ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 69, 2015-10-27 13:10

איתן כבל: שלום לכולם.

איתן כבל: אני מבקש לפתוח עוד ישיבה של ועדת הכלכלה.

איתן כבל: נא לשבת כדי שאוכל להרגיש שאני לא באיזו טיילת.

איתן כבל: ברשותכם, אנחנו פותחים את הדיון.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, היועצת המשפטית, הרשמת הפרלמנטרית, אורחים נכבדים.

איתן כבל: היום אנחנו מציינים את יום הדיור הציבורי, נושא שקרוב ללבי, שאני מכיר אותו הרבה מאוד שנים ובעצם כמעט שם התחלתי.

איתן כבל: ברשותכם, במסגרת היום הזה אנחנו לא הולכים לדיון דקלרטיבי.

איתן כבל: בחרנו לעסוק היום בנושא ספציפי מאוד – ותיכף ניתן גם לדב חנין לפתוח ולהציג את הצעת החוק שלו.

איתן כבל: אני רק רוצה להזכיר שבדיון קודם שניהלנו כאן בנושא הדיור הציבורי, בסופו סיימנו להכין עבודה גדולה – ואני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לרן מלמד, סמנכ"ל עמותת "ידיד" על שסייע לי מאוד להכין, ביחד עם דב חנין וחברים נוספים וארגונים נוספים, רשימה ארוכה של שאלות, שמנסה לכמת את מרב העניינים הנוגעים לדיור הציבורי.

איתן כבל: מסרנו את זה לשר הבינוי והשיכון – המשרד חזר להיות "בינוי ושיכון", שזה נכון, דרך אגב – ואנחנו מקווים שהתשובות שנקבל יהיו מעמיקות ורציניות ויעשו סדר בתוך התהליך הזה.

איתן כבל: היום, כדי שלא נעסוק שוב בדיבורים בעלמא, יש נושא על סדר יומנו, בקשה להחלת דין רציפות על הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 5) (מתן מידע לשוכר בדיור ציבורי) התשע"ה-2014.

איתן כבל: את הצעת החוק מובילים חברי הכנסת דב חנין, אורלי לוי אבקסיס, אילן גילאון ואיציק שמולי.

איתן כבל: אבקש מדב חנין להציג את הצעת החוק, בבקשה.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

דב חנין: אני רוצה קודם כול לברך אותך על קיום הדיון הזה, וגם על האמירה החשובה שלך, שיום נושאי בכנסת צריך להיבחן לא רק בכך שאנחנו מדברים יפה אלא בכך שאנחנו מנסים לעשות שינוי.

דב חנין: הוועדה בראשותך, אדוני היושב-ראש, ובניהולה החרוץ, היוזם והחכם של גברת לאה ורון, מצליחה לעשות את מה שאנחנו רוצים לעשות בכל ועדות הכנסת ביום כזה, וזה לקדם שינוי אמיתי.

דב חנין: סוגיית השקיפות בדיור הציבורי היא סוגיה קריטית.

דב חנין: אנחנו מדברים ברמה העקרונית על מה שהופך אנשים מלהיות נתינים ללהיות אזרחים.

דב חנין: אם אתה לא יודע מה קורה, אם אתה לא יודע מה זכויותיך ומה חובותיך, מה מצבך, אתה נתין פסיבי.

דב חנין: רק כשאתה יודע איפה אתה עומד אתה יכול לעמוד על זכויותיך, אתה יכול להיאבק, אתה נהפך לאזרח.

איתן כבל: דב חנין, אני מבקש שתחליף אותי עד שאשוב ותנהל את הדיון בינתיים.

דב חנין: אם כן, אנחנו מדברים על סוגיה קריטית, סוגיית השקיפות.

דב חנין: היא שהופכת אנשים מנתינים לאזרחים.

דב חנין: שקיפות בדיור הציבורי היא עולם ומלואו.

דב חנין: אולי צריך להגיד, אי-השקיפות בדיור הציבורי היא עולם ומלואו.

דב חנין: הצעת החוק הזו עוסקת במגוון גדול מאוד של נושאים – גם בסוגיות של שקיפות לגבי חיובים, גם שקיפות לגבי אופן חישוב שכר הדירה, גם שקיפות לגבי זכאויות והנחות, גם שקיפות לגבי החלטות שמתקבלות.

דב חנין: אני חייב לומר לכם שכאשר כתבנו את הצעת החוק הזו הרגשנו מצוקה ותסכול מן העובדה שבכלל צריך לכתוב את הדברים האלה, כי נראה לא יאומן שאנשים חיים במצב שבו כל הדברים האלה לא קיימים כבר הרבה-הרבה שנים, אבל כבר שנים רבות הם לא קיימים.

דב חנין: אנחנו מדברים בסך הכול על עולם ללא שקיפות.

דב חנין: אני מברך על כל השינויים לטובה שמתקיימים בשנים האחרונות, אבל המציאות שממנה התחלנו היא מציאות בלתי אפשרית.

דב חנין: אנחנו מדברים על מציאות יומיומית מתסכלת ומייאשת שבה נתקלים דיירי הדיור הציבורי, החל מהוועדות, אם בחברות המשכנות או במשרד הבינוי והשיכון, שאין פרוטוקול ולא יודעים מה החליטו ואיך החליטו, האם נתקיים דיון או לא נתקיים דיון, האם הוועדה היא "חותמת גומי" לדברים שמוחלטים מחוץ לוועדה.

דב חנין: כל הדברים האלה לא ברורים בהיעדר שקיפות.

דב חנין: כל הנושא של מה צריך לשלם, הפירוט של התשלומים, הפרטים הנוספים שעשויים לסייע לדיירים להעריך את המצב שלהם, להעריך את גובה החשבון, את גובה ההנחות, את דרגת ההשתתפות העצמית וכדומה.

דב חנין: כל הסוגיות של התשלומים נמצאות מתחת למסך כבד של ערפל.

דב חנין: סוגיות התחזוקה השוטפת – מחירון של עלויות, תיקונים, שיעורי השתתפות עצמית.

דב חנין: כל הדברים האלה גם כן נמצאים מאחורי – אם להשתמש בביטוי של ג'ון רולס: "מסך כבד של בערות", כשאנחנו לא יודעים מה נמצא מאחורי המסך הזה.

דב חנין: עדכון פרטים לצורך הנחות; טפסים שצריך לקבל; חפיפה בין הטפסים הנדרשים; כל הסוגיות של קבלת הקהל – אני מתכוון לתיעוד של קבלת הקהל; תרבות של תשובות בכתב; סדר.

דב חנין: אנחנו נתקלים בהרבה מאוד תלונות של דיירי דיור ציבורי שמתלוננים על כך שהם קיבלו תשובות בעל-פה, אבל אחר-כך פתאום אומרים: "לא הבנתם, כן הבנתם, זה לא מה שהתכוונו," וכדומה.

דב חנין: כל הסוגיה של תהליך קבלת דירה לזכאים – איפה אני נמצא, איפה נמצאות דירות.

דב חנין: כל הדברים האלה גם הם נמצאים מאחורי ערפל כבד.

דב חנין: לדברים האלה, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, יש משמעות חברתית מאוד-מאוד גדולה.

דב חנין: זכותו של אזרח לדעת בדיוק איפה הוא נמצא, זכותו של אזרח לדעת מה חובותיו וגם מה הן זכויותיו.

דב חנין: זו זכותו של אזרח, ולכן להצעת החוק הזאת יש משמעות חברתית ראשונה במעלה.

דב חנין: חברי חבר הכנסת יונה, כפי שאתה יודע היטב, להצעת החוק הזאת יש גם משמעות כלכלית גדולה כי כאשר אין שקיפות המערכת לא יעילה, לא עובדת היטב.

דב חנין: הנה, לדוגמה, אנחנו שומעים, סיפר לנו שר הבינוי והשיכון בישיבה האחרונה על מאות דירות שמשרד הבינוי והשיכון מצא אצלו שהיו בעצם פנויות.

