ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 72, 2015-10-26 11:00

אלי אלאלוף: וילמה מתרגשת ואני חושב שכולנו מתרגשים.

אלי אלאלוף: באמת, וילמה, קשה להיפרד ממך וזה עוד נופל על מישהו חדש שעוד לא הבין את גודל התרומה האדירה של וילמה למערכת הציבורית, למדינה, לכנסת ובוודאי לוועדה שלנו, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: ניסינו לפתוח במשהו וכל הזמן רצינו עוד להוסיף ועוד להוסיף ומאחר ורציתי לתת גם את רשות הדיבור לאחרים, אני אשתדל להיות קצר.

אלי אלאלוף: להגיד לכם איזה מזל יש לי שאני כחבר כנסת חדש וגם יושב-ראש ועדה אדירה, לבוא למקום שהנעליים – למרות המידות שלנו שהן שונות, חיים ואני; הן ענקיות לעומת מספר 43 שלי – אבל ההדרכה, הליווי והלימוד שוילמה העבירה לי, זה פשוט לא יאומן.

אלי אלאלוף: שיהיה ברור שהפשלות הן עלי, כל ההצלחות של הוועדה ממשיכות להיות של וילמה.

אלי אלאלוף: כשאתן לכם את רשות הדיבור, לכל אחד מכם, אני אומר כמה מלים.

אלי אלאלוף: החלק המאוד מעניין שגיליתי אצל וילמה, כאחד שגם כן היה בשירות הציבורי כמעט חמישים שנים, זה שוילמה כל דבר עושה.

אלי אלאלוף: אין פרט קטן ואין דבר גדול אלא עם הכול צריך להתמודד אבל עם רגש, במקצועיות, עם ידע אדיר.

אלי אלאלוף: ב-180 ומשהו חוקים שחיים העביר, היא יכולה לזכור כל סעיף וסעיף וכל חוק שהעברת.

אלי אלאלוף: תדע שזאת הזדמנות אדירה וזאת יכולת אדירה.

אלי אלאלוף: באמת, תענוג אחד גדול.

אלי אלאלוף: למדתי ממנה שהכנסת ללא העובדים המסורים שלה כמעט ולא קיימת.

אלי אלאלוף: לצערי הציבור לא יודע את זה, את העבודה האדירה של עובדי הכנסת.

אלי אלאלוף: התקשורת לא מתעניינת בהם, לא מביאה לידיעת הציבור את התרומה האדירה שלהם ואת זה שהם באמת מחזיקים את הדמוקרטיה, את הכלי המרכזי של הדמוקרטיה, בצניעות, ביעילות ובמקצועיות אדירה.

אלי אלאלוף: באמת, וילמה היא אב טיפוס, אם מותר לי להגיד, של עובדת מדינה, שביושר אינטלקטואלי אישי ועם הרגישות הנדרשת, מעבירה את כל התפקידים או עוזרת לכל התפקידים שכל אחד מאתנו חברי הכנסת מבצע.

אלי אלאלוף: אני גם רוצה לציין שוילמה היא לא עובדת לבד אלא היא עובדת עם צוות אדיר, אם אלה עובדי הלשכה שלה, צוות הניהול של הוועדה, עם הלשכה המשפטית שבעזרתה אני מגלה את היכולות האדירות שלהם, וגם עם מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

אלי אלאלוף: לא יודע באיזה קסם היא מצליחה להוציא מהם כל דוח וכל נתון שאנחנו זקוקים לו כדי להיות מעודכנים בוועדה שהיא כל כך חשובה.

אלי אלאלוף: נכון שהוועדה בפני עצמה היא אדירה.

אלי אלאלוף: יש לה יכולת להשפיע על חיי החברה, ותרשו לי מילה אחת על חיי החברה החלשה שבתוכנו, ולכן הרגישות האישית שלה ושל הצוות תורמת רבות לתיקון מצב שלא יסתיים לעולם, ושלא יהיו אשליות, כי תמיד נצטרך להתמודד עם החלק החלש של החברה הישראלית על כל גווניו.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות למשפחה, ליעקב ולילדים הנפלאים שאני מגלה אותם אבל תראו איזה יופי.

אלי אלאלוף: תראו איזו רצינות.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות לכם על שאפשרתם לה לבוא ב-7:00 בבוקר כאשר בעיקר עבודה, עבודה, עבודה ועוד ב-9:00-10:00 מקבלים סמס על מחר בבוקר ואל תשכח את זה ותוסיף את זה וכולי, ואז מי שלא מתכונן טוב לעבוד עד 12:00 בלילה, הוא פחות מוצלח בעיני וילמה ולכן אנחנו חייבים לה.

אלי אלאלוף: תרשו לי להעביר את רשות הדיבור לשר חיים כץ.

חיים כץ: תודה.

חיים כץ: מאחר ואני לא נואם גדול, אני אקריא לך את מה שהתרחש ב-8 בדצמבר 2014 מעל דוכן הכנסת.

חיים כץ: אני אקריא לך את הפרוטוקול ותראו מה נאמר אז כאשר היה נדמה לנו שאת הולכת.

חיים כץ: זה היה בהצעת חוק מספר 177, ומאז עלינו ל-180 חוקים.

חיים כץ: "אני רוצה להודות בפעם האחרונה מבחינתי מעל במה זאת למנהלת הוועדה המיתולוגית וילמה מאור שמסיימת את תפקידה לאחר למעלה מעשור כמנהלת ועדת העבודה והרווחה וכ-42 שנות עבודה בכנסת".

חיים כץ: היו שם מחיאות כפיים אדירות.

חיים כץ: כאן אנחנו לא שומעים כלום.

חיים כץ: (מחיאות כפיים.

חיים כץ: ) אני על הדוכן אומר: חבר'ה, לא מוחאים כפיים בכנסת.

אלי אלאלוף: או בוועדה.

חיים כץ: "אורי מקלב: לא מוחאים כפיים.

חיים כץ: אנחנו מוחאים לה מהלב, מכל הלב, ברכות מכל הלב.

חיים כץ: מיקי לוי: וילמה זה משהו מיוחד.

חיים כץ: אורי מקלב: נכון, נכון.

חיים כץ: זה בא ספונטני, לא תכננו, הכול הגיע".

חיים כץ: רשות הדיבור חזרה אלי ואני אמרתי לה: "וילמה, שהמקצועיות והמסירות והאדיבות הוא שמה השני, היא חלומו של כל יושב-ראש ועדה.

חיים כץ: לא בכדי שמה הולך לפניה.

חיים כץ: וילמה יקרה, היה לי העונג והכבוד לעבוד במחיצתך ואני מודה לך על השעות הארוכות, על הסבלנות הבלתי נגמרת, החיוך, האכפתיות האין סופית" וכל זה נאמר מהלב.

חיים כץ: עמדתי על הדוכן וזה זרם לי.

חיים כץ: היא אמרה לי: "גם תרנגול עיוור מוצא פעם גרגר".

חיים כץ: "המסירות, המקצועיות הבלתי רגילה והמעלה הגדולה ביותר שיש לך ואין אותה להרבה אנשים, אין להרבה אנשים את המעלה הזאת, בת אדם.

חיים כץ: אין הרבה בני אדם.

חיים כץ: יש הרבה אנשים.

חיים כץ: בן אדם זאת סגולה מיוחדת, שלא הרבה נחונו בה, מעלה שלא הרבה אנשים זוכים להיות בה.

חיים כץ: את זכית.

חיים כץ: בת אדם.

חיים כץ: ביידיש קוראים לזה מענטש.

חיים כץ: "חבל לך על הזמן, עשינו ביחד דברים גדולים והובלנו תהליכים משמעותיים שבאים לידי ביטוי בין היתר בכך שוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בניהולך נבחרה לשיאנית החקיקה של הכנסת בשנה או בקדנציה השנייה ברציפות ובחוק הזה, החוק שהעברנו מספר 177, נגענו בכל החוליות החלשות במדינת ישראל.

חיים כץ: 177 בקדנציה הזאת?

חיים כץ: "אורי מקלב: 177?

חיים כץ: "חיים כץ: 50 בקדנציה הזאת.

חיים כץ: נגענו בכל האוכלוסיות החלשות, ילדים בסיכון, אלמנות, אלמנים, זקנים, עובדים, חולים.

חיים כץ: במה לא נגענו?

חיים כץ: בכל מה שהיינו מוכנים לוותר והיינו אומרים שלא יהיה במדינת ישראל.

חיים כץ: היינו רוצים חברה יותר בריאה, יותר חזקה, אבל מה לעשות, אנחנו לא מקבלים את מה שאנחנו רוצים.

חיים כץ: ואת, אין ספק, אני לא נכנס לתקנות, אני לא רוצה שחברי אבישי יתרגז על התקנות – דרך אגב, עשינו למעלה מאלף דיונים – ואני לא רוצה שנתרגז על התקנות.

חיים כץ: אין ספק שהיה לך חלק חשוב מאוד ובלתי מבוטל בהישגים הרבים להם אחראית הוועדה הזאת לטובת רווחת כלל אזרחי ישראל ואנחנו חבים לך את תודתם".

חיים כץ: מי שיגיע אחריך – ענת – יידרש להיכנס לנעליים גדולות מאוד.

חיים כץ: זאת לא רק קלישאה.

חיים כץ: הרבה לב, הרבה סבלנות, הרבה הקשבה.

חיים כץ: וילמה, אני מאחל לך בשמי ובשם הצוות הצלחה רבה ופרישה מהנה.

חיים כץ: אני רוצה להגיד לך שאשרי המקום שיש לו עובדים כמוך.

חיים כץ: תודה רבה לך על מה שנתת.

חיים כץ: בטוח עכשיו תסעי עם משפחתך, תעשי הרבה קעקועים.

אלי אלאלוף: כאלה שניתן למחוק.

חיים כץ: על כל נסיעה מיוחדת, קעקוע.

חיים כץ: בכל זאת תעשי הרבה קעקועים, תבלי, תהני, מגיע לך.

חיים כץ: עבדת קשה ומגיע לך.

חיים כץ: תודה רבה על כל שנות העבודה שלך.

חיים כץ: תודה רבה על מה שעשית בוועדה.

חיים כץ: תודה רבה ממני ותודה רבה מחברי הוועדה.

חיים כץ: תודה רבה לך, וילמה.

אלי אלאלוף: יושב-ראש האופוזיציה, שר הרווחה הקודם, יצחק הרצוג, ברוך הבא.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שאף פעם לא הייתה נוכחות כל כך רצינית של חברי כנסת.

אלי אלאלוף: אדוני יושב-ראש הכנסת, בבקשה.

