא ואומר לך, אני מצפה מאדם כמוך, שצמח בתוך האקדמיה ויש לך מה לומר, אתה נושא על כתפיך, האם אתה לא מסוגל למתוח קו בין הקטע הזה שבאמת יש סכסוך, יש מאבק לגיטימי פוליטי, מדיני, עממי, תקרא לזה איך שאתה רוצה, מאשר ליצור כאן - - - מערכת החינוך יוצרת עם.

יעקב מרגי: מערכת החינוך של מדינת ישראל, מה שיש בה, לטוב ולרע, מצמיחה את הדור הבא שלנו.

יעקב מרגי: רבותיי, אני מצפה שתתייחס, האם זה מה שאתה מצפה ממערכת חינוך?

עליזה לביא: תיתנו לילדים את האפשרות ללמוד.

עליזה לביא: שיבחרו בסוף הדרך, אבל תן להם ללמוד.

עליזה לביא: קחו אחריות.

יוסף ג'בארין: אני מתפלא עליכם, אתם כל הזמן שקועים בנרטיב שאתם שומעים בתקשורת היהודית, מחוקרים מכל מיני קבוצות, בעיקר יהודיות וציוניות.

יוסף ג'בארין: כל כך קשה להיות סובלניים לשתי דקות או שלוש דקות?

יוסף ג'בארין: הרי אתם לא שומעים את הצד השני.

יעקב מרגי: בבקשה, שומעים אותך.

יוסף ג'בארין: לכן, רבותיי, אם יש משהו טוב שאפשר להוציא מהדיון הזה, חוץ מההסתה נגד העם הפלסטיני ונגד הרשות הפלסטינית זה לבוא ולהגיד מה צריך לעשות.

יוסף ג'בארין: ומה שצריך לעשות זה פשוט לזרוע תקווה בשני הצדדים.

יוסף ג'בארין: בלי תקווה לא יהיה שינוי.

יעקב מרגי: איך?

יוסף ג'בארין: אני לא רוצה עכשיו לפנות למציעים ולהגיד להם - - -

יעקב מרגי: ד"ר ג'בארין, הילד שלימדו אותו בהצגה, אתה מפיח בו תקווה?

יעקב מרגי: תקווה אחת אתה מפיח בו, שלעתיד לבוא לא יהיו פה יהודים.

יוסף ג'בארין: מה שצריך לעשות, צריך לתת תקווה לצעירים הפלסטינים הללו, שתקום מדינה פלסטינית.

יוסף ג'בארין: העמדה של הרשות הפלסטינית ידועה לכולכם וכל העולם תומך בה, מדינה פלסטינית בגבולות 1967, כולל מזרח ירושלים, ולכן לא צריך להתרגש מזה שמדברים על - - - בטח שמדברים על ירושלים ובטח שמדברים על אל אקצא.

יוסף ג'בארין: לכן מי שבאמת מפריע לו המצב הנוכחי ורוצה שינוי, שידבר על מקורות הבעיה ועל הפתרון.

יוסף ג'בארין: הפתרון הוא - - -

עליזה לביא: מה עם תעודות בגרות ישראליות?

יעקב מרגי: עליזה, לא.

יעקב מרגי: אני מתנצל שנתתי לך.

יוסף ג'בארין: הפתרון הוא, כשנותנים לדור הבא והדור הנוכחי את התקווה שתקום מדינה פלסטינית, בדיוק כמו שיש לאותו ילד ישראלי שלומד.

יעקב מרגי: תודה.

יוסף ג'בארין: לגופו של עניין, אני רק רוצה להגיד, העמדה שלנו מאוד ברורה, אנחנו היינו ונהיה, וגם הפלסטינים, תמיד היינו נגד התנגדות חריפה, לפגיעה של אזרחים חפים מפשע, אבל אני אומר לכם, הכיבוש הוא לא חף מפשע.

איציק שמולי: מה העמדה שלכם לגבי האלימות - - -

יעקב מרגי: שמולי, ברוך הבא, מתי נכנסת?

איציק שמולי: לפני עשר דקות, לא ראית?

מסעוד גנאים: וכבר אתה חוקר אותו?

יעקב מרגי: אני מבקש לא להתקלקל.

יעקב מרגי: אני אתן לך רשות דיבור.

יעקב מרגי: שמור על השם שלך, יש לך מותג של חבר כנסת ממושמע.

יוסף ג'בארין: הוא היה ממושמע.

יעקב מרגי: לא, הוא עדיין ממושמע.

יעקב מרגי: זה שהוא משמיע לפעמים עמדות שמעצבנות אתכם, או שהוא לא עונה לציפיות של השמאל, אבל בסדר.

איציק שמולי: הוא כן עונה לציפיות של השמאל, לא של השמאל הקיצוני.

יעקב מרגי: משרד החוץ, אני מצפה ממך בדקות שאני נותן לך, לא לאשר את העובדות או להכחיש אותן, מה משרד החוץ עושה בדיפלומטיה הבינלאומית כדי אל"ף, להציג את זה, ולמנוע את זה לעתיד, כי אנחנו לכאורה ולא בעמדה מתנשאת, באמת אני, אני מדבר על עצמי עכשיו, לא על הוועדה, אני באמת לא חרד, סליחה, תסלחו לי, לא להנהגה הפלסטינית ולא לחברי הכנסת הישראלים של הרשימה המשותפת, אני חרד לגורלם של אותם ילדים רכים שסופגים שלא בטובתם ולא באשמתם הסתה וחינוך להרג ולדם במקום חינוך לאופטימיות, לתקווה, לשלום, לחיים טובים וחיים תקינים.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: יש לך שלוש דקות, תקבלי פרס נובל ממני אם תצליחי לעמוד בזה.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

<מיכל גור אריה: מיכל גור אריה, מאגף תקשורת והסברה במשרד החוץ.

<מיכל גור אריה: לגבי ספרי הלימוד, הבעיה מוצפת על ידינו וכמובן גם על ידי ארגוני החברה האזרחית באופן קונסיסטנטי מסביב לעולם, בעיקר גם בקרב מדינות שגם תורמות לרשות הפלסטינית ולאונר"א כדי שיהיו עם יד על הדופק וישימו לב ויעבירו את הדברים.

<מיכל גור אריה: אנחנו עושים את זה כל השנים, לפעמים באמת יש החלטה לעלות דרגה לגבי הסיפור הספציפי הזה, לפעמים לגבי נושאים אחרים.

יעקב מרגי: אתם מרגישים שיש אוזן קשבת?

<מיכל גור אריה: בהחלט, כי בסופו של דבר סך הכול המטרה היא משותפת.

<מיכל גור אריה: יש בקרב הרבה אנשי קשר בהחלט הבנה לצורך הזה, אבל כמו שיכלו להגיד לך פה רבים, אנחנו לא תמיד רואים את זה מחלחל לשטח.

<מיכל גור אריה: אנחנו יודעים שלחץ עובד במידה מסוימת.

<מיכל גור אריה: לדוגמה אם תיקח את הנושא של משכורות לטרוריסטים על ידי הרש"פ, שזה גם היה אחד הנושאים שהצפנו, אז היה לחץ מאוד כבד ובהחלט מצאנו אוזן מאוד קשבת, ועדיין המצב הוא לא משהו.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, האם הנציגויות שלנו ברחבי העולם מצוידות באותם חומרים?

יעקב מרגי: האם אנחנו מנסים לעבוד מול משרדי החינוך בעולם?

יעקב מרגי: בנקודה הזו, אני מדבר כרגע על התחום של חינוך, משרד החינוך, בתי ספר, האם אנחנו מציגים את הנושאים לשרי חינוך בעולם ופועלים, או מציידים את המשלחות הפרלמנטריות והמשלחות הדיפלומטיות שלנו בחומרים כאלה להסברה?

חנין זועבי: אפשר לשאול אותה שאלה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: את תשאלי ב - - -

<מיכל גור אריה: בהחלט.

<מיכל גור אריה: הדגש הוא לא על הקשר עם אנשי - - - בהחלט אנחנו מציידים את הנציגויות, הדגש הוא בהחלט על העברת החומר, אבל לדרגים מדיניים בעלי השפעה על התחום, על הרשות הפלסטינית, ופחות על יידוע אנשי החינוך באותן מדינות.

<מיכל גור אריה: זה יותר משרדי חוץ, פרלמנטים, כמו שאתה אומר, מקבלי החלטות.

יעקב מרגי: תשקלו גם את זה.

חנין זועבי: מה התגובה שאתם מקבלים?

יעקב מרגי: את לא עונה לחנין, כי היא אחר כך תתקוף אותי על השעון.

יעקב מרגי: היא תדבר בזמנה.

יעקב מרגי: אני מבטיח לכם שהיא תדבר אם אני אהיה קשוח.

יעקב מרגי: תסיימי, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מבקש רק לשאול לשתף את שרי החינוך באותן מדינות במסגרת המאמצים שלכם.

יעקב מרגי: ולסיום?

<מיכל גור אריה: לסיום אני רק אציין שבעת האחרונה אחד הדברים שאנחנו מציפים בצורה מאוד בולטת זה גם הנושא של ההסתה ברשתות החברתיות, שהוא עקרונית לא רשמי ברמה של הרש"פ.