דב חנין: הן שייכות לדיור הציבורי והיו פנויות ולא מאוכלסות.

דב חנין: אנחנו וארגוני הדיור הציבורי לאורך שנים מתריעים על הדבר הזה אבל כשאין שקיפות המלאי לא קיים באופן נגיש ואז אפילו משרד הבינוי והשיכון עצמו לא ידע שיש כזו בעיה ויש כזה מצב.

דב חנין: לכן זו הצעת חוק ראויה מבחינה חברתית והיא הצעת חוק ראויה מבחינה כלכלית.

דב חנין: אני רוצה לסיים ולברך על השינוי שהתרחש בעמדת הממשלה, בעמדת ועדת השרים לענייני חקיקה.

דב חנין: שוחחתי עם כל השרים החברים בוועדה באופן אישי וכולם השתכנעו שאין שום סיבה להתנגד להצעת החוק הזאת.

דב חנין: אף אחד אפילו לא הצליח למצוא נימוק אחד למה כדאי או נכון להתנגד להצעת החוק הזאת ולכן ועדת השרים לענייני חקיקה שינתה את עמדתה, עברה מעמדה של התנגדות לדין הרציפות לעמדה של תמיכה.

דב חנין: אני מקווה שהיום נאשר את זה בוועדה ונוכל להביא את זה למליאה ולהתקדם במהירות לקידום העניין.

דב חנין: יש כמה אנשים שביקשו לדבר.

דב חנין: אנחנו נשלב את חברי הכנסת עם הדוברים.

דב חנין: ראשון הנרשמים הוא יוסי עמרם מן "המשמר החברתי", בבקשה.

<יוסי עמרם: אדוני היושב-ראש, חבריי, אני רוצה לדבר על שלושה דברים בקצרה.

<יוסי עמרם: נושא מחיר הדירות.

<יוסי עמרם: עד דצמבר 2010 היו מחירים אחרים בדיור הציבורי לדייר הזכאי, בהבדל של מאות אלפי שקלים, דבר שאי אפשר להסכים לו.

<לאה ורון: אתה מדבר על שכר דירה או על רכישה?

<יוסי עמרם: על רכישה.

<יוסי עמרם: ידוע לכולנו שרוב הדיירים, או 90% מהדיירים חיים מקצבאות של הביטוח הלאומי, הנעות בין 1,700 ש"ח ו-2,300 ש"ח ברובן.

<יוסי עמרם: ולכן מאין יביאו 270,000 ש"ח עבור שני חדרים או 350,000 ש"ח עבור שלושה חדרים?

<יוסי עמרם: עד דצמבר 2010 לפי התוכנית הקודמת, המבצע הקודם, נדרשו 30,000 או 40,000 ש"ח עבור כל דירה.

<יוסי עמרם: מצד אחד, שר האוצר ושר הבינוי והשיכון אישרו בקדנציה הקודמת את חידוש מכירת הדירות מהדיור הציבורי לזכאים.

<יוסי עמרם: מצד שני, הקשו את התנאים והעלו את המחירים, או השוו את המחירים של הדירות בדיור הציבורי למחיר הדירות בשוק הפרטי.

<יוסי עמרם: לכן יצא שכרם בהפסדם – הדיירים לא יכולים לרכוש את הדירות שלהם.

<יוסי עמרם: אני פעיל חברתי כבר 14 שנים ובאים למשרדי דיירים רבים מהדיור הציבורי שאומרים: אנחנו רוצים לקנות, זכותנו לקנות, זכותנו שתהיה לנו כתובת משלנו, בדירה שאנחנו חיים בה יותר מ-15 או 20 שנים, אבל אנחנו לא יכולים במחירים כאלה.

<יענה משה אהרון: הם טוענים שהם נותנים 90%.

<יענה משה אהרון: הם לא מגיעים אפילו ל-60% מהדירה.

<יענה משה אהרון: הם אומרים: תקבלו 90% מן המחיר.

<יוסי עמרם: לפי החוק החדש בנוגע למכירת דירות נותנים אחרי 5 שנים.

<יוסי עמרם: כלומר, על 5 השנים הראשונות מקבלים 20% הנחה, ועל כל שנה נוספת כמעט 1%.

<יוסי עמרם: אם נשווה את זה למחיר בשוק, זה יוצא הנחה בשווי המע"מ, כאילו הורידו את המע"מ בלבד, זה הכול.

<יוסי עמרם: זה לא ממש הטבה לדיירים בדיור הציבורי.

<יוסי עמרם: דבר שני, לגבי השתתפות בעלויות של שיפוצים בבניינים שונים.

<יוסי עמרם: יש בניינים בני 40 שנים או 50 שנים שלא עברו שיפוץ בכלל, בכל רחבי הארץ.

<יוסי עמרם: אני לא מדבר על מקום אחד במרכז הארץ או בצפון הארץ אלא בכל הארץ.

<יוסי עמרם: דיירים רבים מתלוננים שהבניינים שלהם עומדים לקרוס, וזה לא בסדר.

<יוסי עמרם: אם הם פונים לחברה המשכנת ומבקשים שתבוא לשפץ, אומרים להם: "יש לכם בבניין דיירים פרטיים.

<יוסי עמרם: רק כאשר ישלמו את החובות שלהם לחברה המשכנת בהשתתפות בתחזוקה אנחנו נשפץ ונשקם".

<יוסי עמרם: זה דבר חשוב שכבודך, חבר הכנסת דב חנין, אולי לא התלוננו עליו בפניך או אולי לא שמת לב לזה, שבבניינים משותפים שיש בהם רוב של דיירים פרטיים החברות המשכנות כמעט מפקירות את הדיירים של הדיור הציבורי.

<יוסי עמרם: הולכים לעירייה ומה אומרים להם?

<יוסי עמרם: תלכו למשרד הבינוי והשיכון, או תלכו לחברה "המשכן", או תלכו לשיקום שכונות.

<יוסי עמרם: כל אחד דוחף את הדייר על השני, כל גוף שולח את המתלונן לגוף השני ובשל כך הדיירים ממשיכים לסבול.

<יוסי עמרם: לדעתי, ואני אומר את זה גם כאיש חוק וגם כפעיל חברתי, המדינה – לא משנה אם זה משרד הבינוי והשיכון או משרד האוצר – כל אחד אומר "אין לנו תקציבים".

<יוסי עמרם: זה לא מעניין אותי.

<יוסי עמרם: כאזרח זה לא מעניין אותי.

<יוסי עמרם: מעניין אותי דבר אחד, אני רוצה שהדיירים יקבלו את מה שמגיע להם.

<יוסי עמרם: 90% מן הדיירים בדיור הציבורי, במיוחד הנכים, לא נולדו נכים.

<יוסי עמרם: אנשים בעל כורחם הפכו להיות נכים או בעל כורחם הפכו להיות נזקקים.

<יוסי עמרם: המדינה לא צריכה להפקיר אותם.

דב חנין: אדוני, אנחנו נמצאים בלחץ זמן.

<יוסי עמרם: עוד דבר אחד ואני מסיים.

<יוסי עמרם: לגבי העתקת מגורים.

<יוסי עמרם: יש דיירים שמתגוררים בצפון.

<יוסי עמרם: אלוהים שולח להם בן זוג או בת זוג או עבודה או תעסוקה בדרום, או להיפך, מהדרום לצפון.

<יוסי עמרם: מקשים עליהם את העתקת המגורים, לא רוצים לתת להם להחליף דירה, למשל לעבור מנצרת עילית לרחובות או לתל-אביב או לירושלים.

<יוסי עמרם: אין, מקשים עליהם.

<יוסי עמרם: צריך לעשות "שמיניות באוויר" בכדי לקבל אישור לעבור דירה.