יולי יואל אדלשטיין: תודה.

יולי יואל אדלשטיין: אדוני יושב-ראש הוועדה, השר, ראש האופוזיציה, כל הנוכחים.

יולי יואל אדלשטיין: אני קודם כל יכול להעיד שראש האופוזיציה, היינו עכשיו בדיון חשוב באחת הוועדות והוא ישב על הקוצים שם כל הזמן ושאל כל הזמן מתי נלך לוילמה.

יולי יואל אדלשטיין: אני בוועדה הלא נכונה, כמו שכבר צחקתי.

יולי יואל אדלשטיין: כל פעם אני מסתכל על וילמה ונזכר בימים בהם היינו קבוצה של פעילים עם ברק בעיניים ואנרגיות, וגם לפעמים אפילו רוח אנטי ממסדית, כאשר לימים היינו מגיעים לוועדת העלייה והקליטה, אז עוד לא התפוצות, בראשותה של נעמי.

יולי יואל אדלשטיין: אבל - - - היינו חלק מן המערכת, על מנת להיאבק על התנאים של העולים ועל כל תהליכי הקליטה.

יולי יואל אדלשטיין: זאת האסוציאציה שלי אתך.

יולי יואל אדלשטיין: תמיד היית שם.

יולי יואל אדלשטיין: בדרך שהיית שם וגם ולאחר מכן גם בוועדה הזאת, כאילו בשקט אבל נתת מענה לכולם, תוך ניהול מאחורי הקלעים ותמיד תוך כבוד ליושב-ראש הוועדה וליושבת-ראש הוועדה.

יולי יואל אדלשטיין: ידענו גם מי הגורם המקצועי שמבשל את הדברים, מאפשר לדברים לקרות ונותן מענה.

יולי יואל אדלשטיין: אני פשוט עומד כאן לאו דווקא כיושב-ראש הכנסת שבא להיפרד אלא גם כבן אדם שראה - והיה גם בצד השני כמו הרבה אנשים בחדר הזה – מה עשית במהלך הקריירה שלך כאן בבניין הזה למען אנשים שבשלב זה או אחר היו נזקקים או יותר חלשים או לא קיבלו מענה או לא הייתה להם גישה לחלונות הגבוהים, וכך אני אזכור אותך תמיד.

יולי יואל אדלשטיין: יש לך באמת הרבה חיים לפניך.

יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להצטרף לחברי הטוב חיים כץ ולאחל לך הרבה קעקועים כפי שהוא אמר בצחוק, אבל הרבה טיולים אני כן מאחל לך עם משפחתך ועם החברים והחברות.

יולי יואל אדלשטיין: באמת, גם ליהנות מן החיים מותר ואין בזה שום דבר פסול.

יולי יואל אדלשטיין: עשית מספיק בשביל שתגידי לעצמך – מגיע לי גם קצת ליהנות ולנוח.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה על הכול.

אלי אלאלוף: מנכ"ל הכנסת, אמרו לי שאתה אחראי על העובדים.

חיים כץ: עד שהוא יקלוט עובדת כזאת, ייקח לו קצת זמן.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני לא מסכים.

אלי אלאלוף: יש ממשיכים.

חיים כץ: נכון, יש טובות, אבל.

אלי אלאלוף: אני חייב להגיד שוילמה שמחה כשהוא בוחר טובים ועד עכשיו לא שמעתי ביקורת על כך.

אלי אלאלוף: מזכירת הכנסת, ירדנה מלר, בבקשה.

ירדנה מלר-הורוביץ: וילמה יקרה, פרידה מעובדת אחרי למעלה מ-40 שנים היא לא דבר של מה בכך.

ירדנה מלר-הורוביץ: את בעצם הפכת לחלק אינטגרלי מאתנו וממסדרונות הכנסת.

ירדנה מלר-הורוביץ: כל דבר שעשית, נעשה במסירות רבה - - - ולמען העובדים.

ירדנה מלר-הורוביץ: חיים, זה כנראה המכנה המשותף, למען העובדים.

<וילמה מאור: באמת התייעצתי.

חיים כץ: הנה, עכשיו היא מגלה את כל הסודות.

ירדנה מלר-הורוביץ: > תמיד העובדים והעובדים היו לנגד עיניך, תכונה שבאה לידי ביטוי גם ביחס הנהדר שלך לצוות העובדים והאצלת הסמכויות, הקידום שלהם והערכה רבה.

ירדנה מלר-הורוביץ: ראש גדול, טובה לעובדות ולעובדים ותמיד היה ברור שיש על מי לסמוך.

ירדנה מלר-הורוביץ: אם מישהו מהנוכחים כאן רוצה לבדוק בדברי הכנסת, הרי לא אחת כינו אותך וילמה המיתולוגית ולא בכדי.

ירדנה מלר-הורוביץ: הכול עשית ביסודיות.

חיים כץ: ירדנה, זה לא שלי?

חיים כץ: זה שלי.

ירדנה מלר-הורוביץ: > זה שלך.

אלי אלאלוף: כל מה שהוא עושה, זה מיתולוגי.

ירדנה מלר-הורוביץ: > אני מביאה דברים בשם אומרם.

ירדנה מלר-הורוביץ: כמו בעבודה, גם בחיים הפרטיים, הכול ביסודיות.

ירדנה מלר-הורוביץ: הפלגת למקומות רחוקים אחרים ונראה שעכשיו יהיה לך זמן להגשים חלומות, לבקר במקומות שעוד לא הספקת.

ירדנה מלר-הורוביץ: יש כאלה?

<וילמה מאור: יעקב מוצא.

ירדנה מלר-הורוביץ: > וילמה, את יוצאת לדרך חדשה ונהדרת.

ירדנה מלר-הורוביץ: אנחנו מאחלים לך שתמשיכי ליהנות, לטייל.

ירדנה מלר-הורוביץ: אני חובבת ספורט ואחת מגיבורות הילדות שלי, הנערות שלי, בספורט הייתה אצנית שחורה אמריקאית שקראו לה וילמה רודולף.

ירדנה מלר-הורוביץ: תמיד וילמה מצטלב לי עם וילמה רודולף.

ירדנה מלר-הורוביץ: וילמה רודולף הייתה אצנית, היא זכתה בשלוש מדליות זהב אולימפיות.

חיים כץ: אבל למרחקים קצרים, אבל היא רצה למרחקים ארוכים.

ירדנה מלר-הורוביץ: > זהו.

ירדנה מלר-הורוביץ: את המרחקים הארוכים וילמה גם ידעה לעשות לספרינטים ואת התוצאות ראינו במליאה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מהאיילה ההיא אליך שדילגת על משוכות, וציינו את זה כאן, איך עשית את זה במקצועיות בוועדה.

ירדנה מלר-הורוביץ: מבחינתנו קיבלת מדליית זהב אולימפית שלך.

ירדנה מלר-הורוביץ: וילמה, אני חישבתי את השם שלך בגימטרייה ואני מצאתי ש-וילמה הוא עשר.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: בשם הוותיקים, נעמי בלומנטל.

נעמי בלומנטל: צהרים טובים.

נעמי בלומנטל: זאת באמת זכות גדולה לברך את וילמה לצערי על הפרישה שלה אבל באמת יש בוילמה משהו מאוד מאוד ייחודי ואני חושבת שכל אלה שעבדו אתה יודעים זאת.

נעמי בלומנטל: עלה בדעתי עכשיו רעיון שאולי לא תפרשי אלא תתני קורסים למנהלי ועדות, משום שהדרך של וילמה, הייחוד שלה היה בזה שמעבר לחכמה שלה, לאישיות שדיברו בה רבות, המיוחד היה שהיא עמדה מולך, נגיד אני כיושבת-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ואתה חושב על איזשהו רעיון, אולי תהיה עכשיו ישיבה, יש איזה קושי מסוים שמצטייר, ואז וילמה אומרת: את יודעת, תחשבי עוד פעם, אני מציעה שאולי נעלה את זה יותר מאוחר כי עכשיו זה רק צץ וצריך לעבד את זה.

נעמי בלומנטל: זאת אומרת, היא מנהלת ועדה שלא היססה, הייתי אומרת באומץ, לעמוד מול חבר כנסת שהוא גם יושב-ראש ועדה ולומר: רגע, אולי כאן תחשבי עוד פעם או תראי.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר שאני מדברת גם בשם עמנואל זיסמן זכרונו לברכה שהייתה לי הזכות להיפגש אתו ולשמוע מעט ממנו גם על וילמה, וכך גם בשם מרים גלזר תעסה שהייתה יושבת-ראש הוועדה.

נעמי בלומנטל: וילמה, כפי שאני מבינה, אנחנו היינו יחד כחמש-שש שנים אבל וילמה הייתה בוועדת העלייה והקליטה 18 שנים.

נעמי בלומנטל: חיים כץ, אני רוצה להגיד לך, כבוד השר, שכשהיא עברה לוועדת העבודה והרווחה הרגשתי בגידה מסוימת, כי היא שלנו, היא של העלייה, של הקליטה, של העולים מאתיופיה, מרוסיה וכולי במשך כל השנים האלה.

נעמי בלומנטל: בכל אופן, וילמה, זה פשוט היה נהדר.

נעמי בלומנטל: אנחנו שומרות על קשר כל הזמן.

נעמי בלומנטל: יש גם אנשים מהוועדה שהיו בזמן שלי ואני רוצה לאחל גם לכם שתיהנו מוילמה כפי שאנחנו נהנינו ממנה ויותר.

נעמי בלומנטל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ירדנה.

נעמי בלומנטל: תודה רבה ושיהיה לכם, גם לחברי הכנסת, גם לעובדי הכנסת, משמר הכנסת והסדרנים כולם, הרבה הרבה טוב ושנזכה לימים טובים ונהדרים עם וילמה, וכאילו שהיא לא הלכה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: מניסיון אישי אני מציע לכם לא לחלום שהיא יצאה לפנסיה.

אלי אלאלוף: גם אני חשבתי שאני יוצא לפנסיה, אבל לאור הווירוס שאני רואה אצלה, כולנו זקוקים לו, אני לא אופתע אם היא תחזור לכנסת.

אילן גילאון: אז חיים יקרא את המכתב הזה.

חיים כץ: אז אני אכתוב חדש.

אלי אלאלוף: מהוותיקה ביותר מבין חברות הכנסת לשעבר לחדשה, חברת הכנסת שולי מועלם שהיא פחות משבוע אתנו.

אלי אלאלוף: כבר שבועיים, אבל האמת שאנחנו מרגישים כאילו אף פעם לא עזבה את המקום הזה.

שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי התחושה היא מרגשת כפליים כי אני חושבת שלי הייתה זכות לבוא לוועדה כאזרחית עם הצורך האדיר בשינוי שהובילה הוועדה, ויושבים כאן אנשים שהובילו את השינוי בניצוחו של חברנו חיים כץ ובניצוחה של וילמה, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת יעקב מרגי, חבר הכנסת דב חנין שהיו עת עשינו את השינוי הדרמטי ביחס אלינו האנשים הפרטיים שבאו עם הצעות לוועדה לשנות והצלחנו.

שולי מועלם-רפאלי: הצלחנו גם בזכות וילמה, בזכות מאור הפנים שלך.

שולי מועלם-רפאלי: התלבטתי האם פשוט לשבת כאן ולקרוא את מזמור "אשת חיל", אבל אז חששתי שאולי זה ילאה את הציבור.

שולי מועלם-רפאלי: יש הנוהגים בכל ערב שבת לומר את המזמור בבית שלהם לאישה הפרטית באותו בית, לנשות ישראל בכלל, לנשות החברה הישראלית בכלל, אבל החלטתי לקצר קצת.

שולי מועלם-רפאלי: בשבת הבאה, בפרשת חיי שרה, כתוב "ויברכו את רבקה ויאמרו לה: אחותנו את היי לאלפי רבבה".

שולי מועלם-רפאלי: אחד הפרשנים אומר, בניגוד לכל השאר, שהברכה הזאת היא לא כמה דורות יצאו מרבקה, אלא עליה, הברכה היא עליך, היי לאלפי רבבה וזאת החשיבות העצומה שלך במקום שבו היית.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאני מייצגת גם את האזרחים והאזרחיות שקיבלו ממך הרבה גב וגם את חברי הכנסת שבזכותך אני מרגישה שפעלתי בוועדה הזאת באופן עמוק ואמיתי בלי ליפול במהמורות של חברת כנסת חדשה, בלי לטעות, ובעזרת השם אני מאחלת לך שאותה חשיבות ואותה איכות שהייתה לך בשביל עם ישראל במקום הזה, תהיה בעזרת השם בכל מקום שאליו תלכי בנחת, בשמחה, יחד עם בעלך ומשפחתך, בעזרת השם.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת מאיר כהן.

אלי אלאלוף: אחריו אילן גילאון ואחר כך כל דכפין.

מאיר כהן: אני שמעתי על וילמה מההכרזות של שר הרווחה חיים כץ.

מאיר כהן: אחרי כל חוק, זה היה ריטואל קבוע, הוא היה אומר: תודה רבה לוילמה המיתולוגית.

מאיר כהן: אגב, אני חייב להגיד שהוא יצא דופן כי שאר ראשי הוועדות לא כל כך פרגנו אבל הייתה לו איזו מסורת להגיד תודה לוילמה.

מאיר כהן: וילמה באה אלי בפעם השנייה שהגעתי לוועדת הרווחה ונתנה לי ציון, אבל איך היא עשתה את זה?

מאיר כהן: בהמון חן.

מאיר כהן: היא אמרה לי: תשמע, שרים כשהם גומרים להיות שרים, הם קצת מרחפים איזו חצי שנה.

מאיר כהן: אתה בסדר – היא אומרת לי – אתה מיד באת לישיבה ואתה מתנהג כאחרון חברי הכנסת.

מאיר כהן: החינניות הזאת כל כך מצאה חן בעיני.

אלי אלאלוף: מותר לספר סיפורים אישיים כאן?

מאיר כהן: כן.

מאיר כהן: זה פשוט היה מדהים, הגישה המיוחדת הזאת שלך.

מאיר כהן: אני אסיים בברכה מאוד קטנה.

מאיר כהן: היי ברוכה ומאושרת, את וכל בני ביתך, ובריאה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: אני תמיד מחפש סיבות לפרגן לאנשים, במקרה הזה אני לא צריך לחפש הרבה.

אילן גילאון: לא שאני מוצא הרבה אנשים שאפשר לפרגן להם, אבל במקרה הזה, זה תענוג צרוף.

אילן גילאון: אני רוצה להודות לך קודם כל על כך שאני הייתי מקווה, מתפלל ומייחל שבפוליטיקה הישראלית יהיו אנשים כמוך.

אילן גילאון: מנהיגים מן הסוג שלא צריכים לנצח את כל האנשים כל הזמן כי זה הדבר המופלא ביותר שהיה אצלך.

אילן גילאון: מצאת תמיד את הדרך היותר יפה לכל האנשים.

אילן גילאון: אני מוכרח להעיד על עצמי שבמשך שש שנים לא הצלחתי לריב אתך פעם אחת.

אילן גילאון: זה מדהים כי את עצמי אני מכיר.

אילן גילאון: הדבקות הזאת במטרה, החריצות, היושרה, היכולת הזאת כל הזמן להיות חברה ובעיקר התכונה העילאית של לתת לך את התחושה שאתה יכול להיות שקט ולשמוח על זה שהיא נמצאת שם.

אילן גילאון: בשבילי היא תמיד תימצא שם.

אילן גילאון: וילמה, אני מאחל לך שבכל מקום שתמצאי קצת אושר, תכפני אותו בעשר האצבעות שלך ותמשכי את הזמן הרבה הרבה.

<וילמה מאור: תראה כמה זמן משכתי כאן.

אילן גילאון: אני רוצה להגיד לך משהו.

אילן גילאון: את וילמה המיתולוגית, ועם הקעקוע את וילמה המהממת.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: מומו, בבקשה.

<מומו: וילמה יקרה, היום את תשמעי מלים הכי יפות בעולם.

<וילמה מאור: יש לי הרבה זמן.

<וילמה מאור: זה מה שנתן כוח.

<מומו: אנחנו הגענו למעשה אחרי מאבק הנכים והיינו המשך שלך כחברה בוועדת קליטה.

<מומו: היינו עולים חדשים בוועדות.

<מומו: הנוכחות שלך בוועדות, עם כל הכבוד לשרים וליושבי הראש שהיו כאן, הנוכחות שלך הייתה בשבילנו כמו מגדלור.

<מומו: אני חייב להגיד לך שהמקצועיות שלך, היושר שלך וההכוונה שלך תרמה לנו רבות.

<מומו: אנחנו לא אנשי מקצוע, אנחנו באנו להיאבק למען צדק חברתי, אבל הנוכחות שלך בוועדה הזאת תמיד עמדה לנגד עינינו והיית לנו מגדלור.

<מומו: אני לא רוצה להגיד לך תלכי, תעשי קעקועים, תטיילי.

<מומו: אנחנו רוצים אותך כאן.

<מומו: אני בטוח שאם את תהיי כאן בכל תפקיד ותהיה המפלגה אשר תהיה עם כל דעה שתהיה לך, היכן שתהיי את תוכלי לסחוף אחרייך, כי את ממש מודל.

<מומו: חסרים לנו היום אנשים כאלה בחברה שלנו.

<מומו: כולנו יודעים באיזה מצב אנחנו נמצאים ואנשים כמוך, חשוב לא לתת להם ללכת מהמסגרת הזאת.

<מומו: בכל מקרה, בשמי ובשם ציבור הנכים, אני מאחל לך המשך טוב, לך ולמשפחתך, ותודה על כל רגע ממאות אלפי הרגעים שהקדשת לנו כדי שנוכל להגיע לאן שהגענו.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה אדוני היושב-ראש.

דב חנין: לי לא הייתה אף פעם זכות להיות חבר ועדת העבודה והרווחה אבל תמיד התנדבתי להיות מהצד משקיף פעיל, מפריע, תורם, כל אחד לפי נקודת הראות שלו.

דב חנין: לוועדת העבודה והרווחה, אדוני היושב-ראש, היו יושבי ראש מתחלפים, אבל תמיד נשאר כאן לב אחד וזאת את, וילמה.

דב חנין: את היית הלב של הוועדה.

דב חנין: חברתי חברת הכנסת שולי מועלם, אנחנו זוכרים שבפרקי אבות שואלים מה מידה טובה שיבחר לו האדם, ורבי אלעזר, אם אני זוכר נכון, אומר שהמידה הכי טובה היא לב טוב.

דב חנין: את נתת את המידה הזאת לוועדה.

דב חנין: אני לא רוצה לדבר על מה שאת נתת לנו, לחברי הכנסת, כי זה אמרו לפני ואני גם לא רוצה לדבר על מה שנתת לעבודה המקצועית של הוועדה.

דב חנין: אני רוצה לספר לך את מה שאולי קצת שמעת אבל אולי גם קצת לא שמעת, עד כמה אנשים מחוץ לוועדה הזאת ראו בוועדה הזאת את הבית שלהם, את המקום שלהם, את המקום שבו קולם יישמע, שבו הצעקה שלהם והכאב שלהם יזכו למענה.

דב חנין: זה כל כך קשה, זה כל כך מסובך.

דב חנין: אנחנו חיים במציאות, אולי זאת מדיניות, בה יש אנשים שכל הזמן נדרסים והם לא רואים בכלל מי יבוא לעזרם.

דב חנין: לפעמים הם חושבים שכל העולם כולו הוא חומה אחת סגורה שאין בה שום סדקים.

דב חנין: הוועדה הזאת הייתה לא רק סדק אלא היא הייתה פתח גדול ונעשו בה שינויים נפלאים, והיה בה קשר נפלא.

דב חנין: לכן באמת בשם אותם המון אנשים שהיו ממלאים את החדר הזה, אם הם היו יודעים שהם נפרדים היום ממך, אבל חלקם לא יודעים שהפרידה הזאת נעשית היום ולכן הם לא כאן, אני רוצה להגיד בשמם המון המון תודה.

דב חנין: אני רוצה לברך אותך בדבר אחד, שפשוט תמשיכי להיות כפי שאת, כי את בן אדם כל כך מדהים ומקסים וזאת סגולה נהדרת.

דב חנין: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה.

אורלי לוי אבקסיס: וילמה יקירתי.

אורלי לוי אבקסיס: עת הגעתי לכנסת, הוועדה הראשונה שרציתי בה והגעתי אליה – לפעמים בבלק אאוט – הייתה הוועדה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: אני זוכרת לך חסד נעורים, איך עזרת לי בנבכי הפוליטיקה ובנבכי הבירוקרטיה, מה תפקידה של הוועדה ואיך עושים את זה חכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני חייבת לספר לחלק מהאנשים כאן שוילמה הייתה יותר מחבר כנסת או מיושב-ראש ועדה.

אורלי לוי אבקסיס: וילמה, ראשית כל ולפני הכול, הייתה נטולת אינטרסים ולכן יכולנו לבחור בה מימין ומשמאל.