<מיכל גור אריה: יש גם רשמי, אבל זה אחד הנושאים שמשתלבים ושבהחלט מאחורי גל הטרור הנוכחי.

<מיכל גור אריה: אנחנו בקשר גם עם פייסבוק בעניין.

חנין זועבי: הייתי רוצה להבין, למה דעת הקהל הבינלאומית לא מקבלת את השיח הישראלי?

יעקב מרגי: אני אענה לך כשאת תדברי.

עליזה לביא: היא מאוד מקבלת את השיח הישראלי.

חנין זועבי: ולמה הפרופגנדה הישראלית לא מצליחה?

עליזה לביא: היא לא מקבלת את השקרים החוזרים וחוזרים שלכם.

חנין זועבי: את תשתקי, אני לא מדברת איתך.

עליזה לביא: אל תגידי לי 'תשתקי'.

עליזה לביא: מי את שתגידי לי 'תשתקי'?

חנין זועבי: אני לא מדברת איתך.

יעקב מרגי: אני קורא את שתיכן לסדר בפעם ראשונה.

עליזה לביא: מי את שתגידי לי 'תשתקי'?

עליזה לביא: יותר מדי נתנו לך לדבר.

יעקב מרגי: עליזה, את בדיוק משרתת אותה עכשיו.

חנין זועבי: כן, דמוקרטית את.

חנין זועבי: חברת כנסת מכובדת, אוקיי.

מסעוד גנאים: תודה רבה.

חנין זועבי: כן, תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: תחילה אנחנו שמענו למצגת ולמחקר מאוד מגמתי, חד צדדי, המטרה שלו היא רק אחת, זה להטיל את האשמה על הפלסטינים ולהציג אותם כולם באופן שלילי, כמו הסילוף של ראש הממשלה על חאג' אמין אלחוסייני.

ענת ברקו: שהיה נאצי?

מסעוד גנאים: דבר שני, אני כמחנך לשעבר ומורה להיסטוריה לימדתי - - -

ענת ברקו: אבל הוא היה נאצי.

מסעוד גנאים: לימדתי על השואה של העם היהודי.

מירב בן ארי: כולם מלמדים, גם בארצות הברית מלמדים על השואה.

מסעוד גנאים: כן, אני לימדתי.

<קריאה: אל תענה להם.

מסעוד גנאים: לא, אני מבקש מחברות הכנסת לא לחקור אותנו.

מסעוד גנאים: זהו, אין לכם זכות - - -

מירב בן ארי: כולם מלמדים על השואה, זה קורה בכל העולם - - -

מסעוד גנאים: אין לכם זכות.

מסעוד גנאים: אני לימדתי, אני גם לימדתי.

ענת ברקו: למדנו על השואה כולנו ואנחנו יודעים שחאג' אמין אלחוסייני היה נאצי.

מסעוד גנאים: אבל לא הוא שיזם את ה - - - לא מנקים את היטלר מהאשמה.

ענת ברקו: נכון, לא מנקים את היטלר.

ענת ברקו: אף אחד לא מנקה.

מסעוד גנאים: ולא שמיין קמפף מ-1926 אמר על השואה של העם היהודי ועל הפתרון הסופי.

ענת ברקו: אתה צודק.

יעקב מרגי: אל תתייחס.

יעקב מרגי: אם תתייחס - - -

מסעוד גנאים: אני מדבר, אבל הם קוטעים אותי.

מסעוד גנאים: אתה תפצה אותי בזמן.

יעקב מרגי: רבותיי, חברי כנסת רוצים לדבר.

מסעוד גנאים: מוטיבים אנטישמיים וגזעניים, נכון, אני גם כמחנך וגם כפלסטיני וגם כערבי לא מקבל את זה.

מסעוד גנאים: תדעו רק דבר אחד, שהשנוא בעיניכם, פוסק ההלכה הראשון בעולם האיסלם, יוסוף אלקרדאווי, למשל, בקשר לעניין של האמרה על היהודים שהם קופים או חזירים, משהו כזה, הוא אמר שזה לא מקובל ופסק הלכה אפילו שזה לא מקובל.

מסעוד גנאים: זה אחת.

אוסאמה סעדי: אבל את זה מרכוס לא הביא.

ענת ברקו: למה?

ענת ברקו: אבל אפשר להביא את קרדאווי.

יעקב מרגי: רבותיי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, תודה.

יעקב מרגי: אם אתה תענה להם אני לא אתן לך רשות דיבור.

יעקב מרגי: או שתאמר, תתמקד ב - - -

עליזה לביא: הוא אומר דברי - - - אתה מביא ממש דברי טעם.

מסעוד גנאים: בקשר לספרי לימוד ולאמרות של אנשי חינוך ולמערכת החינוך בישראל, אם זה בציוני דתי, אם זה בפרטני, אף אחד לא חקר שם.

מסעוד גנאים: שם למשל יש תכנית לימודים, בזרם הממלכתי דתי, שקוראת לבניית בית המקדש, ש-330,000 שקל חדש ממומנת ממשרד החינוך.

מסעוד גנאים: היא קוראת לבנות את בית המקדש ומלמדת את התלמידים איך לבנות בית מקדש.

יעקב מרגי: בוא אני ארגיע אותך במשפט, לי מותר.

מסעוד גנאים: אני יודע, הוא לא ייבנה.

יעקב מרגי: אל תדאג, הוא ייבנה, אנחנו באמונתנו והצרופה הוא ייבנה, לא בגי'האד, לא - - -

מסעוד גנאים: באחרית הימים.

יעקב מרגי: תקשיב, לא בדם ולא בהרג, לא ברוח ולא בדם, אלא הוא יבוא שלם משמים.

יעקב מרגי: זו האמונה שלנו.

יעקב מרגי: תירגע, לא ציפי חוטובלי ולא איך קוראים לו?

יעקב מרגי: לא ההוא שעולה - - -

מסעוד גנאים: אני מאוד נרגע.

עליזה לביא: היא חזרה בה, היא קיבלה הוראה לחזור בה.

יעקב מרגי: עזבו, אין לי בעיה שתחלום, מותר לחלום.

מירב בן ארי: מותר לאנשים לחלום, מה הבעיה?

עליזה לביא: החלום והגעגוע החזירו אותנו אחרי אלפיים שנים ואתה יודע את זה, אתה מתפלל שלוש פעמים ביום.

יעקב מרגי: אני שמח שאוזן ימין שלי ואוזן שמאל שלי רגישות באותה מידה, או לא רגישות באותה מידה.

עליזה לביא: כי אתה לא היית בשריון.

יעקב מרגי: אבל יש כאלה - - - בחיל הקשר שמים אוזניות על השתיים.

מסעוד גנאים: זה לא מהזמן שלי.

יעקב מרגי: לא מהזמן שלך.

יעקב מרגי: מה אני בא לומר?

יעקב מרגי: אני שמח שאצלי הרגישות היא מאוזנת.

יעקב מרגי: אני מתפלא, יש כאלה לא מסוגלים לשמוע, ואני חולק מחלוקת קיצונית ולא הולך בדרכה, בשום תחום כמעט, עם חברת הכנסת ציפי חוטובלי, לא בסגנון ולא בדרך, אבל למה כשהיא חולמת זה מקפיץ את האנשים?

עליזה לביא: אבל הבוקר מי שעלה להר הבית זה לא ציפי חוטובלי, זה מישהו אחר.

עליזה לביא: מישהו אחר עלה להר הבית, חבר כנסת אחר שהפר פה את הבקשה של ראש הממשלה ואת ההחלטה שלו.

טלב אבו עראר: זו זכותו.

עליזה לביא: זו לא זכותו.

עליזה לביא: ראש ממשלה ביקש, באסל גטאס עולה להר הבית - - -

טלב אבו עראר: זו זכותו.

טלב אבו עראר: הוא יכול להיכנס, הוא לא יהודי, הוא ערבי.

עליזה לביא: בסדר, אבל מה הקשר?

עליזה לביא: התבקשנו כולנו לקחת אחריות ולא לעלות להר הבית, אז למה הוא עולה להר הבית?

<קריאה: אי אפשר, יש כאן דיון על מערכת החינוך.

יעקב מרגי: עליזה, אני רוצה להגיד לך, אני מציין לשבח את חברת הכנסת חנין זועבי.

יעקב מרגי: את מפריעה לי פעם שנייה ושלישית.

יעקב מרגי: בבקשה, לסיים.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים ברשות דיבור.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, יש פוסקי הלכה ופסקי הלכה שהם מתירים הריגת ילדים ערבים, נשים ערביות, לא מזכירים את זה.

עליזה לביא: איפה?

מסעוד גנאים: בתכניות הלימוד.

עליזה לביא: איפה?

מסעוד גנאים: הרבה, יש הרבה, תחפשי.

ענת ברקו: מה זה הרבה?

עליזה לביא: אני אהיה השותפה שלך.

יעקב מרגי: עליזה, בלשון אין עצם, אפשר לומר.

ענת ברקו: שני קילו יש.