<יוסי עמרם: צריך לעבוד על זה, לעשות משהו, להקל את התנאים של העתקת מגורים.

<יוסי עמרם: תודה רבה.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני.

דב חנין: חבר הכנסת יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, קודם כול אני רוצה להצטרף לברכות, הן על העובדה שוועדת השרים לענייני חקיקה תומכת בהצעת החוק הזאת והן ליוזמים של הצעת החוק הזאת, שזה אתה ומירי רגב ואורלי לוי אבקסיס ואילן גילאון ואיציק שמולי.

יוסי יונה: זאת באמת יוזמה ברוכה.

יוסי יונה: כמי שמסתובב בדיור הציבורי אני ער ומודע באופן מחודד וכואב לבעיות שאכן קיימות שם, בעיקר בסוגיות שהועלו כאן.

יוסי יונה: בנושא השיפוצים – נכנסים המון פעמים לדירות הללו ורואים את המצב המרופט שבו הן נמצאות.

יוסי יונה: הניסיון באמצעות חוק שקיפות שכזה לתת מזור לבעיה הזאת הוא ניסיון מבורך.

יוסי יונה: יש לי כמה תהיות שאני רוצה לשתף אותך בהן כמי שקידם את היוזמה הזאת.

יוסי יונה: יש תמיד את היחס בין תוכן וצורה.

יוסי יונה: חוק שעניינו בשקיפות מציג מה הן החובות של הריבון כלפי הדיור הציבורי.

יוסי יונה: גם באשר למה שאמר יוסי עמרם, הסוגיה שהוא העלה, יש לה את היבט התוכן ויש לה את היבט הצורה.

יוסי יונה: זאת אומרת, גם בחוק הדיור הציבורי עליך לדעת מה הם בדיוק התנאים שתחתם אתה יכול לרכוש את הדירה ומה סוג ההנחות, ועוד דברים מן הסוג הזה.

יוסי יונה: העלית גם את השאלה על המחיר הגבוה, למרות שפה הדיון הוא בעניין השקיפות.

יוסי יונה: כלומר, משעה שהמדינה החליטה על קריטריונים שמאפשרים לדייר לרכוש את הדירות אז הדייר צריך שתהיה לו מלוא האינפורמציה.

<יוסי עמרם: ואת זה אין.

יוסי יונה: נכון, אבל זו סוגיה אחרת.

יוסי יונה: זו סוגיה אחרת של תוכן וצורה.

יוסי יונה: אני טוען רק, אדוני היושב-ראש, לגבי קיומה של הצעת החוק הזאת, האם לצדה יש גם את הממד של accountability, של סנקציה?

יוסי יונה: מה קורה כאשר הקריטריונים שקופים אך הם אינם מתממשים הלכה למעשה במציאות?

דב חנין: בשלב של הקריאה הראשונה יצרנו סוג של סנקציה כלכלית.

דב חנין: כלומר, אם לא מדווחים לשוכר על יתרת החובות שלו אז אי אפשר לגבות ריבית, הפרשי הצמדה או כל תוספת אחרת בשל אי תשלום במועד של החובות בעד התקופה שלא דווחה.

דב חנין: אבל אדוני צודק.

דב חנין: אני חושב, גברתי היועצת המשפטית, אחד הדברים שנצטרך לשקול בהכנה לקריאה השנייה והשלישית זה באמת מה הסנקציות, מה המנגנונים שמבטיחים שכל הדברים היפים והטובים האלה שאנחנו מכניסים באמת יתקיימו.

יוסי יונה: רק שאלה, ובכך אסיים את דבריי.

יוסי יונה: כאן מוצג הנייר של פורום הדיור הציבורי: "שקיפות בדיור הציבורי".

יוסי יונה: עד כמה הלשון כפי שמנוסחת בהצעת החוק מכילה מספיק כדי לכלול בתוכה את כל הסוגיות שמועלות במסמך הזה?

יוסי יונה: תודה.

דב חנין: תודה לך, אדוני.

דב חנין: מר סשה ביטברויט מ"רבנים לזכויות אדם", שלום אדוני וברוך הבא, בבקשה.

<סשה ביטברויט: שמי סשה.

<סשה ביטברויט: אני קצת מתרגש.

דב חנין: למען האמת גם אנחנו מתרגשים בדיון כזה.

<סשה ביטברויט: למדתי בתוכנית "זכויות אדם" של "רבנים למען זכויות האדם" והפכתי להיות פעיל בקבוצה.

<סשה ביטברויט: אני גר בבית-שאן.

<סשה ביטברויט: אני מתגורר בדיור הציבורי כבר 14 שנים ואני מכיר היטב את ההתנהלות מול החברה המשכנת, שאצלנו זה "עמידר".

<סשה ביטברויט: הפכתי להיות פעיל בקבוצה אצלנו בעיר.

<סשה ביטברויט: היום חברי הקבוצה לא הצליחו להגיע כי כולם עובדים, אני היחיד שהצלחתי להגיע.

<סשה ביטברויט: עיקרון השקיפות חשוב מאוד.

<סשה ביטברויט: אנחנו חושבים שזה אולי חלק מן הפתרון במשבר האמון בין הדיירים לבין חברת "עמידר", למשל, וכך בטח גם בחברות משכנות האחרות.

<סשה ביטברויט: בעמדה הכתובה שכולכם קיבלתם מתייחסים לוועדות משרד הבינוי והשיכון, שם אין פרוטוקולים ואנחנו לא יודעים.

<סשה ביטברויט: למשל נכנסות דירות לשיפוץ, ומחכים ומחכים ומחכים, לא יודעים, ופתאום מקבלים תשובה שלילית.

<סשה ביטברויט: אנשים לא יודעים איך, מה, למה, כמה, מה התברר שם.

<סשה ביטברויט: גם בשוברי תשלום, יש לי פה מסמכים וחשבוניות של "עמידר".

<סשה ביטברויט: מגיעים כל מיני תשלומים, למשל על תיקון דוד חשמל, 3 שנים אחרי שהתקינו לאנשים דוד חשמל חדש.

<סשה ביטברויט: אחרי שנה – תיקון, אחרי עוד שנה – תיקון, בכל שנה תיקון.

<סשה ביטברויט: אילו תיקונים יש בדוד החדש?

<סשה ביטברויט: יש כאן רישום על "תיקון פגם ב", דברים שלא ברור מה קורה, אנשים בכלל לא מבינים מה תיקנו.

<סשה ביטברויט: בתיקונים האלה יש פה אינספור תשלומים.

<סשה ביטברויט: אמנם זה 60 שקלים, סכומים כאלה, אבל זה מצטבר.

<יענה משה אהרון: זה הרבה כסף למי שאין לו.

<סשה ביטברויט: יש עניין של דיירים שזכאים להנחות.

<סשה ביטברויט: ההשתתפות העצמית היא גם נושא בעייתי פה, עד כמה הם צריכים להשתתף בהשתתפות עצמית.

<סשה ביטברויט: למשל מישהו שגר בדירה שכורה באופן פרטי כמעט ולא משתתף בעלויות התיקונים.

<סשה ביטברויט: בהשתתפות העצמית הגובה המקסימלי הוא 25% ולאנשים שזכאים להנחה זה מגיע עד 5%.

<סשה ביטברויט: ואז בתיקונים כאלה של 50 שקל, מעניין לדעת מה תיקנו – התיקון היה ב-500 שקל או ב-200 שקל או ב-1,000 שקל?

<סשה ביטברויט: דברים נוספים, פגשנו מאות דיירים ולרובם יש הרגשה שמי שצועק ב"עמידר", בא לסניף וצועק – עושים לו.

<סשה ביטברויט: יש אנשים שאומרים: "הנה לשכנה מטפלים ולנו לא כי אנחנו לא יכולים לדפוק על השולחן.

<סשה ביטברויט: " זה יוצר מצב של אי-אמון.

<סשה ביטברויט: אומרים: "מי שצועק זוכה".