אילן גילאון: אורלי, יותר מחבר כנסת?

אורלי לוי אבקסיס: מהחברים שיש להם זכות הצבעה.

אורלי לוי אבקסיס: בחכמה שלה וביכולת לנתב גרמה לנו, חברי הכנסת, שיהיו לנו נתיבים לא להתבצר מאחורי העמדות שהקואליציה או הסיעה נתנה לנו אלא איך בתוך נפתולי הדרך האלה למצוא באמת את דרך המלך.

אורלי לוי אבקסיס: וילמה הייתה חפה מכל אינטרסים, פרט לאחד והוא האינטרס הציבורי.

אורלי לוי אבקסיס: זה משהו שעמד כאן יום יום ושעה שעה כאשר עם כל החלטה שעברה, כמה הוועדה הזאת תהיה שותפה, משפיעה וגם מבקרת.

אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה לומר לכם שאני תפסתי אותה הרבה פעמים גם מחוץ לשעות העבודה שלה והיא עזרה לי גם בהתנהלות מול ועדות אחרות.

אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אני מתנצלת על הזמן שגזלנו מכם, אני יודעת מה זה כאשר גוזלים זמן של אימא ואין לזה תחליף, אבל אתם חילקתם את הזמן הזה עם כל עמך ישראל כי הם זכו מכך.

אורלי לוי אבקסיס: עכשיו היא עוברת לידיים שלכם ואני יכולה לגלות לכם שיש חיים אחרי הפוליטיקה ואלה החיים הכייפים.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך שגם כאשר הייתי צריכה עזרה בוועדות אחרות, יכולת עם הניסיון שלך ועם החכמה שלך והיכולת לבוא ולהמליץ ולגלות לנו איך אפשר לעשות את זה, למרות שאנחנו גם חלק מהקואליציה, בלי להיתפס כמי שמפרים את המשמעת.

אורלי לוי אבקסיס: אני מודה לך מקרב לב, אבל אני לא מודה רק בשמי אלא אני מודה בשם כל אותם אנשים שנמצאים בקצה הרצף החברתי, כי כאן היה להם פה, היה להם בית והיה גם מי שיקשיב ובעיקר מי שיעזור לנו, חברי הכנסת, לשנות.

אורלי לוי אבקסיס: המון המון תודות, וילמה.

אורלי לוי אבקסיס: את יקרה ללבי מאוד מאוד וכך תמשיכי גם הלאה.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: נעה, בבקשה, היועצת המשפטית של הוועדה, ואני חייב להגיד לכם שגם זה מדהים, למרות שאלה שני תפקידים שונים.

<נעה בן שבת: אנחנו הרבה זמן הדחקנו את רגע הפרידה.

<נעה בן שבת: נרתמת למלא את המקום עד שענת תחזור מחופשת הלידה, אבל עכשיו, כשזה מגיע, אני קצת מתרגשת.

<נעה בן שבת: אני מדברת גם בשם עורכות הדין האחרות בצוות של הלשכה המשפטית.

<נעה בן שבת: את קיבלת כל אחת מאתנו עת הצטרפנו לצוות וקיבלת כל אחת בשמחה ובאמת הסתכלת עלינו בעין טובה.

<נעה בן שבת: ממש הרגשנו את זה.

<נעה בן שבת: אני חושבת שאת מסתכלת בעין טובה על כל סביבותיך וזה מאוד נראה.

<נעה בן שבת: אחרי כן ליווית אותנו תמיד בחיבה ויחס מכבד.

<נעה בן שבת: הכול נעשה בשקיפות מלאה ובשיתוף פעולה.

<נעה בן שבת: אני חושבת שזה דבר נדיר.

<נעה בן שבת: לא נמנעת מלומר ביקורת כאשר הדבר היה נדרש, אבל תמיד הרגשנו שזה בא מתוך אמת פנימית ובא בישירות ובענייניות.

<נעה בן שבת: תמיד הדברים התקבלו ומאוד עזרת לנו בנושא הזה.

<נעה בן שבת: מאוד נהנינו מהתבונה שלך ומההבנה העמוקה של התהליכים שהיו כאן בוועדה.

<נעה בן שבת: אני חושבת שבאמת זה סייע הרבה פעמים ליושבי הראש לנווט את הדיונים נכון ולהוביל את הדברים.

<נעה בן שבת: ראינו את זה ותמיד מאוד התפעלנו מזה.

<נעה בן שבת: אנחנו עצמנו למדנו מאוד מניסיונך, מהשקפת העולם המיוחדת שלך על הדברים שנעשים כאן בוועדה, על התהליכים, על הגורמים הפעילים.

<נעה בן שבת: תמיד הרגשנו שאנחנו יכולים לסמוך על העזרה שלך, על הנאמנות שלך, על שיתוף הפעולה ונהנינו מאוד מהעצות הטובות.

<נעה בן שבת: הרבה פעמים זה היה בדברים שקשורים לעבודה אבל לפעמים עצות אישיות – והיו אלה עצות טובות – באו מהרגשות שלך ומעוצמת הלב שלך.

<נעה בן שבת: בעזרת העצות שלך נחלצנו מהרבה מצבי משבר, וגם כשנקלענו למצבי משבר, תמיד הייתה כתף תומכת אצלך ותמיד עזרת לנו בזכות ההסתכלות הרחבה שלך, גם לאורך זמן וגם לאור הדברים.

<נעה בן שבת: שמת את הדברים ועזרת לנו לשים את הדברים בפרופורציות נכונות.

<נעה בן שבת: בילינו אתך המון שעות גם בהכנות, בהמתנה להצבעות במליאה, בדיונים כאן, ותמיד נהנינו מזה שאת חושבת חשיבה כל כך חיובית וישרה.

<נעה בן שבת: זכינו ממך לכנות ותחושה של אמיתיות, שאת מחפשת את הדבר האמיתי והנכון.

<נעה בן שבת: את מחפשת פתרונות נכונים ומועילים בהתלהבות ובמרץ שלך, ובעיקר עם החיוך שלך ועם הרוח הטובה שתמיד מלווה אותך.

<נעה בן שבת: אנחנו מאוד שמחים שהצוות שממשיך אתנו הוא צוות שאת ליכדת, עיצבת והכנת לו כל כך הרבה נהלי עבודה טובים, ואכן הצוות מצוין ונוכל להמשיך אתו הלאה קדימה.

<נעה בן שבת: אני באמת מרגישה תודה על כך שזכינו לפגוש אותך כמנהלת ועדה באמת יוצאת דופן וגם כבן אדם מיוחד במינו, נהדר ויוצא דופן.

<נעה בן שבת: אני מאחלת לך הרבה בריאות ונחת.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: פרופסור שלמה מור יוסף, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, שמנצל את הוועדה מבחינה מקצועית.

<שלמה מור יוסף: אני כאן מייצג את הלקוח המרכזי של הוועדה ואת זרוע הביצוע של הוועדה.

<שלמה מור יוסף: בהיבט הזה אני רוצה לומר רק דבר אחד.

<שלמה מור יוסף: אני מדבר כאן בשם עובדי המוסד לביטוח לאומי שהיו בקשר הדוק עם וילמה ואחד הדברים החשובים ביותר הוא קודם כל היכולת שלה לעזור לנו להביא לידי ביטוי את הדרך של החשיבה של המוסד לביטוח לאומי, ומה שיותר חשוב, לשמור על עובדי הציבור בוועדה הזאת מהשתלחויות שלפעמים אין מקומן לעובדי ציבור.

<שלמה מור יוסף: במתח הזה שקיים בין הצורך להסביר של העובדים שלנו לבין הצורך לקיים את החלטות הוועדה ולקבל את הביקורת במקום שהיא ראויה, וילמה הייתה איזשהו מתווך בתוך כל התהליך הזה שהוא תהליך מורכב ונכון.

<שלמה מור יוסף: בשם עובדי המוסד לביטוח לאומי באתי לכאן להגיד לך תודה רבה ולאחל לך הצלחה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: אני אציין את המשנה שהזכיר דב חנין.

יעקב מרגי: הלשון שלה היא כזאת: "רבי אומר, איזו היא דרך ישרה שיבור לו האדם?

יעקב מרגי: כל שהיא תפארת לעושיה ותפארת לו מן האדם".

יעקב מרגי: זה מה שאנחנו חווים היום.

יעקב מרגי: תפארת לעושיה ותפארת לו מן האדם.

יעקב מרגי: אני זכיתי להיות חבר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת בקדנציה הרביעית שלי, שזאת הקדנציה הקודמת, אחרי קדנציה אחת של שר.

יעקב מרגי: אני אומר לכם במלוא הצניעות, לא בגלל שאני עומד כאן במעמד הזה, שאם יש קדנציה משמעותית כחבר אופוזיציה – תבינו, גם חבר אופוזיציה – בה הצלחתי לגעת באנשים, להועיל, לסייע ולדחוף, הרגשתי שאני דוחף דברים שנוגעים בבני אדם ממש אחד לאחד, זאת הקדנציה שהייתה לי בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.

יעקב מרגי: עד היום כאשר אני מנהל את ועדת החינוך, כשאני מתכבד לפתוח את הוועדה, מה יוצא לי?

יעקב מרגי: במקום ועדת החינוך – ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: אני בגמילה.

יעקב מרגי: אני אגיד לכם את האמת.

יעקב מרגי: כאיש פוליטי אתה מנסה לתהות על קנקנם של האנשים.

יעקב מרגי: מנהלת ועדה, אתה רוצה לראות איזו אג'נדה מניעה אותה – לא תצליח.

יעקב מרגי: דבר אחד כן תצליח, אם יהיה כאן מישהו סביב השולחן העגול, שינסה לנצל מצב, אז תראה את וילמה עומדת על הרגליים האחוריות.

יעקב מרגי: קל להצליח עם וילמה וכיף לעבוד עם וילמה.

יעקב מרגי: הגיל שלך הגיע לי מהר ועוד לא השלמנו עם זה.

יעקב מרגי: את יודעת מה אני אאחל לך?

יעקב מרגי: ש-67 שנים הבאות יהיו כמו 67 השנים הקודמות.

יעקב מרגי: בהצלחה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: לא נכביר מלים על השילוב המיוחד שיש בוילמה בין החריצות והמקצועיות לבין מאור הפנים והרגישות והאנושיות.

אורי מקלב: שילוב מיוחד.

אורי מקלב: אני רוצה לציין עוד דבר מיוחד, ואני רואה את זה גם עכשיו.

אורי מקלב: הרבה סובלנות יש בך וזה דבר מאוד מאוד חשוב וזה כלי מאוד מיוחד.