ענת ברקו: הרבה.

מסעוד גנאים: בזמנו הילדים הקטנים היהודים, את אומרת עם הקרניים, חינכו אותם שכאילו לערבי יש זנב.

יעקב מרגי: די, נו.

מסעוד גנאים: כן, כן.

מסעוד גנאים: כן.

מסעוד גנאים: חינכו אותם כאילו הערבי הוא ברברי, הוא פרימיטיבי ויש לו זנב.

מסעוד גנאים: אפילו בתכניות הלימוד היהודיות שבאות לידי ביטוי גם בספרי הלימוד, הם מציגים את היהודי שהוא הנאור, הוא התרבותי, אבל הערבי הפלסטיני מאז ומתמיד הוא הגנב, הוא הפרימיטיבי - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, אתה ראית עכשיו מצגת, ראית מצגת על הקופים הברברים, נכון?

מסעוד גנאים: כן.

יעקב מרגי: תראה לי ספר לימוד אחד - - -

מסעוד גנאים: הוא הפרימיטיבי.

יעקב מרגי: אתה יודע, תראה לי ספר לימוד אחד - - -

עליזה לביא: אנחנו נהיה השותפים שלך.

עליזה לביא: תגיד לי, אני אהיה שותפה שלך נגד זה.

עליזה לביא: תגיד לי, תן לי את זה.

יעקב מרגי: מסעוד.

יעקב מרגי: עליזה, את מפריעה לי.

יעקב מרגי: סדרן, תתכונן, כי עליזה לביא בקריאה פעם שנייה לסדר.

עליזה לביא: אני לא הייתי בשריון, לא שמעתי.

מסעוד גנאים: עליזה, אולי קצת - - -

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, תירגע.

יעקב מרגי: מסעוד.

יעקב מרגי: אתה סיימת את רשות הדיבור, סיימת, אתה כבר בשש דקות.

מסעוד גנאים: אני מסיים, אני רק רוצה מילה אחרונה.

מסעוד גנאים: הנער הפלסטיני, מה שמרתיח אותו, מה שמדרבן אותו, לא ספרי הלימוד - - -

מירב בן ארי: הכיבוש.

מירב בן ארי: אני אענה לך, הכיבוש.

מסעוד גנאים: אלא כל ההדרה, הזנחה, האפליה, השלילה של הכיבוש.

מסעוד גנאים: זאת הבעיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, יש אצלנו אורח חשוב, מנהל בית ספר בבית חנינא.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, תציג את עצמך.

יעקב מרגי: להתייחס רק לנושא, לא לדברים אחרים.

<עלאוין ג'בר: שלום, נעים מאוד, קוראים לי עלאוין ג'בר, אני נמצא באבו גוש, אזרח מדינת ישראל, פלסטינאי גם.

<עלאוין ג'בר: האמת אני הגעתי לישיבה ולוועדה הזאת, חשבתי שיש פה יותר התמקדות בבעיה ולא בסימפטום שלה.

<עלאוין ג'בר: אני הקמתי בית ספר לפני שבע שנים, שהוא בית ספר ראשון שמלמד תכנית לימודים ישראלית במזרח ירושלים, מוכר שאינו רשמי, מ-א' ועד ת'.

<עלאוין ג'בר: אני במקור מורה לאזרחות, סיימתי תואר שני באזרחות ודמוקרטיה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית, לא השלמתי את הלימודים שלי כי חשבתי שהעשייה יותר חשובה מהלימודים אפילו, כי רציתי לעשות את השינוי בשטח.

<עלאוין ג'בר: בשטח זה אומר אוכלוסיות שצריכות חינוך על מנת לשנות את הדורות.

<עלאוין ג'בר: אנחנו פה מתווכחים, וראיתי את הוויכוח שהוא נמצא במקום אחר בכלל.

<עלאוין ג'בר: אני ניסיתי את זה, ברמה של העשייה, אני לימדתי והייתי מורה שלימד יהודים וערבים ביחד בכיתה אחת, שלוש שנים אזרחות, התמחות של ריבוי תרבויות בירושלים.

יעקב מרגי: היו קרניים וזנבות שם?

<עלאוין ג'בר: היו קרניים וזנבות משני הצדדים - - -

יעקב מרגי: והורדת אותם?

יעקב מרגי: הצלחת להוריד אותם?

<עלאוין ג'בר: וראיתי את השינוי באמת של הנוער הזה שאנחנו מדברים עליו.

<עלאוין ג'בר: תוך שלוש שנים, רק יום אחד בשבוע, כשהם הכירו אחד את השני, איך השינוי, להכיל אחד את השני ולא לשנוא אחד את השני ולהגיד מי קורבן יותר ומי אשם יותר.

<עלאוין ג'בר: השינוי הזה נתן לי - - -

עליזה לביא: תן לנו דוגמה לשינוי, להמחיש.

<עלאוין ג'בר: אני אתן לך דוגמה.

<עלאוין ג'בר: הנער היהודי, מצד אחד הוא חשב שלא היו פלסטינאים לפני 48', לא היה דבר כזה פלסטינאים, לא הייתה פלסטין, הם אמרו שפה היה מדבר ו'אנחנו באנו ובנינו את המדינה הזאת'.

<עלאוין ג'בר: מהצד האחר הפלסטינאים אמרו ש'אין להם זכות, אנחנו היינו' ומישהו הוציא את הטאבו של אבא שלו של לפני 48'.

<עלאוין ג'בר: אנחנו מדברים על דור שהוא מאוד רגיש, לא בפוליטיקה, גם בחיי היום יום.

<עלאוין ג'בר: אז אם אנחנו לא נדאג לשינוי משמעותי בשטח, ברמת המשאבים, ברמת תכניות לימודים, ברמת אפילו האנשים שעושים את העבודה הזאת בשטח.

<עלאוין ג'בר: אני מבחינתי הספרים הם דבר שולי מאוד, מבחינת העשייה שולי מאוד, כי הספרים בסופו של דבר, עובדה שאתם הצגתם את הצד היהודי, אין בספרים שם דברים על הפלסטינאים ובכל זאת יש להם דעות מאוד חזקות, יש להם רקע שהם מביאים אותו גם מהאינטרנט, גם מהטלוויזיה, גם מההורים, גם מה שרואים בשטח.

<עלאוין ג'בר: אז לא להתמקד בספרים, כי אלה ספרים שבסופו של דבר יכולים להיות שינויים, אם יש לנו אנשי חינוך, אם יש לנו משאבים להשלים את המלאכה עד הסוף, לעשות את השינוי ברמה של אלטרנטיבה.

<עלאוין ג'בר: עד עכשיו אף אחד לא מציג אלטרנטיבה, איך לשנות את הנוער הזה, איך לתת להם סיבה לחיות, לא למות.

<עלאוין ג'בר: המילה, מול חוסר תקווה שדיברו עליה החבר'ה פה, היא הייאוש.

<עלאוין ג'בר: בית הספר, זה התחיל עם 40 תלמידים, היום הוא עומד על 700 תלמידים ואם היה לי בניין של 2,000 הייתי ממלא אותו תוך שנה.

<עלאוין ג'בר: מה זה אומר?

<עלאוין ג'בר: זה אומר שהרצון של האוכלוסייה הפלסטינאית במזרח ירושלים, ללכת לשינוי ולתקווה אחרת ממה שהיה.

<עלאוין ג'בר: זה לא בא מן הסתם, זו עובדה.

<עלאוין ג'בר: אם אנחנו רוצים לעשות את השינוי אז צריך להשקיע לפי דעתי את המשאבים במקומות הנכונים, במקום רק להגיד אמירות ולהגיד סיסמאות שהן לא נמצאות בשטח בסופו של דבר.

<עלאוין ג'בר: זו המחשבה שלי.

<עלאוין ג'בר: אני מקווה שעזרתי.

יעקב מרגי: ג'בר, תודה, על הפחת התקווה ועל האופטימיות ואני מחזק את ידיך ואני חושב שאפשר - - -

עליזה לביא: תעודת בגרות, ישראלית?

יעקב מרגי: הצגת לנו איך אפשר אחרת ותודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אוסמה סעדי.

יעקב מרגי: יש לך הפעם שלוש דקות ואני אקפיד על השלוש דקות.

יעקב מרגי: אני אגן על זכותה של חנין זועבי לדבר.

אוסאמה סעדי: אנחנו שמענו פה דברים, ראינו מצגת, אבל אני רוצה כבר להגיד שאני הייתי יועץ משפטי של הרשות הפלסטינית וחלק גדול מההצגות האלה שראינו הוצגו בבית המשפט על ידי מי שמתיימרים להיות מומחים, במיוחד מר מרכוס, שהציג את המצגות האלה והסית באופן הקשה ביותר נגד הרשות הפלסטינית, והמכון שלו זה מכון שהוא מיוחד על מנת אך ורק להסית נגד הרשות הפלסטינית.