דב חנין: תודה, אדוני.

דב חנין: מר רן מלמד, סמנכ"ל עמותת "ידיד", בבקשה אדוני.

<רן מלמד: שלום, צהרים טובים.

<רן מלמד: קודם כול, ברכות.

<רן מלמד: ברשותך, אנסה לגעת רק בנושאים הנוגעים להצעת החוק ולא אלך לבעיות ולכשלים האחרים שקיימים עדיין בתוך המערכת.

<רן מלמד: דבר שקיים מבחינתי גם בחוקים אחרים, ובטח בחוק חשוב כמו זה, הוא נושא הנגישות התרבותית-שפתית.

<רן מלמד: זאת אומרת, איך אנחנו יכולים להגיע למצב שלא רק שייכתב מכתב עם מידע לאנשים אלא שיהיו בו שני דברים.

<רן מלמד: אחד, שהעברית שלו תהיה כזאת שאנשים יוכלו להבין מה כתוב, זה דבר שאנחנו יודעים שהוא בעייתי היום במכתבים שיוצאים, והדבר השני, שהוא יהיה כתוב בשפות שבהן אנשים יכולים להבין את הכתוב.

<רן מלמד: אני רוצה להסביר משהו, אדוני.

<רן מלמד: יש לא מעט מקרים שבהם המכתבים הם מסוג סטנדרטי למדי.

<רן מלמד: זה אומר שהטקסט עצמו הוא טקסט קבוע ומה שמשתנה זה הנתונים, המספרים שיוצאים מן המחשב, ומספרים, כפי שאנחנו יודעים, כל אחד יכול לראות ולהבין.

<רן מלמד: אני מבקש לנסות להכניס להצעת החוק הזאת, אדוני היושב-ראש, תוספת, שאומרת שהמכתבים יצאו בשפות שונות לפי בקשת הדייר.

<רן מלמד: פעם אחת ישאלו את הדייר באיזו שפה הוא מבקש לקבל את המכתבים – אני מניח שיהיה לנו רוב של שפות וביניהן אפשר להחליט: ערבית, שהיא שפה רשמית, רוסית, שמדברים בה הרבה מאוד מן דיירים בדיור הציבורי, אמהרית ושפות אחרות – בצורה כזאת שאנשים יוכלו להבין.

<אביטל סומפולינסקי: הנושא עלה בדיונים במסגרת ההכנה לקריאה הראשונה בכנסת הקודמת ולכן הכנסנו בדברי ההסבר, ש"בעת הכנת הצעת החוק לקריאה השנייה והשלישית תבחן ועדת הכלכלה את האפשרות לקבוע בדיוק את שפת המכתבים".

<רן מלמד: אני חוזר ואומר, כי הייתי גם בדיונים הקודמים, שאני חושב שזה דבר שאי אפשר בלעדיו.

<רן מלמד: הייתי מבקש להוסיף שני דברים: גם לעברת את העברית וגם שהמכתבים יהיו בשפות שונות.

<רן מלמד: הדבר השלישי, ואסיים בזה, שהמידע שיינתן יכלול לא רק את החובות של הדייר או זכויותיו של הדייר ורשימת ה"צ'ק ליסט" שעליה מדובר, אלא גם דיווח של החברות מה נעשה בשטחים הציבוריים ובתחזוקת הבניין עצמו שבו גרים הדיירים.

<רן מלמד: אני חושב שזה מידע שחשוב לדעת, מתי זיפתו או לא זיפתו והאם היו תיקונים או לא היו תיקונים ומה מתוכנן לעשות או לא מתוכנן לעשות.

<רן מלמד: אני חושב שבמסגרת השקיפות הנתונים האלה חשובים.

<רן מלמד: תודה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: נעמי מורביה, יושבת-ראש מטה מאבק הנכים, בבקשה גברתי.

<נעמי מורביה: תודה רבה.

<נעמי מורביה: קודם כול ברצוני לברך את הוועדה ואת היושב-ראש על הנכונות ועל היוזמה להחיל את דין הרציפות.

<נעמי מורביה: הצעת החוק הזאת ללא ספק באה לעשות הסדרה במקום שהיה ממש שדה בוּר, לא היו בו ערוגות או שבילים, לא הנחיות או תקנות.

<נעמי מורביה: אכן הגיע הזמן שלפחות מבחינת המידע, הציבור שזכאי לשירות של הדיור הציבורי ידע במינימום שבמינימום את הדברים הבסיסיים, כגון זכויותיו.

<נעמי מורביה: אני בטוחה שחלק גדול מן האנשים בדיור הציבורי עד היום לא יודעים על מה הם יכולים להתקשר בטלפון, על איזה סוג של תקלה בבית.

<יענה משה אהרון: זה לא יעזור.

<יענה משה אהרון: אני 15 שנים בדיור הציבורי ואפילו מסמר לא שמו בביתי.

<נעמי מורביה: כי את לא יודעת לְמה את זכאית.

<נעמי מורביה: אם היית יודעת, היית יודעת על מה את צריכה לפנות, מה בזכותך לדרוש.

<נעמי מורביה: אני מברכת את הוועדה ומקווה מאוד שאכן זה יעבור ושהתחילה תהיה כמה שיותר מהירה.

<נעמי מורביה: טובה שעה אחת קודם.

<נעמי מורביה: תודה רבה לכם.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: אורי אלדר, ידידי, בבקשה.

<אורי אלדר: שלום לכם, כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת יוסי יונה דיבר קודם על נושא הסנקציות לגבי אותם משרדים או חברות שלא יקיימו את דרישות החוק.

איתן כבל: סליחה, אורי אלדר.

איתן כבל: אדוני יושב-ראש "עמידר", בבקשה, אנא היכנס.

<אורי אלדר: חבר הכנסת יוסי יונה שאל האם קיימות סנקציות לאותם משרדים או חברות משכנות שלא ימלאו את דרישות החוק בנושא השקיפות.

<אורי אלדר: הייתי רוצה להמשיך את אותה נקודה.

<אורי אלדר: אם אני זוכר נכון, במשרד הבינוי והשיכון קיים דבר שנקרא "רשות הדיור הציבורי".

<אורי אלדר: האם אני צודק?

<אורי אלדר: איפה נמצאת כרגע "רשות הדיור הציבורי"?

<אורי אלדר: ראיתי אפילו בטלוויזיה שהתייחסו לזה.

<קריאה: ב-20 השנים האחרונות לא היתה "רשות הדיור הציבורי" במשרד הבינוי והשיכון.

איתן כבל: לא היה דבר כזה.

<אורי אלדר: אם כך, למה אני שואל את השאלה הזאת?

<אורי אלדר: אפשר לפשט את העניין בצורה פשוטה.

<אורי אלדר: צריך באחד מן המשרדים, או משרד הכלכלה או משרד הבינוי והשיכון, שיהיה מספר טלפון, אדם שיכול לקבל את כל סוגי התלונות על אי-שקיפות מכל הדיירים של הדיור הציבורי, שהדיירים לא יצטרכו להתרוצץ בין משרדי הממשלה והחברות המשכנות, תהיה להם כתובת לתלונות.

<אורי אלדר: אתן לכם דוגמה.

<אורי אלדר: היום ניצולי השואה בכל הארץ יש להם מספר טלפון אחד על מנת להציג את תלונותיהם.

איתן כבל: סליחה, ביקשת שאקשיב לך.

איתן כבל: דיברנו על מה שאתה הצעת.

איתן כבל: אמרתי למבקר המדינה, לא בתוקף תפקידו כמבקר המדינה.

איתן כבל: למבקר המדינה יש עוד זרוע בדיוק-בדיוק לעניינים האלה: נציב תלונות הציבור.

איתן כבל: הבנתי את התגובה שלך.

איתן כבל: זה לא על הדברים הדרמטיים.