אורי מקלב: אני חושב שהמיוחד הוא שאופי הטוב שלך לא השרה רק על הסביבה שלך הקרובה, אלא האופי הזה והשילוב הזה שידר את זה גם לדיונים הרגישים בוועדת העבודה והרווחה.

אורי מקלב: מקצועיות ורגישות שכל פסיק יכול לבוא ולשנות בנוסחי חוק, בין קהל היעד שהוא כל כך רגיש והוא כל כך מיוחד.

אורי מקלב: לא היית צריכה לדבר, אלא עצם השהות שלך בוועדה וההסתכלות שלך הייתה משרה את האווירה הזאת בגלל העוצמות של השילוב המיוחד הזה שאמרנו.

אורי מקלב: אני רק רוצה לאחל, ואני מאחל לעצמנו ומאחל לך, וילמה המיתולוגית, וילמה המדהימה, זה נשאר לנו, את אתך לוקחת את וילמה מאור, את מאור הפנים הזה שנשאר והולך אתך בכל מקום, וזה הקלף המנצח.

<וילמה מאור: אתה יודע, תמיד רואים בסרטים שמישהו עוזב את העבודה, הוא נשאר עם איזה ארגז קטן אתו הוא הולך החוצה.

<וילמה מאור: כל זה מאחורי.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.

טלי פלוסקוב: אני חושבת שאני הראשונה שמדברת מבין חברי הכנסת החדשים בקדנציה החדשה כאן, חוץ מהיושב-ראש כמובן.

טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד ששמעתי כאן כל כך הרבה דברים והבנתי לעצמי שאני צריכה דחוף לבקש זכות דיבור כי כל מה שרציתי להגיד, כבר נאמר.

טלי פלוסקוב: אני מצטרפת לכל מה שנאמר כאן ונאמרו כאן, מלים שאני מבינה את התחושות שלך עכשיו.

טלי פלוסקוב: וילמה, אני חושבת שאת אדם שהאופטימיות לא עוזבת אותך.

טלי פלוסקוב: החיוך הזה על פניך והתחושות האלה כאדם – כי אי אפשר להפריד בין מה שאת עושה לעבודה לבין מה שאת עושה בבית.

טלי פלוסקוב: נכון?

טלי פלוסקוב: היא פשוט אדם כזה שמקרין תמיד דברים חיוביים וטובים.

טלי פלוסקוב: אנחנו מרגישים את זה.

טלי פלוסקוב: אני באמת אומרת שבתקופה כל כך קצרה שזכיתי להכיר אותך, מהפגישה הראשונה כבר נתת לי כיוון, כבר פתרת לי כמה בעיות וזה אחרי שחיפשתי בכל העולם ולא הצלחתי, אבל את באותו יום נתת לי תשובה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך שאת ממש ממש – וכאן אני אומרת כאישה – לא נראית כמי שיוצאת לפנסיה.

טלי פלוסקוב: תחשבי על אופציה למכתב שלישי של השר שלנו.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לספר שכאשר אנחנו מדברים בתוך הסיעה, יושב-ראש הוועדה אלי אלאלוף כל הזמן אומר שהצוות של הוועדה שלו זה משהו יוצא מן הכלל.

טלי פלוסקוב: בוודאי שזה קורה בניצוחך ואת המנצחת על כך.

טלי פלוסקוב: באמת יש צוות נפלא וכאן המקום להגיד – גם מחברי הכנסת החדשים – תודה רבה על העבודה הנפלאה.

טלי פלוסקוב: אני מקווה ומאמינה שבכל שאלה שנפנה אליך בעתיד, תמיד תמצאי זמן להיות זמינה לנו, כי לא נראה לי שנניח לך בתקופה הקרובה.

טלי פלוסקוב: שיהיה לך המון הצלחה, בריאות, אושר ותיהני מהחיים.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.

שלי יחימוביץ': יצאתי באמצע דיון בוועדת חוץ וביטחון עם ראש הממשלה.

שלי יחימוביץ': שאלו אותי למה אני יוצאת באמצע, עוד לא הגיע זמן הדיבור שלי, אבל אמרתי: מה זאת אומרת, וילמה.

שלי יחימוביץ': סדר העדיפויות ברור לחלוטין.

שלי יחימוביץ': האמת היא שגם אני נדה

שלי יחימוביץ': מתי מזה שאת כבר יוצאת לפנסיה כי את נראית כל כך טוב וכזאת מפזזת ומלאת אנרגיות, אבל יש גם עוד משהו.

שלי יחימוביץ': יש בבניין הזה משהו ששוחק את האנשים.

שלי יחימוביץ': בהתחלה הם מתלהבים ואחר כך לאט לאט מורידים ווליום ומתייחסים לזה כאל שגרה.

שלי יחימוביץ': אבל אצלך זה לא קרה אף פעם.

שלי יחימוביץ': פשוט רמת האנרגיות שלך והאכפתיות והאמפתיה נשארה ממש כפי שהיא הייתה.

שלי יחימוביץ': יש משהו קצת מבלבל בך, וילמה, כי את כל כך ישרה ובלי זיופים ובלי העמדות פנים שאפשר לחשוב גם שאת לא מבינה לפעמים מה קורה.

שלי יחימוביץ': אבל ראיתי אותך עם ראשי ועדות מאוד דומיננטיים, מלווה אותם במיטב המקצועיות, וראיתי אותך גם עם ראשי ועדות לא מתפקדים בכלל, ואז ראיתי איך את פשוט באה ותופסת את הנפח ומנהלת במקומם את הוועדה.

אלי אלאלוף: את זה את אומרת לי?

שלי יחימוביץ': זה לא אתה.

שלי יחימוביץ': אלי, אתה לא ברשימה הזאת.

שלי יחימוביץ': ראיתי אותך באה ותופסת את מקומם ופשוט מנהלת את הוועדה ומושיטה להם סעד ועזרה, ועושה את זה בצורה מדהימה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה להודות לך באופן אישי, כי רוב החוקים שלי חוקקו דרכך ואת התייחסת לכל חוק כאילו הוא החוק שלך.

שלי יחימוביץ': היית בקיאה בניואנסים וידעת מתי מתכננים אולי לטרפד איזה תת סעיף.

שלי יחימוביץ': בלעדיך זה פשוט לא היה קורה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה גם להודות על היחס הנפלא לעוזרים הפרלמנטריים, שאף פעם לא התנשאת עליהם ותמיד הייתה להם דלת פתוחה אליך.

שלי יחימוביץ': אני באמת רוצה להודות לך באופן אישי כי עליך נאמר בלא מורא ובלא משוא פנים.

שלי יחימוביץ': זה את.

שלי יחימוביץ': את בן אדם מקסים ואני מאוד אוהבת אותך ומאחלת לך הרבה הצלחה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: היועצת המשפטית לשעבר ג'ודי וסרמן.

<ג'ודי וסרמן: תודה רבה.

<ג'ודי וסרמן: כתבתי כמה דברים שאני מבקשת לקרוא אותם.

<ג'ודי וסרמן: אני אקדים ואני אומר שבשבילי וילמה היא הוועדה והוועדה היא וילמה.

<וילמה מאור: בלעדייך אני לא הייתי כאן.

<ג'ודי וסרמן: וילמה יקרה, במשך שנים רבות הלכנו יד ביד, את כמנהלת הוועדה ואני כיועצת משפטית של הוועדה.

<ג'ודי וסרמן: נפלה בחלקי זכות גדולה לקלוט אותך בוועדה, אך מהר מאוד הפכת להיות מומחית ושם דבר בתחום.

<ג'ודי וסרמן: בהתאם להשקפת עולמי האדם עושה את התפקיד.

<ג'ודי וסרמן: אדם יוצק לתוך התפקיד את אישיותו ותכונותיו ובאמצעותם הוא פועל.

<ג'ודי וסרמן: כשאנו מדברים על עבודה בוועדה הזאת, הדברים מקבלים משנה תוקף.

<ג'ודי וסרמן: העבודה המצוינת שעשית אינה רק הודות לידע, למקצועיות ולניסיון העשיר אלא לא פחות מכך – הודות לאנושיות הרבה שבך, לאכפתיות, למסירות ולתכונות שלך.

<ג'ודי וסרמן: וילמה, ניחנת בנשמה גדולה ובעיקר בלב גדול.

<ג'ודי וסרמן: היית במשך השנים מקור השראה לרבים כל כך, מאות זרמו לחדרך לקבל עצה טובה ממך, חברי כנסת, עובדי כנסת, עובדי משרדי ממשלה וכולי.

<ג'ודי וסרמן: כולם ידעו שהתייעצות אתך תניב תשובה חכמה, נכונה, שקולה ומאוזנת, המגיעה מלב נקי ומרצון עז לעזור ולהיטיב.

<ג'ודי וסרמן: אם נדמה את הכנסת לספינה, מעין ספינה ששטה לעתים קרובות במים סוערים, מים של לחצים תקציביים, לחצים פוליטיים, לחצי זמן ועוד, את, וילמה, אחד מהעוגנים של הספינה.

<ג'ודי וסרמן: בוועדה הזאת היית עוגן של יציבות, עוגן של תבונה וניסיון, עוגן של הוגנות ואמינות.

<ג'ודי וסרמן: פעלת תמיד מתוך ענוותנות ואנושיות האופייניים לך כל כך ומתוך כבוד גדול לכל אדם, גם לאוכלוסיות החלשות.

<ג'ודי וסרמן: וילמה היקרה, אני רוצה להודות לך מקרב לב על שנים מופלאות של עבודה משותפת.

<ג'ודי וסרמן: היית ידידת אמת ובעיקר בן אדם מדהים.

<ג'ודי וסרמן: את אישה עם תכונות נעלות והייתה לי זכות גדולה לעבוד במחיצתך.

<ג'ודי וסרמן: כמי שכבר פרשה מהמערכת הנכבדה הזו, אני יכולה לומר לך שיש חיים נפלאים ומלאי סיפוק ועשייה גם לאחר הפרישה.

אלי אלאלוף: רואים.

<ג'ודי וסרמן: אני מאחלת לך שנים רבות של הנאה צרופה בתחומים הקרובים ללבך, נחת מבני משפחתך הנפלאים, תוך בריאות שלמה ושמחה גדולה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: מידד גיסין.

<מידד גיסין: צב"י, צרכני בריאות ישראל.

<מידד גיסין: על וילמה אין מה להגיד, כל מילה מיותרת.

<מידד גיסין: נאמרו כאן כל כך הרבה דברים שקשה מאוד לעכל אותם.

<מידד גיסין: אם זה נכון, אני לא רואה את הוועדה בלי וילמה.