אוסאמה סעדי: אני עומד להקריא לכם דברים שלא אוסמה סעדי אומר ולא חנין זועבי ולא מסעוד גנאים, אלא בתי משפט בישראל, שקבעו שמדובר בסילוף, בהסתה מגמתית, במחקרים שהם חד כיווניים וחקרו אך ורק מה שרוצים לחקור, הם כבר סימנו את המטרה - - - כמו פה, סימנו את המטרה שיש הסתה במערכת החינוך הפלסטינית, וחברות הכנסת הנכבדות, חברותיי, ענת ברקו, מירב בן ארי, מסתמכות על זה כאילו זה מחקר מדעי.

ענת ברקו: אז אין הסתה?

אוסאמה סעדי: אין הסתה, תקראו פסקי דין.

ענת ברקו: לא, בכלל לא.

אוסאמה סעדי: אני מקריא לכם.

אוסאמה סעדי: 'חוות דעתו של המומחה מרכוס מוטה מאוד וחסרה מאוד.

אוסאמה סעדי: אין בה התייחסות לכל אמצעי התקשורת הקיימים ברשות הפלסטינית', וחשוב ביותר, לא חקרו, אדוני היושב ראש, את סוכנות הידיעות הרשמית.

אוסאמה סעדי: הלכו ו - - -

יעקב מרגי: לא, זה במסגרת עתירה.

יעקב מרגי: העובדות לא מבלבלות אותך.

יעקב מרגי: אני מקווה שהעובדות שראית ושמעת לא מבלבלות אותך.

אוסאמה סעדי: זה עובדות?

יעקב מרגי: איזה ערוץ זה היה?

אוסאמה סעדי: זה חינוך רשמי?

יעקב מרגי: זה ערוץ הרשות הפלסטינית.

אוסאמה סעדי: זה חינוך רשמי?

ענת ברקו: אבל זה מה שהם רואים.

ענת ברקו: הם רואים את הרשמי?

ענת ברקו: והרשמי לא - - -

אוסאמה סעדי: אדוני, כשמצטטים את מזכ"ל התאחדות המורים, הוא איש פוליטי.

אוסאמה סעדי: זה חינוך רשמי?

מירב בן ארי: אז מותר לו?

אוסאמה סעדי: אני יכול להביא לך עכשיו אלף ציטטות של פוליטיקאים בישראל שמסיתים נגד הציבור הערבי.

מירב בן ארי: של מי?

מירב בן ארי: של מזכ"ל הסתדרות המורים של ישראל?

אוסאמה סעדי: גם של מזכ"ל - - -

מירב בן ארי: תראה לי את מזכ"ל הסתדרות המורים היהודים מדבר ככה.

יעקב מרגי: הנה הוא פה.

יעקב מרגי: מירב בן ארי, אוסמה - - -

אוסאמה סעדי: של שרים, של ראש ממשלה, שאתם מצדיעים למאיר הר ציון.

יעקב מרגי: אוסמה, אוסמה, משפט לעזור לך.

אוסאמה סעדי: מי זה מאיר הר ציון?

אוסאמה סעדי: הרג משפחה שלמה, רצח משפחה שלמה ואתם - - -

איציק שמולי: אתה יודע מה ההבדל?

איציק שמולי: שכאשר זה קורה אנחנו מקפידים לגנות את זה, גם מימין וגם משמאל.

אוסאמה סעדי: גם אנחנו גינינו.

מירב בן ארי: אף אחד מכם לא אמר משהו אחד.

יעקב מרגי: מירב, את לא נותנת לי - - -

מירב בן ארי: אתה אומר מירב, אני ישר שותקת.

יעקב מרגי: אוסמה, רגע.

יעקב מרגי: רגע.

מירב בן ארי: הוא ממשיך לדבר.

אוסאמה סעדי: אני אתן עוד ציטוט.

יעקב מרגי: רגע, תן לי, שנייה.

יעקב מרגי: אני סך הכול מעודד ממה שאתה אומר.

יעקב מרגי: מדבריך אני שומע שאתה אומר 'סליחה, זה לא צריך להיות, זה לא מערכת החינוך הרשמית'.

יעקב מרגי: אתה יכול להתקדם עוד קצת?

יעקב מרגי: השאלה, מה שראית לא מקובל עליך?

יעקב מרגי: אני מבין מתוך דבריך.

אוסאמה סעדי: תיכף אני אגיד לך.

אוסאמה סעדי: אני אביא עוד ציטוט.

יעקב מרגי: תמשיך, יש לך עוד דקה.

אוסאמה סעדי: יש עוד פסק דין, בעניין אותה חוות דעת, שמפיץ אדון מרכוס.

אוסאמה סעדי: זה שופט אחר, לא אותו פסק דין, זה פסק דין אחר, 'אני סבור כי מתחם הבדיקה של המומחה מרכוס לוקה בשני כשלים מקצועיים, הראשון, צמצום יתר,' מה הכוונה?

אוסאמה סעדי: 'כוונתי בעניין זה כי על המומחה מטעם התובעים, מר מרכוס, היה להרחיב את גבולות מחקרו ולבחון גם כלי תקשורת נוספים, בוודאי את סוכנות הידיעות הרשמית של הרשות'.

אוסאמה סעדי: והכשל השני, 'ציטוט סלקטיבי של תוצאות.

אוסאמה סעדי: כוונתי בעניין זה, היה על המומחה לבחון האם קיימים בכלי תקשורת פרסומים הסותרים את הנחת היסוד שלו ולהשוות אותם לפרסומים המאששים את טענותיו'.

יעקב מרגי: אז, אדוני מרכוס, אתה מוטה בבית המשפט

<איתמר מרכוס: זה שני - - - זה מחוץ להקשר - - - דברים אחרים שנאמרו - - -

יעקב מרגי: אתה לא עונה.

אוסאמה סעדי: שני פסקי דין שקבעו שאתה מוטה, שאתה לא מקצוען - - -

<איתמר מרכוס: היו גם דברים אחרים - - - אתה - - -

יעקב מרגי: מר מרכוס, אתה לא חבר כנסת, אתה לא קורא קריאות ביניים.

אוסאמה סעדי: זה פסקי דין של שופטים בישראל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לסיום.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב ראש, כאשר מדובר בהסתה ישנה הסתה פראית גם בציבוריות הישראלית נגד הערבים, ולא פלא שכל המחקרים הראו שמדובר ב-60%-70% של צעירים, של נוער ישראלי שהוא לא בעד דמוקרטיה, שהוא אנטי דמוקרטיה, למה?

אוסאמה סעדי: זה מערכת החינוך הישראלית.

אוסאמה סעדי: אז לפני שאתם תראו את מערכת החינוך הפלסטינית תתחילו לבדוק למה - - -

יעקב מרגי: הבנו שאנחנו אשמים בספרי הלימוד.

יעקב מרגי: תודה.

ענת ברקו: - - - לא קוראים לרצח.

אוסאמה סעדי: מי קורא לרצח?

אוסאמה סעדי: הרשות הפלסטינית?

מירב בן ארי: אפשר לשמוע את משרד החינוך?

אוסאמה סעדי: משפט אחרון.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

מירב בן ארי: לא, די, יש עוד עשר דקות מליאה.

אוסאמה סעדי: משפט אחרון.

אוסאמה סעדי: אתם מדברים על הסתה, בהסכמים בין הרשות הפלסטינית למדינת ישראל יש ועדה שתבחן את ההסתה.

אוסאמה סעדי: אבו מאזן, יושב ראש הרשות הפלסטינית, אמר 'אני מוכן לוועדה בפיקוח אמריקאי', מי התנגד?

אוסאמה סעדי: ישראל.

יעקב מרגי: תודה.

ענת ברקו: אבל אתה אומר הרשמי?

ענת ברקו: אבל מה עם כל השאר ש - - -

יעקב מרגי: עידו מזרחי.

יעקב מרגי: תציג את עצמך ויש לך שתי דקות.

יעקב מרגי: להתייחס רק לנושא ההסתה במערכת החינוך.

<עידו מזרחי: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

<עידו מזרחי: אני אנסה לזכות בפרס נובל ולקצר אפילו מתחת לשתי דקות.

יעקב מרגי: נתתי אותו כבר.

<עידו מזרחי: אני במשרד לנושאים אסטרטגיים מזה שלוש שנים וחצי, המשרד עצמו מנהל מעקב אחר הנושא של ההסתה ברשות הפלסטינית.

יעקב מרגי: מי היום השר?

<קריאה: מי היום השר לעניינים אסטרטגיים?

<קריאה: כי לא עקבנו.

<עידו מזרחי: זו לא פעם ראשונה שאני בוועדה ושומע את העקיצה הזו.

<עידו מזרחי: אז התחיל השר בוגי יעלון, שלקח את הנושא, לאחר מכן השר שטייניץ וכיום שר גלעד ארדן.

<עידו מזרחי: מתנהל מעקב על בסיס רבעוני עם פורום שמתכנס ובפורום יושבים כל מיני ארגונים ומשרדים שונים, כמובן משרד החוץ.

<עידו מזרחי: התוצרים מוצגים בפני קהלים שונים, בפני עיתונאים, ברמות הדיפלומטיות וכדומה, כמובן בישיבות ממשלה.