איתן כבל: יושבת שם מערכת שלמה שתפקידה לבחון מקרים כמו, למשל, ש"עמידר" לא ענתה לאדם כלשהו.

איתן כבל: למען האמת, נציב תלונות הציבור צריך לעשות לעצמה תעמולה גדולה יותר.

<אורי אלדר: כבוד היושב-ראש, נגעת בדיוק בנקודה הנכונה מכיוון שכל עוד יציג את עצמו כנציב תלונות הציבור רוב דיירי הדיור הציבורי לא יגיעו אליו.

<אורי אלדר: זה מצריך פרסום רציני באמצעי התקשורת האלקטרוניים והכתובים, שכל דייר בדיור הציבורי ברגע שהוא נמצא בדירה יידע: אם "עמידר" עשתה לך בעיה, לא נתנה לך תשובה בזמן תתקשר אלי בטלפון או תשלח לי פקס ותהיה לך כתובת.

<נעמי מורביה: וגם "עמיגור".

איתן כבל: חברים יקרים, אני רוצה לומר כדלקמן.

איתן כבל: אני מכיר את העניין הזה שנים רבות מאוד.

איתן כבל: אני חושב שמבין היושבים סביב השולחן אני שמכיר הכי הרבה את הנושא הזה, כמעט.

איתן כבל: אחד הדברים שתמיד קוממו אותי, אני מודה, שיש קבוצות שלמות שאין להן מושג אפילו על הזכויות שלהן, אין להן מושג.

איתן כבל: יש את אלה שתמיד היו מתייצבים ליד הדלת בוקר וערב, הם ידעו הכול, טוב יותר מן המנהל שצריך לטפל בהם, ידעו עד הפסיק האחרון מה מגיע להם.

איתן כבל: היו מגיעים אליי אנשים, שהגיעו אליי בדרכים לא דרכים, שהייתי צריך לפנות בשבילם.

איתן כבל: כאשר הפנו את תשומת לבי לאדם מסוים, הוא אפילו לא ידע שיש לו אפשרות כזו לפנות, ואני כבר לא מדבר על ידיעה מה הן זכויותיו.

איתן כבל: יש מעגלים שאין להם מושג.

איתן כבל: אני מחלק את זה לשתיים.

איתן כבל: אני רוצה להיות חד יותר.

איתן כבל: מי שמתעסק בדיור הציבורי, האמן לי, מכיר את הסעיפים מלמעלה ועד למטה, בגדול.

איתן כבל: יש פה אנשים שאני מכיר כבר שנים רבות מאוד ואנחנו בחברות שנים רבות מאוד, למשל ברכה ארג'ואני ואחרים, עוד מן התקופה שהייתי במשרד הבינוי והשיכון.

איתן כבל: חסר פה לדעתי, זה פחות עניין הידיעה – וזה חשוב בזכות עצמו, אני לא מזלזל – אלא במערכת היחסים שמתקיימת מרגע שנכנסת לדירה בין הדייר ובין החברה המשכנת, אם יש בעיה שאתה לא יודע בדיוק מה הן הזכויות שלך באמת – ואני אומר את זה כמי שמתעסק בזה וגם העברתי ביחד עם רן מלמד את עניין הדוודים ואנחנו מנסים להעביר את עניין החשמל ועוד אלף ואחד דברים.

איתן כבל: כשאתה גר שם, רוב האנשים, במקרה הרע מבחינתם הם לבדם מתים שם, ובמקרה הטוב מבחינתם – אני לא נכנס עכשיו לדיון הפילוסופי פסיכולוגי סוציולוגי – יש להם בנים ממשיכים שם.

איתן כבל: בסופו של עניין, אם הוא רוצה לדעת מתי מותר להחליף דוד – הם גרים שם, לא תוציא אותם, זה הבית שלהם לכל דבר ועניין ועדיין המערכת לא השכילה לחנך את הדיירים שזה הבית שלהם לכל החיים, עד שאלוהים יודע מה יקרה, ואני לא רוצה להגיע לנקודת הקצה.

<אתי אדווה צדוק: עד שהוא ימות, ואז הבן לא זכאי.

איתן כבל: מה קורה?

איתן כבל: אתה מגיע לבתים מוזנחים כי אתה חושב שדיור ציבורי זה משהו זמני.

איתן כבל: בסוף זה משהו זמני לכל החיים.

איתן כבל: כמה אנשים אנחנו מכירים שהוציאו אותם מהדירה?

איתן כבל: אלא אם כן אדם עזב ולא ישן שם ותפסו אותו.

איתן כבל: שוליים שבשוליים.

איתן כבל: בסוף אנשים "יוצאים על אלונקה".

איתן כבל: אני לא נכנס לשאלה אם זה כל-כך משמח שיש לו בנים ממשיכים שם, שזה דיון אחר.

<אתי אדווה צדוק: חשוב להזכיר גם את זה.

איתן כבל: זה מזכיר לי, באיזו מערכת בחירות הגיע המועמד של מפלגת העבודה לאיזה בית תמחוי בדרום, לא אגיד אפילו היכן, שם הרחיבו את המקום.

איתן כבל: בעל המקום אמר, מתוך כוונה טובה: "בעזרת השם בשנה הבאה המקום יגדל עוד יותר".

איתן כבל: כאשר אני מדבר על הזכויות של הבנים הממשיכים, הייתי רוצה להתפלל שלא יהיו כאלה.

איתן כבל: זאת אומרת, שהם כבר יהיו ברוך-השם מספיק עצמאיים, מספיק חזקים כדי לא להידרש להתערבותה של המדינה.

איתן כבל: אני אומר את הדברים בזהירות.

דבר חשוב: סליחה על כך שקטעתי אותך.

דבר חשוב: זה בא לי כהמשך לכך שצריך באמת שכל אדם יידע מה הן זכויותיו.

יוסי יונה: חשבתי על זה בעודנו מדברים, לדעתי אנחנו צריכים לקבוע בהצעת החוק הזאת שימונה נציב מיצוי זכויות.

יוסי יונה: האנשים לא ילכו למבקר המדינה, אז איפה יתלוננו?

יוסי יונה: אם זה יהיה מחובתה של החברה המשכנת, שיהיה שם גם מישהו אחראי.

<יצחק לקס: יש דבר כזה.

<יצחק לקס: תיכף אתייחס לזה.

<נעמי מורביה: מקבלים תמיד תשובות סטנדרטיות ושבלוניות.

יוסי יונה: לכן אנחנו מדברים על משהו הרבה יותר משמעותי.

איתן כבל: רשות הדיבור ליושב-ראש "עמידר", בבקשה.

<יצחק לקס: תודה רבה.

<יצחק לקס: אני מבקש להתייחס לנקודה הזאת.

<יצחק לקס: אני רוצה קודם כול לומר אמירה, שלמעשה כמעט מיומי הראשון בחברה כיושב-ראש, ואני אומר זאת שוב ושוב, אני אומר שאנחנו צריכים לזכור שדיור ציבורי זה לא רק 4 קירות, יש אנשים בתוך הדירות האלה.

<יצחק לקס: המסר הזה מחלחל מרמת ההנהלה ועד למטה, ותיכף אתייחס לדברים.

<אתי אדווה צדוק: תרשה לי לגחך.

<יצחק לקס: בראש ובראשונה יש ב"עמידר" נציבת תלונות הציבור.

<יצחק לקס: אפשר להיכנס לאתר ודרכו להגיע ישר אל הנציבה.

<יצחק לקס: אפשר לפנות בטלפון ולהגיע לנציבה.

<יצחק לקס: אגב, אגיד לכם עוד אמירה בעניין הזה.

<יצחק לקס: ביקשתי שכל תלונה תגיע אליי ואל המנכ"ל.

<יצחק לקס: אני רוצה לדעת על כל תלונה.

<יצחק לקס: יותר מזה, נציבת תלונות הציבור היא היום חלק מהנהלת "עמידר", היא יושבת בהנהלת "עמידר".