<מידד גיסין: בשם כל ארגוני החולים אני מאחל לך הצלחה וחיים טובים אחרי הוועדה.

<מידד גיסין: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: גילה גרא.

<גילה גרא: בשם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ורבים מהעובדים שלה שעברו כאן בוועדה, אני רוצה להודות לך על השותפות המאוד גדולה שלך.

<גילה גרא: אני באמת לא רואה אותך כמנהלת ועדה או כמזכירה, אלא אני רואה אותך כשותפה אמיתית גם לקידום חוק השוויון, וג'ודי יושבת כאן ויודעת מה חלקך הרב היה בו, וגם במאות השעות הרבות של התקנות שעברו כאן

<גילה גרא: ושרבים מהן לא היו עוברות בלעדיך; גם בעניין של לעבוד יחד עם חברי הכנסת כדי לקדם את הדברים, הכנה מראש תוך כדי קידום של יותר ישיבות כאשר היה לחץ רב מאוד ופתאום כל התקנות הוגשו ביחד, ואני באמת חושבת שעולם הנגישות, המרחב הציבורי, לא רק אנחנו יכולים להודות לך אלא גם נציגי הנכים שנמצאים כאן והציבור הרחב של אנשים עם מוגבלות שזכו ליותר נגישות מהר יותר והרבה מאוד בזכות השותפות הזאת שלך.

<גילה גרא: תודה רבה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: משרד הכלכלה.

<מיכאל נתן: וילמה, אנחנו הכרנו לפני שנים רבות עת הייתי עורך דין חדש במשרד העבודה והרווחה זכרונו לברכה, ואותו חיוך שנתקלתי בו אז, ממשיך ללוות אותך היום.

<מיכאל נתן: אותו יחס לו זכיתי אז כעורך דין חדש, ממשיך ללוות אותי עד עכשיו כשאני בראש מחלקה משפטית גדולה.

<מיכאל נתן: זה אותו יחס שכולם דיברו עליו – ענייניות, מקצועיות, יושר, כשאת נמצאת בים סוער, עוד ביחסי ממשלה–וועדה, זה בכלל מסובך, ומים שקטים חודרים עמוק גם בפוליטיקה מסתבר, וגם בין האנשים.

<מיכאל נתן: החיוך הזה שמלווה אותך לאורך כל ההעשרה הזאת, אם הייתי סוגר ומדמיין לעצמי מה זאת וילמה – זה החיוך הזה מאוזן לאוזן.

<מיכאל נתן: מזל שיש לך אוזניים לעצור אותו.

<מיכאל נתן: גם אני, כמו חברת הכנסת שלי יחימוביץ', רוצה לומר: כן, אוהב אותך.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: מירי כהן.

<מירי כהן: מה שאני הולכת לומר, אני רוצה לומר בשם כל משרד הבריאות ובראשם מנכ"ל משרד הבריאות שרצה להיות כאן היום אבל הוא פותח עכשיו את ועדת הסל, משהו שגם הוא משיק לעבודת הוועדה.

<מירי כהן: וילמה, אני מתנצלת אם אני אחזור על הדברים שנאמרו.

<מירי כהן: כנראה שהדברים הם נכונים.

<מירי כהן: בכל אדם יש את הנשמה המיוחדת והמייחדת אותו מכל השאר, זו שעושה אותו שונה מאחרים.

<מירי כהן: אצלך זה מקרה חריג.

<מירי כהן: כל כולך נשמה אחת גדולה.

<מירי כהן: הייתה לי זכות גדולה לעבוד מולך ולהכיר אותך במשך שנות עבודתך בוועדה.

<מירי כהן: על שבחייך המקצועיים אין צורך להכביר במלים.

<מירי כהן: את הפכת להיות מושג ראוי להערכה ולהערצה וכבר שמענו על זה רבות.

<מירי כהן: אישית, אני רוצה לדבר בפן האישי, בכל פעם התפעלתי מחדש מהמסירות שלך לאדם הקטן, החלש, זה הזקוק לעזרה.

<מירי כהן: כל אחד ואחת מהם כמו היו בניך.

<מירי כהן: כל מי שפנה אליך מצא לביאה של נחמה בשבילו להזיז הרים ולפרק שדה מוקשים, ומי כמונו יודע כמה הם רבים.

<מירי כהן: הלהבה שבנתינה לא רק שלא דעכה אצלך, אלא עושה רושם שרק הייתה מתעצמת ממקרה למקרה, מרגע לרגע.

<מירי כהן: מעומק הלב תודה רבה על הכול.

<מירי כהן: אני רוצה לומר את זה לא רק בשם משרד הבריאות אלא בשם מערכת הבריאות, ולתת לך שי קטן.

<מירי כהן: זה בהוקרה מהנהלת משרד הבריאות אבל לא רק מההנהלה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני נותן את רשות הדיבור למי שאני לא מקנא בה עכשיו, לענת כהן.

<יעקב מאור: אם יורשה לי, אני יודע שלא נרשמתי, שתי דקות לגזול מזמנכם.

אלי אלאלוף: מתי שתחליט.

אלי אלאלוף: אתה יכול לדבר מתי שאתה רוצה.

אילן גילאון: אתה במעמד חסיד אומות עולם.

<יעקב מאור: כמה שורות ואני אנסה לקצר.

<יעקב מאור: אחרי ים השבחים כאן, אני חייב להודות שאני מלא תהיות ושואל את עצמי האם האישה הזאת שעובדת כאן היא גם הפרסונה שמלווה אותי בבית.

<יעקב מאור: זה באמת חתיכת דיסוננס.

<יעקב מאור: אני יודע שזמננו קצר ולכן ליקטתי שתי דוגמאות.

<יעקב מאור: דיברתם כאן על יצירתיות.

<יעקב מאור: אני רוצה לספר לכם על וילמה בתחום המטבח.

<יעקב מאור: היא הבשלנית הגרועה בתבל ואני אתן שתי דוגמאות קטנות.

<יעקב מאור: היא מאלה שזקוקות למתכון כשהיא עושה סלט ירקות והיא עוד מתרפקת על ימי הכנפיים בזיגוג דבש כשאיזה אורח מיוחד מגיע.

אילן גילאון: כל זמן שהיא לא מבשלת פופקורן במים, זה בסדר גמור.

<יעקב מאור: אפרופו יצירתיות.

<יעקב מאור: היא גם מן הסתם האדם היחיד בעולם שניסה לנקות פלזמה של טלוויזיה עם אקונומיקה.

<יעקב מאור: דובר כאן על מחויבות ועל טוטליות, ובזה אני חייב לספר תקרית, מקרה מלפני שבועיים.

<יעקב מאור: חזרתי מהשוק – ואני מדבר על טוטליות לנכדים, יש לנו שניים – פתחתי את הדלת ואני מוצא שלושה גופות על הרצפה, אותה ואת שני הנכדים, ושלושתם חבולים.

<יעקב מאור: הנכד עם מצח חבולה, הנכדה עם מרפק והיא עם הברך הדפוקה שהיא מדדה אתה את ימיה האחרונים כאן ובטח החבר'ה בוועדה שמו לב לכך.

<יעקב מאור: היא שיחקה אתם בתופסת בסלון, וזאת האישה.

<יעקב מאור: ילדה קטנה שמסרבת להתבגר.

<יעקב מאור: השאלה שלי היא למה אתם עושים לי את זה.

<יעקב מאור: למה אתם מחזירים אותה הביתה.

<יעקב מאור: אני טיפוס של פנסיונר מולד.

<יעקב מאור: אני אדם שכל חיי קידשתי את הבטלנות, את האידיאל של בטלנות, וברור לי שמשבוע הבא, דווקא בערוב ימי, אני נכנס כאן למשרה מלאה עם האישה הזאת.

<יעקב מאור: החריצות, הוזכרה החריצות.

<יעקב מאור: שנה שלמה טיפחתי גינת תבלינים בגינה האחורית שלי ועשיתי זאת בשקדנות יום יומית, משקה, בודק.

<יעקב מאור: אבל יום אחד, איזו פגרה או משהו כזה, הגיעה הבולדוזרית בתואנה של ניכוש עשבים – ניכשה גם את כל עשבי התבלין שטרחתי עליהם שנה שלמה.

<יעקב מאור: אני רוצה לסיים בשלב התודות.

<יעקב מאור: ראשית, תודה גדולה שאני מקווה שמשבוע הבא אני לא אצטרך יותר לענות על טלפונים שנפתחים במלים "אפשר לדבר עם וילמה", כי נראה לי שעשיתי את זה אלפי פעמים בשנים האחרונות.

<יעקב מאור: תודה שנייה גדולה לכל מי שדיבר כאן בשבחה והלל אותה והחמיא לה.

<יעקב מאור: אני בטוח שהיא תיקח את הדברים היפים האלה אתה כצידה לדרך, כצידה מזינה לנפש לשנים ארוכות או לפחות עד היום בערב.

<יעקב מאור: התודה השלישית שלי היא לחבר'ה הטובים של הוועדה, לשותפים שהיא תמיד מספרת לי כמה היא נהנית וכמה טוב לה.

<יעקב מאור: אחרונה אחרונה חביבה, בשמי ובשם הילדים, תודה לאשתי האהובה והיקרה, תודה גדולה שהבאת אותי עד הלום.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: ענת כהן, בבקשה.

אלי אלאלוף: לא מקנא בך.

אלי אלאלוף: אמרו לי, ווילמה במיוחד אמרה לי, אל תדאג, היא לא פחות טובה, היא אפילו יותר טובה ממני.

אלי אלאלוף: תראי איזו אחריות יש לך.

<ענת כהן: וילמה היקרה והאהובה, אנחנו מציינים היום את הפרידה ממך, אבל צריך לזכור שאפשר להוציא את וילמה מוועדת העבודה והרווחה אבל אי אפשר להוציא את הוועדה ממנה.

<ענת כהן: וילמה הפכה את הוועדה לוועדה שהיא היום והיא תורמת, משפיעה, מצליחה, ואנחנו נראה את טביעת האצבע שלך בכל מקום.

<ענת כהן: נרגיש אותה ונראה אותה.

<ענת כהן: אני עכשיו עוברת לנימה אישית.

<ענת כהן: וילמה עבורי היא הרבה דברים, אבל אם אני צריכה לדייק, אני יכולה להגיד שלצדה ולאורה אני בעיקר למדתי.

<ענת כהן: למדתי שלא צריך להוביל בכוח ובכוחניות אלא בעוצמה שקטה, והיא תמיד תהיה יותר חזקה.

<ענת כהן: למדתי שהשמיים הם הגבול אבל הדרך היא דרך ארץ.