<עידו מזרחי: הכלי שפיתחנו מנסה לכמת ולתת איזה שהוא ביטוי מספרי למצב ההסתה ברשות הפלסטינית בלבד, לא חמאס ולא דברים אחרים, נעשה שם מעקב אחרי הכלים הרשמיים, סוכנויות הידיעות הרשמיות של הרשות הפלסטינית וגם הכלים שהוצגו, למשל העיתונים, שמקודם אמר חבר הכנסת סעדי, גם הם בסופו של דבר מצטטים כתבות מתוך סוכנות הידיעות הפלסטינית הרשמית.

<עידו מזרחי: בתקופה האחרונה כמובן שהמשרד מעורב בשיתוף עם משרד החוץ להפיץ את החומרים ואת התכנים המסיתים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, קודם כל זה הזמן בוועדת החינוך להגיד שאנחנו נגד רצח.

חנין זועבי: אנחנו לא קוראים לאלימות, אנחנו נגד דיכוי, אנחנו נגד השפלה, אנחנו נגד גזל, אנחנו נגד גירוש.

מירב בן ארי: נגד מה?

מירב בן ארי: גירוש?

חנין זועבי: נגד גירוש ונגד הריסת בתים - - -

יעקב מרגי: היא נגד שיגרשו אותנו מהארץ, לפי ההסתה.

חנין זועבי: אתה לא נייטרלי היום בכלל, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אגן עלייך, תאמרי - - -

חנין זועבי: אתה לא מגן עליי, אתה שולל אפילו את הלגיטימציה של הדיבור.

יעקב מרגי: חברת כנסת שאלה איזה גירוש, אמרתי 'היא מתנגדת שיגרשו אותנו'.

מירב בן ארי: לא הבנתי איזה גירוש, באמת לא הבנתי.

חנין זועבי: מי שמגרשים עכשיו אלה - - -

ענת ברקו: מי שמצטרף לדאעש.

חנין זועבי: - - - מגרשים הפלסטינים.

חנין זועבי: לא מגרשים יהודים, עכשיו מגרשים פלסטינים ויש - - -

איתן ברושי: חבר'ה, זה דיון חינוכי.

חנין זועבי: כן, אנחנו בוועדת החינוך, בדיוק.

חנין זועבי: פה לא נאמר אף ערך מוסרי על ידי הדוברים והחוקרים.

חנין זועבי: אנחנו נגד, ואנחנו בעד מאבק, אני מצטטת אותך ותצטטו אותנו שעכשיו אמורים להעמיד אותנו לחקירה פלילית.

חנין זועבי: שיעמידו אותנו לחקירה פלילית.

חנין זועבי: אנחנו בעד מאבק פוליטי ומאבק עממי במסגרת החוק הבינלאומי.

ענת ברקו: עממי זה אבן, בקבוק תבערה או - - -

עליזה לביא: המרמרה זה מאבק עממי.

מנחם אליעזר מוזס: עממי זה בבתי ספר עממיים.

יעקב מרגי: ברוך הבא, אדוני.

יעקב מרגי: ברוך הבא חבר הכנסת מוזס.

עליזה לביא: ברוך הבא, חלמנו על הר הבית.

יעקב מרגי: בבקשה, חנין.

חנין זועבי: אנחנו, אדוני היושב ראש, ואני אגיד לך למה דעת הקהל הבינלאומית, לא הפלסטינית, לא מקבלת את הפרופגנדה הישראלית - - -

ענת ברקו: הילרי קלינטון קיבלה.

ענת ברקו: חבל שלא הזכירו את זה ממשרד החוץ, היא קיבלה מאוד.

יעקב מרגי: ענת, את יודעת מה את גורמת לי?

יעקב מרגי: שאני לא אוכל לתת למשרד החינוך לדבר ולמוטי יוגב לדבר ולאיציק שמולי לדבר והשעון אץ ורץ ואני אומר לכם, אני לא אתנצל שמישהו לא דיבר פה.

מנחם אליעזר מוזס: אז תרשום אותי בבקשה.

יעקב מרגי: אני רוצה להגיד לך, תמיד ידעתי שאתה בחור אופטימי.

עליזה לביא: זה מה שמחזיק אותנו, אדוני, האופטימיות.

חנין זועבי: אדוני היושב ראש, אנחנו פה נזמין גם לישיבת בוועדת החינוך על דברי ההסתה במערכת החינוך הישראלית - - -

יעקב מרגי: ואני אקיים דיון, אם הנשיאות תרצה אקיים.

חנין זועבי: אתה תקיים כי אתה רוצה, כי אתה בן אדם הגון ואתה תקיים את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו אתגרת אותי.

יעקב מרגי: שיחדת אותי, יותר נכון.

עליזה לביא: שיחדת?

חנין זועבי: אנחנו לא ננתח רק, לפי מחקרים ישראליים, כתבי עת וספרים, אלא גם אמירות של חברי כנסת, גם אמירות של שרים וגם האמירה של שר החינוך.

חנין זועבי: 'אני כבר הרגתי', שר החינוך, 'אני כבר הרגתי המון ערבים בחיים שלי ואין עם זה שום בעיה'.

עליזה לביא: הבא להורגך השכם להורגו.

חנין זועבי: בדיוק, גם מה שאת אמרת לי עכשיו - - -

אוסאמה סעדי: בדיוק, זו לא הסתה?

אוסאמה סעדי: זו לא קריאה לאלימות ולהרג?

חנין זועבי: חברת הכנסת עליזה, גם מה שאמרת לי עכשיו, 'אני מתפלאת למה נותנים לך לדבר', אנחנו מצטטים, וכמו שאתם מצטטים - - -

איציק שמולי: זה איום ונורא.

איציק שמולי: זה איום ונורא.

חנין זועבי: - - - ועושים מחקרים, אנחנו מצטטים עם שמות ונותנים ומוסרים לשגרירים וגם למחקרים בינלאומיים.

ענת ברקו: זה כשאת לא בקרוז.

יעקב מרגי: ענת.

יעקב מרגי: חברת הכנסת, ד"ר ענת ברקו.

חנין זועבי: יש פה חברי כנסת, אנחנו חברי הכנסת הערבים מעולם, אנחנו לא יודעים איך להשתמש בנשק, להבדיל מחברי הכנסת היהודים, שלא רק יודעים להשתמש בנשק, גם - - -

מירב בן ארי: רק בסכין.

עליזה לביא: לא, לא יודעים.

עליזה לביא: אנחנו רואים מה קורה כשמגיע אליכם נשק לידיים.

חנין זועבי: אני לא יודעת כמה מהם - - -

עליזה לביא: למה עלית למרמרה?

עליזה לביא: כמה אנשים נפצעו בגללך?

עליזה לביא: את לא יודעת להשתמש בנשק.

יעקב מרגי: תנו לה לסיים.

יעקב מרגי: עליזה, תני לה לסיים, בבקשה.

חנין זועבי: אמירות של ליברמן, 'מי שנגדנו צריך להרים גרזן ולהוריד לו את הראש'.

יעקב מרגי: תודה.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אתה - - -

יעקב מרגי: יש לנו טלב אבו עראר אחרי זה ויש לנו עוד את משרד החינוך.

חנין זועבי: אין בתרבות הפלסטינית אולי אמירות כל כך ישירות יותר מאשר האמירות האלה, ויש לך תרבות בישראל, לא אמירות.

חנין זועבי: אל תחפשו אמירות, יש תרבות בישראל של מוות לערבים, יש לגיטימציה, לא צריכים - - -

ענת ברקו: אבל אף אחד לא - - -

מנחם אליעזר מוזס: אבל לא זורקים אבנים בבתי ספר יהודיים.

מנחם אליעזר מוזס: למה זורקים - - -

יעקב מרגי: למה אתה צועק, הרב מוזס?

מנחם אליעזר מוזס: די, זה כבר - - - מישהו זורק אבנים?

יעקב מרגי: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

מנחם אליעזר מוזס: סליחה.

<קריאה: בציניות אתה אומר לו?

יעקב מרגי: לא, ברצינות.

יעקב מרגי: הוא יצעק פעם שנייה, שלישית, הוא יוצא החוצה.

יעקב מרגי: אני אוציא אותו החוצה.

חנין זועבי: מה שיש למדינה הזאת יותר מאשר הספרים, יש לה צבא שרודף אחרי הנוער הפלסטיני, יש לה צבא שהורג - - -

נורית קורן: ממש לא.

נורית קורן: אין אמירות אטבח אל יאהוד, אנחנו לא שומעים - - -

יעקב מרגי: סליחה.

<קריאה: - - - מוות לערבים.

חנין זועבי: משפט סיכום.

יעקב מרגי: חנין, יש לי שאלה, תגידי, בסכינים שמצאנו כתוב צ', של צה"ל?

עליזה לביא: הסכינים המשוננות.

יעקב מרגי: כתוב צ'?

חנין זועבי: כמה הרוגים פלסטינים בשבועיים האחרונים?

מירב בן ארי: וכולם באו עם סכינים - - -

יעקב מרגי: תודה.

חנין זועבי: מעמידים אנשים למשפט שדה.