<יצחק לקס: אנחנו שמים היום דגש, ונשים עוד הרבה יותר גם בהמשך, על נושא השירות.

<יצחק לקס: אתן לך דוגמה מן השבוע האחרון.

<יצחק לקס: ביום חמישי שעבר קיבל המנכ"ל תלונה של דייר בנתניה, שאמר: פניתי לסניף של "עמידר" כבר לפני כמה חודשים.

<יצחק לקס: יש לי מטבח שאי אפשר להשתמש בו.

<יצחק לקס: אמרו לו: נטפל, זה יגיע, זה יסתדר.

<יצחק לקס: וחלפו הימים והשבועות והחודשים.

<יצחק לקס: ביום חמישי בשעה 8 בערב המנכ"ל ביחד עם סמנכ"ל התפעול נסעו באוטו לנתניה אל אותו דייר, התקשרו בטלפון אל מנהל הסניף ואמרו לו: תגיע עכשיו לראות האם הדברים נעשו או לא נעשו.

<יצחק לקס: הם לא נעשו, אבל הם ייעשו.

<יצחק לקס: זאת דוגמה של מסר שאמור לחלחל מרמת ההנהלה למטה.

<יצחק לקס: כן, זה מסר שאמרו לחלחל עד למטה.

<יצחק לקס: אומר יותר מזה, אדוני היושב-ראש, "עמידר" עוברת עכשיו שינויים, בין היתר גם בנושא של הסכם פרישה מרצון.

<יצחק לקס: קרוב ל-100 עובדים ותיקים מאוד פורשים פרישה מרצון.

<יצחק לקס: חלק מן העובדים, מה לעשות, עובד שנמצא 30-40 שנים במקום באופן טבעי הוא עייף, הוא נשחק, חלק מהם.

<יצחק לקס: אנחנו אמורים לקלוט 40-50 עובדים חדשים, כאשר הנושא של שירותיוּת יהיה חלק בלתי נפרד, מהותי אפילו בתפקיד שלהם אל מול הדיירים.

<יצחק לקס: שוב, המסר הזה, שדיור ציבורי הוא לא רק 4 קירות אלא יש אנשים בתוכו, הוא מסר שחייב לחלחל בתפיסת עולמנו כלפי מטה.

<דניאלה חרמון: אני רוצה לחזק את דבריו.

<דניאלה חרמון: אני באה מדימונה.

<דניאלה חרמון: לפני כחודש וחצי הגשתי לראובן קפלן רשימה של 22 דירות בדימונה עם ליקויים שלא נגעה בהם יד אדם יותר מ-20 שנים.

<דניאלה חרמון: ראובן קפלן ביחד עם יוסי אבוטבול הגיעו לדימונה וערכו ביקור בדירות האלה וכיתתו רגליים.

<דניאלה חרמון: לשמחתי הרבה קיבלתי בשבוע שעבר תשובה שהדירות האלה ישופצו במהלך החודש הקרוב, מתוך 170 דירות שהולכים לאכלס בדימונה.

<דניאלה חרמון: אני מקווה מאוד.

<דניאלה חרמון: זה מתוך כל רשימת התלונות שיש לי על הדיור הציבורי, לפחות במשהו אחד מילה טובה מגיעה.

<יצחק לקס: זו דוגמה אחת.

איתן כבל: היא אמרה שיש לה עוד תלונות.

<יצחק לקס: זה בסדר גמור.

<יצחק לקס: אנחנו נשמח לקבל את התלונות, וכל תלונה שתימצא ראויה, תטופל.

<יצחק לקס: אני רוצה לסיים במיזם אחרון שאנחנו מקדמים, אדוני היושב-ראש, ביחד עם לשכת עורכי-הדין.

<יצחק לקס: בשיתוף עם לשכת עורכי-הדין אנחנו רוצים שעורכי-דין שהלשכה תבחר, לא עורכי-דין שלנו, שלשכת עורכי-הדין תבחר יישבו בכל חטיבה, אולי בכל סניף והם יהיו אלה שיעזרו לדיירים למצות את זכויותיהם כנגדנו.

<יצחק לקס: כן, כנגדנו.

<יצחק לקס: אם יש דברים ש"עמידר" חייבת לתת לדיירים שלה, "עמידר" תיתן אותם.

<יצחק לקס: זה מיזם שהולך ונרקם, אני מקווה שהוא ייצא אל הפועל.

<יצחק לקס: כשהדברים האלה יקרו הדיירים יוכלו להיעזר באותם עורכי-דין תמורת סכום יחסית מאוד-מאוד זניח, כמעט "פרו בונו".

<קריאה: איך אפשר להגיע אליכם בפועל?

<קריאה: איך ידעו הדיירים שזה קיים?

<יצחק לקס: זה עוד לא קיים.

<יצחק לקס: כשזה יהיה קיים זה יפורסם.

<יצחק לקס: אמרתי שכרגע זה מיזם שמתפתח.

<יצחק לקס: דבר אחרון, במסגרת הכניסה של הדירקטוריון החדש, כשראינו את מצבן של אותן דירות והתברר שיש כסף בקופת "עמידר" ייעדנו סכום של 80 מיליון שקלים מעבר לתקציב משרד הבינוי והשיכון, 80 מיליון שקלים על פני 3 שנים לשיפוצים בדירות.

<יצחק לקס: הזכירו את דימונה.

<יצחק לקס: זה קורה לא רק בדימונה.

<יצחק לקס: היום בכל הארץ יש תקציבים לשיפוצים בכל הדירות.

<יצחק לקס: אגב, אם התחלנו את השנה עם 35 מיליון שקל, פחות או יותר, תקציב משרד הבינוי והשיכון לשיפוץ דירות, הרי שאת שנת 2015 אנחנו גומרים עם כמעט 100 מיליון שקלים, ותקציב 2016 יעמוד על 200 מיליון שקלים לשיפוץ דירות.

<יצחק לקס: אני מקווה שבשנתיים-שלוש הקרובות כל הדירות שזקוקות לשיפוץ ישופצו.

<יוסי עמרם: מה עם בניינים משותפים?

איתן כבל: אני רוצה לעשות פאוזה, כדי שלא נמצא את עצמנו בסוף הדיון כשלא עשינו את הדבר שלשמו התכנסנו, ולאשר את דין הרציפות.

איתן כבל: נמשיך את הדיון כמובן, אבל קודם כול נאשר את דין הרציפות של הצעת חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי (תיקון מס' 5) (מתן מידע לשוכר בדיור ציבורי), התשע"ה-2014.

איתן כבל: אני מעלה להצבעה.

איתן כבל: מי בעד החלת דין רציפות על הצעת החוק?

איתן כבל: מי נגד?

איתן כבל: בעד – 3

איתן כבל: נמנעים – אין

איתן כבל: פה אחד אושר להחיל דין רציפות על הצעת החוק.

איתן כבל: זה עוד עולה לאישור המליאה, בוודאי.

איתן כבל: יובל פרנקל, אתה רוצה להגיד כמה מילים?

יוסי יונה: יובל פרנקל, גם אצלכם יש נציב מיצוי זכויות הדיירים?

<יובל פרנקל: כן.

<יובל פרנקל: קודם כול, העניין הזה קיים.

<יובל פרנקל: אני גם מוכרח לומר לך לגבי מבקר המדינה כנציב תלונות הציבור, זה חשוף לאוכלוסיות הכי מנותקות כביכול והכי מוחלשות.

<יובל פרנקל: אנחנו מקבלים דרכו פניות מן המקומות כביכול הכי נידחים.

<יובל פרנקל: זה פונקציה שפתוחה מאוד לעניין הזה.

<יובל פרנקל: אני רוצה לומר, בדומה לדברים שנאמרו כאן, קודם כול, יש פתיחות גדולה מאוד.