<ענת כהן: למדתי לחזק את שביל החמלה.

<ענת כהן: אמנם באתי אתו מהבית אבל אצל וילמה זה היה תנאי הכרחי כדי להיות אדם טוב וכדי לעבוד אתה בוועדה.

<ענת כהן: אצל וילמה מכל מלמדי השכלתי, למדתי לשאול ולשאול וכל אדם הוא מורה.

<ענת כהן: אף פעם לא להתבייש בשום שאלה ולא לעצור עד אשר אקבל תשובה.

<ענת כהן: מוילמה למדתי את כוחה של הצניעות, הענווה.

<ענת כהן: אצל וילמה כולם קיבלו יחס שווה והאישיות הבכירה ביותר קיבלה את אותו היחס שקיבל האזרח הקטן.

<ענת כהן: למדתי מוילמה לעגל את הריבוע, לרכך, לזרום, ואם צריך - גם לוותר.

<ענת כהן: לא להרגיש מנוצחים אלא מנצחים, גם אם נבין את זה רק מאוחר יותר.

<ענת כהן: וילמה, את מסיימת פרק אחד של עשייה משמעותית ומספקת שנגעה בכל כך הרבה אנשים, ואנחנו רואים את זה כאן, ואת פותחת פרק חדש באותה שמחה והתרגשות וחיוניות בה עשית את הפרק הקודם.

<ענת כהן: הרי נפאל וערבות פרו קוראים לך.

<ענת כהן: יעקב רוצה את רותי בחזרה.

<ענת כהן: הנכדים את סבתא לעוד משחק, גם אם נופלים, אז אנחנו משחררים אותך.

<ענת כהן: לסיום.

<ענת כהן: במהלך חיינו אנשים נכנסים ויוצאים, יש כאלה שנכנסים ויוצאים במהירות ויש כאלה שנשארים, אבל יש את היחידים והמיוחדים שמותירים עקבות בליבנו ולעולם איננו חוזרים להיות מה שהיינו קודם.

<ענת כהן: וילמה, את משאירה עקבות בלבי.

<ענת כהן: יש לי נעליים מאוד גדולות להיכנס אליהן, ואני יודעת שתהיי גאה בי.

<וילמה מאור: אי אפשר לראות אותה בוכה ושאני לא אבכה.

אלי אלאלוף: גם אני.

אלי אלאלוף: אני חייב להצטרף לענת במילה רגש.

אלי אלאלוף: גם אני הרבה פעמים, מודה באשמה, גומר שיחות ומתחילות הדמעות.

אלי אלאלוף: שיחות עם אימא.

אלי אלאלוף: זה פשוט לא יאומן כמה וילמה מסוגלת לרגש מתוך המקצועיות.

אלי אלאלוף: אל תדאג יעקב, היא מגיעה מוכנה להתמודד אתך, היא לא תשתנה וזה נפלא.

אלי אלאלוף: אני בדרך כלל לא נותן את רשות הדיבור למי שלפעמים הוא גם לוביסט, אבל לרותי אני חייב לתת את רשות הדיבור כי היא הייתה מייצגת משימות נעלות.

<וילמה מאור: אלה חברים.

<רותי פרמינגר: כמו שאמרת, אני גם לוביסטית אבל אני מייצגת את ארגון נפגעי פעולות איבה ואני רוצה להגיד תודה רבה מעומק הלב לוילמה על הקשב ועל הפתיחות ועל כל מה שאמרו, ואני לא אחזור על הדברים אבל אני חותמת עליהם בעשר אצבעות.

<רותי פרמינגר: אני רוצה להגיד משהו אחד נוסף וענת נגעה בזה.

<רותי פרמינגר: וילמה, את כל התכונות שלך, לדעתי השכלת בצורה מופלאה להטמיע בוועדה שלך.

<רותי פרמינגר: יצרת ועדה שאני מוכרחה להגיד שהיא מקסימה ובאנשים בה, כל אחד ואחת מהם, מוטבעות התכונות הללו.

<רותי פרמינגר: אני חושבת שהגדולה של בן אדם היא גם היכולת להכיל ולהפנים ולהעביר לאנשים את הדברים הטובים שבו.

<רותי פרמינגר: אני חושבת שהוועדה שלך מסמלת את זה.

<רותי פרמינגר: היא מסמלת את היכולת שלך לעשות את זה, לתת לאנשים, ולראיה שמענו עכשיו את ענת.

<רותי פרמינגר: יש אנשים מסוימים שיש להם יכולת להעביר את זה לאחרים בצורה יפה מבלי שתהיה לזה התנגדות של האחרים ללמוד את זה.

<רותי פרמינגר: אני חושבת שוועדה כזאת רגישה וקשובה לאנשים במהות שלהם קשה להם וההתמודדות היום יומית שלהם היא קשה מאוד, אני חושבת שזה נכס לכולנו, לעם ישראל, לכנסת ישראל, ואשריך שזכינו אנחנו לכך ושזכית להנחיל לאנשים אחרים את זה.

<רותי פרמינגר: אני מברכת אותך ואת הוועדה המופלאה שלך, ושיהיו דברים טובים והצלחות טובות.

<רותי פרמינגר: אני מאחלת לך רק בריאות טובה.

<רותי פרמינגר: כל טוב.

אילן גילאון: עוד לא ראיתי מסיבת פרידה כזאת.

אילן גילאון: אני אחרי כן מגיש מועמדות לפרס נובל.

אילן גילאון: עוד לא ראיתי דבר כזה.

אילן גילאון: זה כל כך מגיע.

אילן גילאון: באמת.

אלי אלאלוף: בשם הצוות המורחב, אורי.

<אורי: כתבתי את הדברים כי אחרת זה לא יעבוד.

<אורי: אני חושב שזאת הפעם הראשונה שאני כותב.

<אורי: כבר התמודדתי עם כל מיני אתגרים קשים וזאת הפעם הראשונה שאני צריך להיצמד לכתוב כי אחרת זה לא יעבור.

<אורי: וילמה, כשאני הגעתי לכנסת ישבתי מולך והסיטואציה הזאת קיימת לי בזיכרון.

<אורי: אני הייתי מבולבל נורא והצפתי אותך בשאלות, בתהיות ובקשיים, תסבירי לי, מתי ומה, שבע ישיבות ביום, מה זאת רביזיה ומה קורה, ואת פשוט ישבת והסתכלת עלי בפנים חתומות ונתת לי לסיים את כל הצונאמי הזה ואז אמרת לי: קודם כל, בוא תלמד איך מכינים קפה שחור.

<אורי: מאותו רגע ניהלתי רישום של מספר ספלי הקפה השחור השלושת-רבעי מלאים ששתינו ביחד, 780.

<אורי: וילמה, את היית לי אם ואחות.

<אורי: תמיד זמינה ונכונה גם בלילות ובסופי שבוע, מצפן, מגדלור.

<אורי: גם כשהתווכחנו, את תמיד צדקת.

<אורי: אני לעולם לא אשכח איך מהרגע הראשון הושטת לי יד ברוחב לב, בסבלנות, בנדיבות אין קץ, ולימדת אותי את רזי הוועדה, הכנסת, התחומים המקצועיים אבל גם איך להיות אבא טוב.

<אורי: התמונה של עומרי הנכד שלך ולילי הבת שלי מחזיקים ידיים כאן במדרגות, לדעתי זה אומר הכול.

<אורי: הדלת שלך הייתה תמיד פתוחה לכל דכפין.

<אורי: לא היו אצלך חשובים פחות אלא להפך, חיבקת אליך את כולם.

<אורי: לעולם לא יכולת לנחש את מי תופתע לגלות ישוב במשרדה של וילמה, שרים ויושבי ראש, מנכ"לים חשובים, עובדי קבלן או עולים חדשים עם חוברת עברית למתחילים.

<אורי: אני מסרב להיות עצוב היום – זה כתוב לי, אבל זה שקר – אני שמח בשבילך ובשביל יעקב, הילדים והנכדים שמקבלים בחזרה בחורה בת עשרים מלאת מרץ ושמחת חיים.

<אורי: בהצלחה בפרק ב'.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אתי שבתאי.

<שלי לוי: גם אני כמו כולם נורא נורא מתרגשת אבל אני רוצה להגיד כמה דברים גם בשמי באופן אישי וגם בשם צוות מרכז המחקר והמידע העובד מול הוועדה.

<שלי לוי: אני רוצה שתדעי שבעיני את לא פחות ממודל ומופת של מנהל במגזר הציבורי, לא פחות מזה.

<שלי לוי: את באמת אישיות אדירה ונדירה, מאור פניך, לב רחב שלך, החכמה, האנושיות שבך והכנות שבאמת באמת נדירה, זה משהו שמי שפגש בך, לעולם לא יוכל לשכוח.

<שלי לוי: אני לא חושבת שיש מישהו, כמו שראינו היום, שעבד אתך ואין לו רק דברים טובים ואהבה כנה כלפיך.

<שלי לוי: הייתה לי הזכות הגדולה לעבוד אתך עשור.

<שלי לוי: אני רוצה שתדעי – אני לא יודעת כמה את יודעת – שיש לך תפקיד מכריע בעיצוב המקצועי שלי ובמרכז המחקר והמידע בכלל ויש לך תפקיד מכריע בעיצוב של עבודת מרכז המחקר והמידע מול הוועדות.

<שלי לוי: אני חושבת שהאופן שבו את עבדת מולנו, זה מודל ומופת ובאמת אופן העבודה האופטימלי שאפשר לשאוף אליו.

<שלי לוי: כמו שאמר היושב-ראש, ובצדק, יש לך יכולת מופלאה להוציא מכל הסובבים אותך את המיטב שבהם וזה מה שאני מרגישה שאת עשית עם כולנו.

<שלי לוי: אני מדברת בשם כל הצוות שעובד אתך, גם החוקרים, הכלכלנים ובכלל הנהלת מרכז המחקר והמידע.

<שלי לוי: כולנו מאוד מאוד אוהבים אותך ואני חושבת שתחסרי לנו הרבה יותר ממה שאנחנו מסוגלים כרגע להעריך.

<שלי לוי: אני מאוד מאוד אוהבת אותך.

<שלי לוי: בהצלחה, טיילי ותשלחי לנו תמונות מדי פעם.

אלי אלאלוף: אני רוצה להגיד למרכז המחקר שכל פעם שהיא מתכננת לפנות אליכם, היא אומרת:

אלי אלאלוף: אני כבר לא מעיזה אבל אני אעשה את זה.

<שלי לוי: היא תמיד מוזמנת לפנות, מתי שהיא רק רוצה.