יעקב מרגי: תודה, חנין.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

חנין זועבי: צריכים לסיים את הגזל והכיבוש הישראלי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חנין זועבי, פעם ראשונה, פעם שנייה - - -

חנין זועבי: זהו הטרור המרכזי, כיבוש, הרג.

חנין זועבי: זה הוא הטרור המרכזי ועל זה מעמידים בבית הדין הבינלאומי בהאג, לא רק ישיבה בוועדת החינוך.

עליזה לביא: זה אומרת מי שהייתה על המרמרה - - -

יעקב מרגי: חנין, פעם שלישית.

חנין זועבי: רוצחים ילדים פלסטינים, צריך להעמיד לבית הדין בהאג.

מרדכי יוגב: הנה לך דוגמה לאלימות, חברת הכנסת האלימה.

יעקב מרגי: פעם שלישית.

יעקב מרגי: להוציא אותה בבקשה ואני לא מתנצל שאני מוציא אותה.

מרדכי יוגב: זה הסמל לאלימות.

מרדכי יוגב: חברת הכנסת חנין זועבי, האלימה והמחנכת לאלימות.

מסעוד גנאים: אתה, אתה - - - אישה ערבייה, אישה מוסלמית, אתה הגזען, אתה האלים.

חנין זועבי: רוצחים תינוקות, תינוקות של חמש שנים.

מסעוד גנאים: מוטי יוגב יגיד לה שהיא אלימה והוא שעמד לאישה ערבייה בשוק כדי למנוע ממנה ללכת למסגד.

חנין זועבי: לכו לעיסאוויה, לראות את התינוקות שפגעו בעין שלהם.

יעקב מרגי: נו כבר, להוציא אותה.

חנין זועבי: פוגעים ישר בראש, ישר בראש.

יעקב מרגי: להוציא אותה.

יעקב מרגי: אני אקרא ללינה?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

יעקב מרגי: להוציא אותה, בבקשה.

חנין זועבי: יש לי מַטְעֵן.

חנין זועבי: לא לקחתי את המטען.

מרדכי יוגב: בסוריה אין מטענים.

יעקב מרגי: מוטי, זה לא מוסיף לדיון כלום.

חנין זועבי: תלכו לעיסאוויה - - - אתם עושים מה

מרדכי יוגב: לכי לסוריה.

מרדכי יוגב: לכי לסוריה, תקבלי שם מַטְעֵן, בראש.

חנין זועבי: לא רוצה בכוח.

יעקב מרגי: אז לצאת.

חנין זועבי: לא בכוח.

חנין זועבי: אני אצא.

יעקב מרגי: אז תצאי.

מירב בן ארי: די, צאי כבר.

עליזה לביא: ואל תשימי לי מטענים מתחת לרגליים.

<קריאה: בסדר, תתרחקו ממנה, בסדר.

<קריאה: היא יוצאת.

<קריאה: היא יוצאת, זהו.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא מופתע מזה.

מנחם אליעזר מוזס: אף אחד לא מזדהה איתה?

<קריאה: יש פה טלוויזיה?

<קריאה: אני לא מבינה.

יעקב מרגי: זה בגלל הטלוויזיה.

יעקב מרגי: אני לא מופתע, במחשבה שנייה הייתי צריך לעשות את הדיון לא משודר, כי באמת המטרה שלנו - - - לצערי הרב אני עוד לא שמעתי מכל הדוברים פה זעזוע מדברי ההסתה, ניסו לעשות לינקג' או אנלוגיה, אין בעיה, זה לגיטימי, אבל זה חומר למחשבה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, יש לך ממש בדקות ספורות להתייחס.

יעקב מרגי: את לא יכולה להתייחס למה שקורה ברשות הפלסטינית, זה לא תפקיד שלך, אבל אנחנו שומעים שגם במזרח ירושלים משרד החינוך התנער מהאחריות שלו והוא מאפשר לרשות הפלסטינית להכניס תכנים וספרי לימוד.

יעקב מרגי: אני מבקש לדעת אם זה נכון.

<יפה ישר: אדוני היושב ראש.

<יפה ישר: אני מתייחסת לבתי הספר הרשמיים והמוכרים שאינם רשמיים במימון המדינה ובפיקוח המדינה שנמצאים במזרח העיר.

<יפה ישר: אני מדברת על 76 רשמיים, 96 מוכר שאינו רשמי ו - - -

יעקב מרגי: וכמה פועלים בלי רישיון במזרח ירושלים?

<יפה ישר: בסביבות 17-18 - - -

יעקב מרגי: ושם אין לנו מה לומר בכלל?

<יפה ישר: שם אלה מסגרות של הוואקף ושל אונר"א.

<יפה ישר: קודם כל יש לנו פיקוח על בתי הספר הללו, המפקחים, יחד עם הרשות, עובדים בצמוד, אין אישור לכניסת תכניות שלא מאושרות על ידי המשרד ועל ידי הרשות.

<יפה ישר: ספרי הלימוד נרכשים מדי שנה, יושבת לצדי גב' לארה מובאריכי מהרשות, הם נרכשים ועוברים ביקורת והורדה - - -

יעקב מרגי: גם הספרים של אונר"א עוברים ביקורת?

<יפה ישר: הספרים של אונר"א לא.

יעקב מרגי: תודה.

מנחם אליעזר מוזס: גם דפי הקשר לא עוברים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת טלב, יש לך שתי דקות.

טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב ראש.

טלב אבו עראר: בנוסף למה שנאמר כאן על ידי חבריי חברי הכנסת הערבים, אין לי ספק שאנחנו נמצאים בעיצומו של גל הסתה.

טלב אבו עראר: דיברו לגבי מערכת החינוך הפלסטינית, חברי הכנסת הערבים ענו בדיוק מה התשובה הנכונה לכך, למרות שאנחנו מגנים כל הסתה וכל אלימות וככה נמשיך.

טלב אבו עראר: מאבקנו, כערבים שחיים במדינת ישראל, מאבק לגיטימי לא אלים, אף פעם לא הטפנו לאלימות - - -

ענת ברקו: ממש לא אלים.

יעקב מרגי: ענת.

יעקב מרגי: אל תענה לה.

יעקב מרגי: בבקשה.

טלב אבו עראר: לא, אני שונה מאחרים.

טלב אבו עראר: אל תפריעי לי.

יעקב מרגי: בבקשה, אל תפריעי לו.

טלב אבו עראר: אבל אם נושא הבקשה לדיון הזה הייתה הסתה נגד הערבים במדינת ישראל אני לא חושב שהדיון היה מתקיים, לא כאן ולא בוועדה אחרת.

יעקב מרגי: תגיש הצעה אליי, תאמין לי, אנחנו יודעים להתמודד.

טלב אבו עראר: הגשנו בקשות, לא אליך, לאחרים, ולא נענו.

טלב אבו עראר: חברים, אנחנו חברי כנסת מהימין, שרים, גם ראש הממשלה מסית נגד אוכלוסייה שלמה, מכפיש את שמה, ואנחנו קוראים בפייסבוק, הרי ממשלת ישראל מטפלת בעניינים של הסתה איפה ואיפה, כל מי שכותב מילה בפייסבוק, אם הוא ערבי הוא נחקר, הוא נעצר, ואז עד תום ההליכים, מגישים נגדו כתב אישום, אבל אם הכותב - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, אתה ראית את הפוסט של חגי עמיר?

יעקב מרגי: זכה לתגובה מיידית.

טלב אבו עראר: בגלל שהוא - - -

יעקב מרגי: אני, כחסיד חופש הדיבור - - -

טלב אבו עראר: סליחה, אתה היושב ראש, תרשה לי.

טלב אבו עראר: בגלל שהוא מופנה נגד נשיא המדינה.

טלב אבו עראר: אם היה נגד בוא נגיד חבר הכנסת טלב אבו עראר לא היה נעצר.

יעקב מרגי: מקבל את ההבחנה.

יעקב מרגי: אוקיי.

טלב אבו עראר: אני אקריא לך בקצרה, 'מוות לערבים', לחסל, לרצוח, להרוג.

טלב אבו עראר: מישהי בשם אנה ארונוב, נדמה לי שהיא ממוצא רוסי, בפייסבוק שלה היא כותבת על ראאד סאלח, 'תורידו אותו, תחסלו אותו, כדור בראש'.

יעקב מרגי: זה לא מערכת חינוך, זה פייסבוק, זה טוקבקים.

טלב אבו עראר: אדוני, מה זה קשור?

טלב אבו עראר: זה הכול קשור.

יעקב מרגי: מערכת חינוך?

טלב אבו עראר: החינוך יוצא לרחוב, ברחוב - - -

יעקב מרגי: הנה אני אומר לך, אני מגנה, אפילו טוקבקיסט אלים אני מגנה.

טלב אבו עראר: שנייה, אני אביא לך דוגמה - - -

יעקב מרגי: אבל אני לא שמעתי גינוי פה על הסתה מוסדרת - - -

טלב אבו עראר: הנה, עכשיו אתה מפריע לי ואחר כך אין לך זמן.

יעקב מרגי: זה על חשבוני.