<יובל פרנקל: מגיעים אנשים גם לפלאפונים הפרטיים שלנו, גם לאי-מיילים שלנו, שהם לא פרטיים, הם ציבוריים.

<יובל פרנקל: העניין המורכב יותר הוא ביכולת לבצע, והיכולת לבצע תלויה פעמים רבות ביכולת תקציבית וגם בחוקים שהכנסת חוקקה.

<יובל פרנקל: למשל אין לנו יכולת לטפל בבתי רוב רוכשים, אין לו יכולת לטפל בנושא של דיירים ממשיכים כי יש חוק שהגביל מאוד, לצערי, חבר הכנסת כבל, את נושא הדיירים הממשיכים.

<יובל פרנקל: גם נושא התקציבים היה בעייתי מאוד, ואנחנו היום כבר בדיון השלישי בנושא הזה.

<יובל פרנקל: ההערה שהעיר כאן ד"ר לקס נכונה.

<יובל פרנקל: עד לחודשים האחרונים היה לנו תקציב של 780 שקל לדירה לשנה.

<יובל פרנקל: כל אחד מאתנו יודע מה המשמעות של 780 שקל כשהוא מזמין מתקן לביתו.

<יובל פרנקל: אני שמח לומר שהתקציבים בחצי השנה האחרונה שולשו ואפילו רובעו.

<יובל פרנקל: אמר גם חבר הכנסת אלאלוף בדיון אחר, הצרכים הרבה יותר גדולים, אבל יש כאן ראשית חדשה של התייחסות ושל מתן תקציבים בסדרי גודל של מאות ועשרות מיליוני שקלים – כל חברה לפי גודלה – לנושא הזה.

<יובל פרנקל: הערה אחרונה על שיתוף הפעולה.

<יובל פרנקל: קיימת קבוצה גדולה מאוד של ארגונים שעובדת היום בשטח.

<יובל פרנקל: אני יכול לומר על עצמנו, ואני בטוח שכך זה גם ב"עמידר", יש שיתוף פעולה.

<יובל פרנקל: היה מקרה שאפילו הסניף של אגודת "ידיד" ישב במבנה שלנו, מתוך הבנה שלנו שחשוב לנו שהתלונה של הציבור תגיע אלינו.

<יובל פרנקל: כאשר אתה מטפל בתחום של שיפוצים, השיפוץ בשלב הראשון הרבה יותר קל לטיפול מאשר בשלב השלישי.

<יובל פרנקל: גם לגבי מיצוי זכויות, צריך להבדיל פעמים רבות, יש היום "זכותונים" שמשרד הבינוי והשיכון מחלק ב-3 שפות, לא רק בעברית, גם ברוסית ובאמהרית.

<יובל פרנקל: הם חייבים להיות בכל סניף.

<יובל פרנקל: אנחנו בודקים שהם נמצאים בכל סניף.

<יובל פרנקל: הבעיה היא פעמים רבות שהזכויות לא תמיד מספיקות מבחינת מה שהדיירים היו רוצים שיהיה.

<יובל פרנקל: למשל, ההנחות בדירות הן לפי החקיקה שהכנסת חוקקה.

<יובל פרנקל: יכול להיות שיש רצון לקבל הנחה גדולה, אבל כאן פועלים לפי חקיקה, לא כל דבר עומד בפני הדייר.

<יובל פרנקל: בסך הכול אני חושב שהרבה בגלל הדיונים שמתנהלים פה – ואנחנו באים הנה לעתים מזומנות – הפתיחות הולכת וגדלה, היכולת לסייע הולכת וגדלה, אבל אני אומר לכם, אתם חייבים להמשיך לעסוק בזה, בין היתר כדי שאנחנו לא נרפה כל הזמן ביודענו את עומקה של הביקורת הציבורית.

<יובל פרנקל: אני מתנצל שאני צריך לעזוב.

איתן כבל: עכשיו אישרנו דין רציפות, החוק יגיע למליאה והוא יחזור לדיון בוועדה.

איתן כבל: אנחנו נרחיב את הדיון.

איתן כבל: היום אנחנו עושים את זה בקצרה ובנגיעה.

איתן כבל: בואו נמשיך את הכול בקצרה.

איתן כבל: אתי אדווה צדוק, בבקשה.

איתן כבל: אחריה טטיאנה קדוצקין, ברכה ארג'ואני, ליליאנה סירקיס חברתי וחבר הכנסת עבד אלחכים חאג' יחיא.

<אתי אדווה צדוק: נעים מאוד, אדוני יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת כבל, פרופ' יונה, היועצת המשפטית של הוועדה ויושב-ראש "עמידר".

<אתי אדווה צדוק: יש לי הרבה בתוך הבטן.

<אתי אדווה צדוק: אני דיירת "עמידר" כבר 29 שנים בגבעת עדה.

<אתי אדווה צדוק: ד"ר יצחק לקס, אתה מוזמן לבוא אלי הביתה ואולי בדיון הבא, אם אהיה בו, תרגיש אחרת.

<אתי אדווה צדוק: יש לי הרבה מאוד בבטן.

<אתי אדווה צדוק: אני גרושה, אם לשני ילדים, היום הם בוגרים כמובן אבל אז הייתי עם תינוקות.

<אתי אדווה צדוק: בבית היה טחב, נכנסו מים דרך הקירות, ישבתי עם דליים באמצע החדר, הילד קיבל סטרידו, קיבל אסטמה.

<אתי אדווה צדוק: זה לא עניין אף אחד.

<אתי אדווה צדוק: היחס היה משפיל בחדרה.

<אתי אדווה צדוק: אמנם הם עברו למשרדים חדשים ומחודשים אבל זה יותר צורם לנו כדיירים לראות את כל העושר הזה ולעומת זה כאשר אני שואלת כבר שנים למה לא משפצים את הקירות החיצוניים של הבניין אומרים שזה לא בסל התקציב.

<אתי אדווה צדוק: אני מזמינה אותך, היושב-ראש, אישית, בנוכחות כולם, יש פה יותר משני עדים, לראות איך חיים 29 שנים בדירה.

<אתי אדווה צדוק: אמנם בזמנו זו היתה דירת קרקע, אבל המצב מזעזע.

<אתי אדווה צדוק: אני פעילה חברתית, אני אישה לוחמת.

<אתי אדווה צדוק: קצת דשדשתי גם בפוליטיקה.

יוסי יונה: את גל גדול, לא אדווה.

<אתי אדווה צדוק: תודה.

<אתי אדווה צדוק: אני בוגרת קורס מנהיגות נשים בפוליטיקה.

<אתי אדווה צדוק: הייתי כתבת חברתית במגזינים והשפעתי דרך הכתבות שלי.

<אתי אדווה צדוק: אבל אני צריכה להילחם גם על הבית שלי.

<אתי אדווה צדוק: יש לי שני ילדים בוגרים, ברוך-השם.

<אתי אדווה צדוק: גידלתי את שניהם לבדי בסיפור חיים לא קל.

<אתי אדווה צדוק: יש לי בת מצטיינת דיקן, רואת חשבון.

<אתי אדווה צדוק: יש לי בן מחונן בהיי-טק שהתקבל ל"בין תחומי".

<אתי אדווה צדוק: הוא הודיע לי שהוא עוזב את הבית: "אמא, הגיע הזמן".

<אתי אדווה צדוק: שאלתי אותו: "אבל מה יהיה, איך אני אתמודד?

<אתי אדווה צדוק: " אני מפחדת גם על הזכויות שלנו כי הציעו לנו לרכוש את הבית.

<אתי אדווה צדוק: דרך אגב, לא מודיעים על זה בכתב.

<אתי אדווה צדוק: אני במקרה קוראת עיתון בכל יום ולמדתי על כך, אבל יש דיירים שקופים, ואני מייצגת גם אותם פה בכבוד, שלא פותחים עיתונים, שלא יודעים לקרוא עברית – דיברו פה על שפות – שלא יודעים גם לדבר, לא מבינים מה קורה.