אלי אלאלוף: אתי, הכי קרובה גם פיזית במשרד וגם יותר מזה.

<אתי שבתאי: וילמה, כולם מדברים בשבחך היום.

<אתי שבתאי: אני המון שנים בוועדה ועברתי יושבי ראש ועדה, מנהלות ועדה, יועצים משפטיים, דוברים, ובאמת אני חייבת להגיד לכולם – כולם מכירים את וילמה, כולם יודעים מי זאת וילמה, חברי כנסת, משרדי ממשלה ואחרים.

<אתי שבתאי: אבל כמה שנדבר בשבחה של וילמה, אי אפשר לבטא במלים את מה שוילמה מעבירה לנו כל יום בוועדה, גם בדברים הטובים וגם בדברים הפחות טובים, גם בדברים השמחים וגם לפעמים קצת ביקורת.

אלי אלאלוף: היא לפעמים כועסת?

<אתי שבתאי: וילמה לא יודעת לכעוס.

<אתי שבתאי: אני אגלה לך עוד משהו.

<אתי שבתאי: וילמה גם לא יודעת כל כך להיות מנהלת.

<אתי שבתאי: היא המנהלת הכי מעולה, היא המנהלת הכי טובה, היא המנהלת הכי מקצועית אבל תמיד היא נותנת לנו לנהל אותה.

<אתי שבתאי: זאת הגדולה שלה.

<אתי שבתאי: את נתת לנו כל כך הרבה דברים שאני אפילו לא יודעת איך לבטא את זה, אבל אנחנו קיבלנו ממך כל כך הרבה.

<אתי שבתאי: קיבלנו ממך גם בידע, אף פעם לא הרשית לנו להיות ראש קטן.

<אתי שבתאי: אני זוכרת שנכנסת לוועדה ואמרת: זה מה שאת עושה בוועדה?

<אתי שבתאי: כל כך הרבה שנים כאן וזה מה שאת עושה בוועדה?

<אתי שבתאי: אז כבר ביום השני הפכת אותי למנהלת הוועדה בכל המובנים, גם את זה, גם את זה וגם את זה.

<אתי שבתאי: תמיד לימדת אותי שהעבודה זה במקום השני, קודם כל את צריכה להגיע שמחה.

<אתי שבתאי: כשאת באה לעבודה, כאן זה הבית.

<אתי שבתאי: אני מודה לך על כך.

<אתי שבתאי: באמת, בכל העליות והמורדות שלנו בוועדה, את האימא השנייה שלנו.

<אתי שבתאי: את המשפחה שלנו.

<אתי שבתאי: אני בכיתי בבוקר כדי לא לעשות את זה כאן.

<אתי שבתאי: בכינו ביחד.

<אתי שבתאי: כל צוות הוועדה, אני חושבת שכולם מרגישים את זה ואנחנו באמת מאוד מאוד מודים לך, ואני לא מוותרת שפעם בשבוע תבואי לוועדה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: רשות הדיבור לוילמה.

<וילמה מאור: יש לי את הגרסה הארוכה ויש לי את הגרסה הקצרה.

אלי אלאלוף: את יודעת מי בא בשעה 13:00.

אלי אלאלוף: את יכולה לעשות מה שאת רוצה.

<וילמה מאור: למרות שאלה 43 שנים, אני אתן את הדברים בכמה דקות.

<וילמה מאור: רק כדי להגיד שאני לא יודעת אם זאת באמת אני או שזאת הסביבה הנפלאה הזאת.

<וילמה מאור: נעמי, כשאת היית יושבת-ראש הוועדה, אני לא הרגשתי את מה שאת אמרת שאני עשיתי.

<וילמה מאור: אני הרגשתי שאת מאירה את הוועדה בזכות עצמך ואני רק מאפשרת לך את הדרך.

<וילמה מאור: אותו הדבר עם יושבי ראש אחרים ועם חברי כנסת.

<וילמה מאור: אני תמיד הרגשתי שמה שאני עושה ומה שהייתי רוצה לעשות, זה פשוט לאפשר לכם את מה שאתם רוצים לעשות.

<וילמה מאור: אולי זה מה שנטע בכם את ההרגשה שאני כזאת, כי לכל אחד מכם, בטח לכל אחד מחברי הכנסת, יש בכם כל כך הרבה טוב וכל כך הרבה רצון לתרום לכל אחד שנמצא בחוץ, כך שאיך אפשר לא לעזור לכם?

<וילמה מאור: איך יכול להיות לא לנסות להקשיב למה שאתם מבקשים?

<וילמה מאור: אולי זה מה שהשפיע עלי להיות טובה.

<וילמה מאור: לא יודעת.

אלי אלאלוף: סוף סוף משהו טוב לחברי כנסת.

<וילמה מאור: אין לך מושג כמה אני מעריכה את עבודתם של חברי הכנסת, כמה שהציבור הרחב בעצם לא יודע ולא מבין עד כמה הם משקיעים ונותנים מעצמם ומנשמתם לעבודה.

<וילמה מאור: זה מה שהוציא ממני את מה שדיברתם עליו.

<וילמה מאור: כמובן שחקיקה זה הדבר שהכי ריגש אותנו כעובדים כאן, כחברי כנסת.

<וילמה מאור: אתמול נגבה הזכירה לי הצעת חוק של חבר הכנסת שאול יהלום שקבעה שאסור לסמן כלבים על מגבות נייר כי זה משפיל את הכלבים.

אורלי לוי אבקסיס: החוק עבר?

אורלי לוי אבקסיס: אבל הכלבים לא יודעים את זה.

<וילמה מאור: ההצעה עברה יחד עם חוק הנגישות שהעביר שאול יהלום וחוקים של החולה הנוטה למות, תרומת איברים, תרומת ביציות וכולי.

<וילמה מאור: וואו, איזו ועדה מדהימה.

אורלי לוי אבקסיס: ידענו גם לעצור דברים לא בסדר.

<וילמה מאור: להזכיר את ויסקונסין.

<קריאה: חוק אחד לא הצלחתם להעביר, העלאת חוק הפרישה.

אלי אלאלוף: היא משאירה לנו חוק לא קטן.

אילן גילאון: היא רוצה שניסע אתה לפרו.

אלי אלאלוף: אחד החוקים הכי כבדים, אבל היות והיא שמה אותנו על המסלול, גם בזה נצליח.

<וילמה מאור: בוועדת העלייה והקליטה קלטנו ביחד מיליון ומאתיים אלף עולים.

<וילמה מאור: אנחנו קלטנו.

<וילמה מאור: אנחנו הרגשנו שכל אחד ואחד מהם צריך אותנו והיינו שם.

<וילמה מאור: אני אישית למדתי קורס של שמונים שעות בשפה הרוסית כי השפה בהתחלה הייתה קשה לי, קשה לי לאוזן, והיה נדמה לי שהיא נוקשה מאוד.

<וילמה מאור: פתאום אחרי שהתחלתי ללמוד אותה, היא נשמעה לי מתוקה כל כך כי הכול זה ויליצ'קה.

<וילמה מאור: זאת הייתה הדרך ליצור איזשהו גשר עם העולים הרבים האלה שלא הכירו את השפה העברית ורצינו כל כך לשמוע מה שיש להם להגיד.

<וילמה מאור: אז מגיעים לוועדת העבודה והרווחה.

<וילמה מאור: ג'ודי קיבלה אותי.

<וילמה מאור: אני לא ידעתי כלום.

<וילמה מאור: היא יצרה לי את הדרך אל החוקים, אל האוכלוסייה, אל יושבי הראש.

<וילמה מאור: היא לימדה אותי המון דברים.

<וילמה מאור: היא מצטנעת ואומרת שאני הייתי לה מורה, אבל בלעדיך, ג'ודי, אני לא יודעת אם הייתי שורדת.

<וילמה מאור: זאת ועדה קשה.

<וילמה מאור: האמת היא שקיבלתי הזדמנות מכל יושבי הראש שהיו לי, הזדמנות ואמון רב, ולי זה חשוב מאוד שמאמינים בי כאדם וזכיתי לאמון הזה של האנשים שעבדתי אתם.

<וילמה מאור: כמובן צוות הוועדה המופלא שמלווה אותי כבר 12 שנים בוועדה כאן - מעיין, אתי, ענת.

<וילמה מאור: הלשכה המשפטית שהתחילה עם ג'ודי וג'ודי לבד ואחר כך עם נעה, שמרית, ענת, יעל, רותם ואייל, אבל גם הוא עזב.

<וילמה מאור: בלעדיהם אי אפשר היה לעשות את זה.

<וילמה מאור: אותה פתיחות שהם גילו אצלי, אני מצאתי אצלם.

<וילמה מאור: הנכונות שלהם וההירתמות שלהם בכל תחום.

<וילמה מאור: באמת תודה רבה.

<וילמה מאור: תודה רבה לכם שבאתם לכאן.

<וילמה מאור: זה לא מובן מאליו.

<וילמה מאור: אני נחתתי לכם באמצע החיים, באמצע היום, וכל אחד יש לו את המטלות שלו, לא רק חברי כנסת אבל גם חברי כנסת.

<וילמה מאור: כמובן זה היה הבית השני שלי.

<וילמה מאור: הבית הראשון שלי הוא פה, יעקב שתמיד ממשיך לסקרן אותי ולהצחיק אותי ולפנק, ולפנק ולפנק.

<וילמה מאור: יהונתן הבן הבכור שלי, פרפקציוניסט של המשפחה, אבישג שנתנה לי את המתנה הכי מדהימה שאפשר לקבל, את הנכדים שלי, עמרי ואילה.

אילן גילאון: וילמה, זאת התכלית של ילדים.

אילן גילאון: תדעי לך.

<וילמה מאור: אני מחכה.

<וילמה מאור: יש לי סבלנות.

<וילמה מאור: גד שהוא כמו מפעל הפיס.

<וילמה מאור: גד, כשמו כן הוא.

<וילמה מאור: ונגבה, היא שחקנית התיאטרון הצעיר בחיפה.

<קריאה: תיאטרון חיפה.

<וילמה מאור: כדאי לכם לקחת חתימה כי היא תהיה מאוד מפורסמת.

<וילמה מאור: היא שחקנית מדהימה.

<וילמה מאור: תודה רבה.

<וילמה מאור: תודה רבה לכל מי שהגיע לכאן.

<וילמה מאור: לכולם.

<וילמה מאור: לציפי שליוותה אותי כל החיים ואף פעם לא נפרדה ממני ולא נפרדתי ממנה, גם כאשר עזבנו את ועדת העלייה והקליטה.

<וילמה מאור: תודה רבה.

אלי אלאלוף: לחיים.