יעקב מרגי: אני לא שמעתי בדיון הזה מכל הדוברים של הרשימה המשותפת גינוי על הסתה שהיא מובנית בתוך מערכת החינוך - - -

טלב אבו עראר: אני נגד כל הסתה, נגד ערבים ונגד יהודים, נגד פלסטינים ונגד יהודים.

טלב אבו עראר: בריש גלי אני אומר את זה, נגד כל הסתה, אבל כשאתה מוצא - - - אני אביא לך דוגמה קלאסית, דוגמה לילדה בבאר שבע, בגלל שהיא ערבייה הוציאו אותה מהגן, זה לא הסתה?

טלב אבו עראר: מה זה?

טלב אבו עראר: איך אפשר להגדיר את זה?

טלב אבו עראר: ילדה בגן, מה העוול שעשתה?

יעקב מרגי: אני בוועדה הזו פתרתי בעיה של 70 בנות - - -

טלב אבו עראר: לא, על הדוגמה הזאת, אתה כיושב ראש ועדה.

יעקב מרגי: אני מוכן לקבל את התלונה, לבדוק אותה.

יעקב מרגי: אני לא יודע.

טלב אבו עראר: הוציאו אותה.

יעקב מרגי: תלוי למה.

יעקב מרגי: תגיש תלונה עם פרטים, אני אבדוק אותה.

טלב אבו עראר: בגלל שהיא ערבייה.

יעקב מרגי: לא, זה אתה אומר, בוא נלמד את זה.

טלב אבו עראר: ככה אמרו לה, 'בגלל שאנחנו מדינת היהודים אין לך מקום כאן', והוציאו אותה.

יעקב מרגי: תודה, טלב.

יעקב מרגי: אני מודה לך על הגינוי.

טלב אבו עראר: שנייה, דוגמה אחרונה, אלה שכותבים שמוחמד חזיר.

טלב אבו עראר: מוחמד נביא.

טלב אבו עראר: אנחנו כמוסלמים מאמינים בכל הנביאים ללא הבדל - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, בספר אזרחות או ספר מקרא - - -

טלב אבו עראר: אני רוצה לסיים רק במשפט אחד.

טלב אבו עראר: נעליו של מוחמד יותר מכובדות מפניו של הכותב.

טלב אבו עראר: אתה שומע?

טלב אבו עראר: בדיוק כך, תודה רבה.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים, ממש בקצרה.

<עדן סניור: אני אעשה את זה קצר, יהודייה, ישראלית, ממושב נורדייה, בכיתה י"ב, לומדת במגמות ערבית ותקשורת, אני נציגה במועצת התלמידים הארצית, החינוך ההתיישבותי, ראש צוות הסברה ישראלית ונמצאת איתי גם ליאל זינו.

<עדן סניור: יש הסתה, יש הסתה בבתים, הסתה באמצעי התקשורת, שזה כבר עניין בפני עצמו, ויש גם הסתה במערכת החינוך.

<עדן סניור: הסתה ממושכת, הזרקת אידיאולוגיה בצורה ידידותית וסמויה, ממש כמו מחט תת עורית, בצורה שלא מאפשרת לילדים לקלוט, להבין שיש פה שהוא לא בסדר.

<עדן סניור: זה פשוט לא בסדר וזה נורא.

<עדן סניור: זאת אומרת שהם מחונכים במערכת שאין לה שאיפה חד משמעית לשלום והכרה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: תנסי להביע גם את דעתך, איך את רואה בתוך מערכת החינוך שלנו - - -

<עדן סניור: אני אגיד.

<עדן סניור: מערכת החינוך הפלסטינית צריכה להימנע מהכנסת מוטיבים שעלולים להשפיע לרעה על תהליך ההתפייסות וזה קצת אירוני, כי ערכים שבאים לידי ביטוי ברמה גבוהה הם ערכים כמו ג'יהאד ומוות של קדושים באמצעות הקרבה עצמית או במילים אחרות איסתישהאד, שזו עבודת השהידים.

<עדן סניור: לי באופן אישי באמת לא ברור איך מצפים שהמצב ישתנה אם ערכים כמו אלה מועברים כחלק מתכנית הלימודים.

<עדן סניור: אי אפשר בכלל להשוות בין מערכת החינוך הישראלית למערכת החינוך הפלסטינית מהסיבה הפשוטה, שזה פשוט לא באותה המשוואה.

<עדן סניור: בשעה שספרי לימוד ישראליים מחנכים לתרבות של שלום, דמוקרטיה וקבלת האחר, ספרי הלימוד הפלסטינים, על פי חוקרים מקצועיים, אני לא אומרת את זה מעצמי, רוויים בהסתה, דה לגיטימציה של מדינת ישראל וחינוך להמשך העימות עם ישראל ואי הכרה בקיומה.

יעקב מרגי: נימה אופטימית ותסיימי.

<עדן סניור: ברגע שרק צד אחד מעודד שלום, השלום לא אפשרי.

<עדן סניור: הכול מתחיל בגיל צעיר, המפתח הוא בחינוך ובחינוך נכון, לא חינוך לאיסתישהאד.

<עדן סניור: אנחנו בתור נוער יכולים לעשות מאמצים ולקיים מפגשים ודיונים עם נוער - - -

יעקב מרגי: ואתם עושים?

<עדן סניור: הנושא השנתי שלנו זה חיבור בין שונים, אנחנו פועלים לזה, אבל אנחנו צריכים הכרה בנו, אנחנו צריכים הכרה במדינה יהודית ששוחרת שלום ולא הולכת לשום מקום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוטי יוגב, בבקשה.

מרדכי יוגב: תודה ליושב ראש, ליוזמות ולכל מי שהציג.

מרדכי יוגב: הדברים הם באמת מזעזעים והם בא-סימטריה, לצערנו, אני אומר את זה בצער רב, בין חינוך לחיים גם לשכנינו, גם לכל מי שחי איתנו, גם לאלה שמסביבנו, לבין חינוך, לצערנו, למוות או להרג.

מרדכי יוגב: גם בחינוך הפורמלי, גם בחינוך הלא פורמלי.

מרדכי יוגב: ואין גינוי.

מרדכי יוגב: כולנו גינינו את הרצח בדומא, נדמה ליש-99.

מרדכי יוגב: 9% מהאוכלוסייה הישראלית גינתה את הרצח הנורא בדומא, גם כך רציחות אחרות, לבין לצערנו אי גינוי.

מרדכי יוגב: ולא יתקבל שום סיפור על כיבוש, כי אם הסטטוס קוו, ניקח אותו אחורה לשנת 60 או 67 לספירה, היה פה רק בית המקדש השני של היהודים ורק 600 שנה אחרי זה קם מסגד ראשון של ערבים, אז אני לא רוצה להיכנס לסיפור הזה.

מרדכי יוגב: אני רוצה להיכנס לסיפור החינוך.

מרדכי יוגב: ועוד דבר, ביקשת ערכים.

מרדכי יוגב: אצלנו יעקב שנאלץ להיתקל באויב, וירא יעקב מאוד ויצר לו, שמא יהרוג, שמא ייהרג.

מרדכי יוגב: אין לנו רצון כזה, אנחנו לא יוצאים למלחמה בשביל להרוג, הקם להורגך השכם להורגו זו האופציה האחרונה.

מרדכי יוגב: רצוננו בחיים.

מרדכי יוגב: המציאות היא מציאות לא פשוטה.

מרדכי יוגב: עד מקום שידינו מגעת, במקומות שהם בריבונותנו, אני סבור שכן צריך שבפעם הבאה יוצג כאן על ידי משרד החינוך, כי להערכתי ולהבנתי את המציאות, ערבי בבית צפאפה לומד 'אני ערבי גאה', כמו שהציג פה המנהל מבית חנינא, ואני מעריך את הצגתו, 'אני ערבי גאה', לומד את תורתו, הכול בסדר, אני שכן של יהודים ואנחנו נחיה פה ביחד כנראה לאורך ימים ושנים וזה בסדר גמור, ואנחנו - - -

יעקב מרגי: בנימה אופטימית זו אני מעביר את רשות הדיבור - - -

מרדכי יוגב: בנימה אופטימית ניכנס דווקא ללב הבעיה, אנחנו כולנו מאמינים בדברי הנביאים, כי ביתי בית תפילה ייקרא לכל העמים.

יעקב מרגי: לכל העמים, תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי ואחרון הדוברים יוסי וסרמן.

ענת ברקו: אבל אמרת לי שאתה תיתן לי.

יעקב מרגי: אתן לך במגבלות הזמן, כי 11:10 וכבר גוערים בנו ואני עובר על התקנון.

ענת ברקו: אני צריכה דקה.

איתן ברושי: מה שברור שמהדיון הזה לא הפכנו, חברי הכנסת, לדוגמה למה שמתכוונים שיקרה אחרי הדיון.

איתן ברושי: מה שלא פשוט פה, אני לא יודע איך אנחנו מצפים מאחרים.

איתן ברושי: יושבים פה אנשי חינוך ואני חבר בוועדת החינוך של הכנסת, מעבר לכל מה שנאמר, ואני אגיד משפט אחד ולא פעם אמרתי אותו גם בהקשר אחר, אני לא מציע למערכת החינוך לקחת על עצמה את כל המשימות של החברה הישראלית.

איתן ברושי: השאלה פה היא לא חינוכית, היא קודם כל מדינית, והשאלה היא לא רק מה יגידו בבית הספר, אלא גם מה יגידו אחרי בית הספר.

איתן ברושי: כל מה שנאמר אני מקבל ולא אוסיף מילים ואני ידוע בדעות, אני חושב, מאוזנות,אבל קודם כל צריך לסיים את הסכסוך וקודם כל צריך להגיע להבנה ארוכת טווח.

איתן ברושי: אי אפשר להטיל על המורים את מה שלא אומרים למדינאים ולמנהיגים ולכן הבעיה היא מנהיגות, הבעיה היא בעיה פוליטית, בעיה מדינית, ביטחונית.

איתן ברושי: כמו שלא יפתרו את האלימות בכוח, לא יפתרו את החינוך בצווים.

איתן ברושי: לכן נדרשת פה מערכת כוללת שבסופו של דבר יהיה פה הסדר ותהיה כאן מערכת חינוך עם הדדיות ויהיו כאן יחסי שכנות.

איתן ברושי: בלי יחסי שכנות אל תטילו את האחריות רק על בית הספר.

איתן ברושי: לכן אני קורא ליושב ראש הוועדה להעביר מכאן את המסר לדיון רחב יותר, והתכלית היא הסדר מדיני וחתירה להסדר קבע.

יעקב מרגי: ועדת חוץ וביטחון.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת מוזס, יש לך דקה בדיוק.

מנחם אליעזר מוזס: ממש דקה.

מנחם אליעזר מוזס: 175 בתי ספר מתוקצבים על ידי משרד החינוך במזרח ירושלים.

מנחם אליעזר מוזס: כשהייתי סגן שר החינוך בית המשפט חייב את משרד החינוך והאוצר לרכוש מגרשים פרטיים להקים 600 כיתות לתלמידים האלה שלומדים את הנכבה במרכזה ואני רק רוצה לציין לכם מה שיש לי.

מנחם אליעזר מוזס: דפי קשר, לא בספרים שהם עוברים על זה, רק דפי הקשר, שולחים את זה הביתה, הם ממש מזוויעים.

מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש שהיושב ראש ידרוש להביא לכאן דפי קשר, השטירמר הנאצי יכול עוד ללמוד מזה.

מנחם אליעזר מוזס: רבותיי, אתם צריכים להבין, עובדה, לא הייתי מציע לך, אדוני היושב ראש, שתבוא איתי להר הזיתים או ליד בית ספר של א-טור כי בטוח נקבל כמה אבנים, מחודדות.

מנחם אליעזר מוזס: מה הפתרון?

מנחם אליעזר מוזס: אמרו שהם ילמדו עד ארבע, אבל עד ארבע מוסיפים עוד רעל ועוד רעל, מה זה נותן לנו?

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו צריכים, חוץ מדפי הלימוד - - - אני רק רוצה דוגמה אחת, מה זה אומר ששני ילדים בכיתה ו' הולכים, שואל הילד הערבי את היהודי 'מאיפה אתה?', הוא אומר 'מוורשה.

מנחם אליעזר מוזס: מאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: 'מעכו', 'מאיפה אתה?' 'מבודפשט', 'מאיפה אתה?' 'מחיפה',' מאיפה אתה?

מנחם אליעזר מוזס: ' מה המסקנה של הילד?

מנחם אליעזר מוזס: הוא שואל אותו 'אז למה אתה יושב על אדמתי?

מנחם אליעזר מוזס: למה אתה יושב על אדמת הוריי?

מנחם אליעזר מוזס: ' מה זה?

מנחם אליעזר מוזס: זה לא הסתה?

מנחם אליעזר מוזס: מה זה בדיוק?

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יעקב מרגי: יוסי וסרמן.

יעקב מרגי: כמעט אמרתי לך חבר הכנסת יוסי וסרמן.

<יוסי וסרמן: לא, אני עוסק בחינוך ולא בפוליטיקה.

<יוסי וסרמן: אני וחבריי בהסתדרות המורים, אנחנו רואים את חובתנו לחנך את הילדים לאהבה, לאחווה, לשלום, וארגון המורים העולמי, בכינוסו האחרון ביולי השנה, החליט לשלוח לכאן ועדה בלתי תלויה שתבחן את ספרי הלימוד של שני הצדדים, זה על פי דרישתנו, היות שאנחנו טענו וטוענים שישנה הסתה חמורה מאוד בספרי הלימוד, ואני קורא גם לחברים הערבים, אותו יושב ראש ארגון שראינו כאן במצגת, שישתף פעולה איתנו.

<יוסי וסרמן: אנחנו חייבים ומחויבים ליצור דור אחר של ילדים שיהיו אזרחים שיוכלו לחיות כאן בשלום ואנחנו חייבים אופטימיות לדור הצעיר של הנוער והילדים.

יעקב מרגי: ענת ברקו, משפט הבהרה ואני רוצה לסכם.

ענת ברקו: תקציבי אונר"א מנוצלים, ואני מצטערת שלא הספקנו לשמוע את דוד בדין, להסתה במימון של מדינות אירופה וארצות הברית ומהווים ממשלת צללים של אבו מאזן, שלא לדבר על מה שקורה בעזה.

ענת ברקו: גיוס ילדים ליד בתי ספר, כמו סוחרי סמים, אני נתקלתי בילדים שגויסו ליד בתי ספר, בדיוק כפי שסוחרי סמים מגייסים ילדים למכור וגם כדי להשתמש בהם לגייס ילדים אחרים.

ענת ברקו: הזכירו כאן את השייח' קרדאווי, האמיר של האחים המוסלמים, כדוגמה ומופת לאהבת יהודים.

ענת ברקו: זה אותו שייח' שנותן את הפתוות ומלבין את כל תופעת האיסתישהאד, בעיקר את טרור המתאבדים.

ענת ברקו: הילרי קלינטון הציגה את ספרי הילדים הפלסטינים בקונגרס.

ענת ברקו: כדאי למשרד החוץ להשתמש בזה, היא פרשה את הספרים והיא הראתה שככה אי אפשר לעשות שלום.

ענת ברקו: ילדי הגן רוקדים כשידיהם צבועות בדם יהודים וזה בעצם הריקוד המסורתי וטקס הקבלה לגני הילדים.

ענת ברקו: זה חבל, הם קורבנות של החינוך שלהם.

יעקב מרגי: סיכום.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למציגים פה את המצגת, את החומרים, ולחברי הכנסת המציעים לקיים את הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה ראתה בחומרה ובדאגה את ההסתה המובנית בתוך מערכת החינוך של הרשות הפלסטינית המוצגת בערוץ הרשמי של הרשות הפלסטיני.

יעקב מרגי: בחינוך הרשמי במזרח ירושלים יש צנזורה על ספרי הלימוד הפלסטינים, כבר עשרות שנים, אך בחינוך המוכר שאינו רשמי במזרח ירושלים לא הייתה צנזורה עד שוועדת החינוך דרשה זאת ב-2010 ועכשיו כן מתקיים, אני מקווה.

יעקב מרגי: עדיין יש חוקרים בארגונים שטוענים שהצנזורה לא מספיק טובה, גם ראינו עדויות מהספרים שמודפסים על ידי אונר"א, בפגישה מקדימה שהייתה אצלי.

יעקב מרגי: אני אומר ככה, בדברי הסיכום, מי שמנסה להגן על הסתה ועל חינוך לשנאה מצהיר בצורה חד משמעית שהוא לא רוצה שום הסדר, חוץ ממחיקת ישראל והיהודים מהאזור ומהמדינה בכלל.

יעקב מרגי: אנחנו, אלה שמפעמת בנו התקווה לעתיד ורוד יותר כאן באזורנו, זה אמנם מחליש אותנו, אבל אנחנו ממאנים להרפות ונמשיך להיאבק בעד השלום.

יעקב מרגי: ההסתה כופה על העם הפלסטיני סבל, כאב, שכול, עוני ובערות.

יעקב מרגי: אנחנו מצד שני ניאבק ובמאבקנו זה נביא גם תקווה לילדי ישראל לחינוך לשלום ולסובלנות ועל ידי זה גם ננסה להצליח לגייס את כוחות החושך ולהביא גם טובה וברכה על אותם ילדים ברשות הפלסטינית ששבויים בידי הנהגה קיצונית ועסקנים שמביאים הסתה ומובילים להרג ודם.

יעקב מרגי: משרד החינוך, הוועדה קוראת להגברת הפיקוח במערכת החינוך במזרח ירושלים ובמגזר הערבי בכלל.

יעקב מרגי: ההערכה שלי שזה גולש גם למקומות אחרים במערכת החינוך שם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להגביר את הפיקוח במערכת החינוך, למניעת זליגת חומרים שיש בהם הסתה וחינוך להרג ולהתאבדות ולשנאת יהודים.

יעקב מרגי: תודה רבה, אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: מסתמא נידרש לסוגיה הזו בפעמים נוספות בהמשך.