<אתי אדווה צדוק: הייתי צריכה להודיע לאחת השכנות שנפתחה בכלל אפשרות לרכישת דירות: "רוצי, תעשי את זה".

<אתי אדווה צדוק: למה להשאיר את זה למשרדים אם יש לך זכויות?

<אתי אדווה צדוק: אני כועסת על זה, אני מתקוממת.

<אתי אדווה צדוק: אני לוחמת חברתית, כפי שאני מדגישה שוב ושוב.

<אתי אדווה צדוק: פנו אלינו בהצעה לרכוש את הבית.

<אתי אדווה צדוק: לא יכולתי בגלל נסיבות החיים, הייתי אחרי ניתוח ועוד ניתוח ועוד ניתוח, עברתי 4 ניתוחים.

<אתי אדווה צדוק: הרעיון הוא שאני רוצה לרכוש את הבית כי אני חושבת שמגיע לילדים שלי שיהיה להם רכוש, ואם אני חיה שם 29 שנים אני חושבת שמגיע להם.

<אתי אדווה צדוק: אני כבר לא נהנית מהבית הזה.

<אתי אדווה צדוק: אתה שומע אישה בת 58.

<אתי אדווה צדוק: אני כבר לא נהנית, אני ישנה בפינת ההול ליד המקרר.

<אתי אדווה צדוק: אני יודעת שאני לא משדרת את זה.

<אתי אדווה צדוק: אני ישנה ליד המקרר כי החדר הקטן הפך להיות מחסן.

<אתי אדווה צדוק: אני מדברת אולי מן המצוקה שלי כי אני יכולה, אני ורבלית.

<אתי אדווה צדוק: מה עם כל אלה שלא יכולים לדבר?

<אתי אדווה צדוק: אני פה גם בשבילם.

<אתי אדווה צדוק: צריך לערוך סיורים, להגיע לבתים ולראות בשטח.

<אתי אדווה צדוק: לשמוע משפטים בומבסטיים: "יהיו שיפוצים, אני מבטיח" – זה נחמד מאוד.

<אתי אדווה צדוק: ב"תכלס" אנשים חיים מתחת לרמת חיים סבירה והכבוד שלהם נרמס, ואני יודעת על מה אני מדברת.

<אתי אדווה צדוק: זה מצוקות.

<יענה משה אהרון: ילדים שמתביישים להביא חברים הביתה.

<יענה משה אהרון: הילדים שלי מתביישים.

<אתי אדווה צדוק: אמרתי שנרמס הכבוד.

<אתי אדווה צדוק: אנשים בהלם כאשר הם רואים אותי ישנה על-יד המקרר.

<אתי אדווה צדוק: אתם גם מוזמנים אליי.

<אתי אדווה צדוק: אני גולשת קצת כי הנושא רגיש.

<אתי אדווה צדוק: אני חיה כך 29 שנים.

<אתי אדווה צדוק: לא נעים לי לישון ליד מקרר.

<אתי אדווה צדוק: על תחזוקת הבתים דיברנו.

<אתי אדווה צדוק: זה גובל בפשע נגד אוכלוסייה מוחלשת.

<אתי אדווה צדוק: אני מבקש לרשום את דבריי.

<אתי אדווה צדוק: דוד שמש – החליפו דוד שמש לפני 3 שנים, פתאום התחילו להזכיר לי בחדרה: "את חייבת 600 שקל".

<אתי אדווה צדוק: עבור מה?

<אתי אדווה צדוק: עבור השתתפות בדוד שמש.

<אתי אדווה צדוק: איך?

<אתי אדווה צדוק: פתאום "זורקים" מחירים.

<אתי אדווה צדוק: אני לא יודעת מה הזכויות שלי, מי כותב, מי אומר.

<אתי אדווה צדוק: אחר-כך גם נדרש 600 שקל קנס כי לא יכולתי להיכנס למשכנתה.

<אתי אדווה צדוק: אני מייצגת לא רק את עצמי אלא אני מייצגת פה עוד אלפי משפחות.

<אתי אדווה צדוק: אני כבר מסיימת, ברשותך.

<אתי אדווה צדוק: מה קורה כשהבן שלי עזב את הבית אם חס וחלילה יקרה לי משהו?

<אתי אדווה צדוק: החוק היבש אומר שחובת ההוכחה היא 3 שנים ואז אי אפשר לרכוש את הבית.

<אתי אדווה צדוק: זו שאלה אחת.

<אתי אדווה צדוק: שאלה אחרת לגבי רכישת הבית, הילדים שלי רוצים לעזור לי לרכוש את הבית כדי שיהיה להם רכוש.

<אתי אדווה צדוק: אני חושבת שמגיע להם אחרי 27 שנות סבל.

<אתי אדווה צדוק: איך הם נכנסים למשכנתה?

<אתי אדווה צדוק: זאת אומרת, מה התהליך?

<אתי אדווה צדוק: זהו.

<אתי אדווה צדוק: כל-כך הרבה שנים זה יושב לי עמוק וזה יצא.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: שתהיי בריאה.

איתן כבל: אין שום בעיה, נתתי לך, זה בסדר גמור, תרגישי בנוח.

איתן כבל: שיהיה לך רק טוב.

איתן כבל: אני מנסה לומר שזה דיון ראשון בתהליך ותהיה עוד סדרה של דיונים.

איתן כבל: אנחנו נאפשר להתייחס בדיונים הבאים.

איתן כבל: בנושא הזה יהיו לפחות עוד שני דיונים.

איתן כבל: טטיאנה קדוצקין, בבקשה.

<טטיאנה קדוצקין: שלום רב.

<טטיאנה קדוצקין: קודם כול אני רוצה להגיד תודה לאדון ערן כהן שבאגודה שלו כל-כך יפה עוזרים לאנשים שנמצאים אתי בתנועה.

<טטיאנה קדוצקין: אני ראש התנועה "נתגבר".

<טטיאנה קדוצקין: יש מאחורי כ-500 אנשים, רובם נכים לא על כיסא גלגלים.

<טטיאנה קדוצקין: אני, בשיתוף פעולה עם כמה עמותות נוספות, מנסה לעזור להם.

<טטיאנה קדוצקין: אלה אנשים שמקבלים קצבת נכות עד 2,611 שקל לכל היותר וסיוע בשכר דירה של עד 770 שקל.

<טטיאנה קדוצקין: האנשים האלה רעבים.

<טטיאנה קדוצקין: אנחנו מביאים להם אוכל.

<טטיאנה קדוצקין: ראיתם את המסמך שהבאתי עכשיו.

איתן כבל: הוא פה מולנו.

<טטיאנה קדוצקין: האם זה חוקי או לא חוקי שלא מכניסים את האנשים לתור לקבלת דיור?

<טטיאנה קדוצקין: אם זה חוקי אז בבקשה תנו.

<טטיאנה קדוצקין: אם זה לא חוקי אז אנחנו צריכים לפנות לבג"ץ עם זה.

<טטיאנה קדוצקין: זה מה שמעניין אותנו מבחינת החוק.

איתן כבל: אענה לך.

איתן כבל: פשוט מאוד, יש תור ומי שעוקף את התור שלא על-פי דין – זה עבירה.

איתן כבל: אפילו לא "עמידר" כמדומני מנהלת את העניין הזה.

<יצחק לקס: זה לא בידינו.

איתן כבל: אני מודע לזה.

איתן כבל: אני לא רוצה לפתוח כאן את הדיון.

<טטיאנה קדוצקין: אני רוצה לקבל תשובה.

איתן כבל: אני לא רוצה להרחיב, נרחיב בדיון הבא.

איתן כבל: רוב הדיירים בדיור הציבורי לא מבינים את מערכות היחסים.

איתן כבל: יש שתי מערכות: מערכת של משרד הבינוי והשיכון שקובעת את הכללים והנהלים, היא קובעת מי יקבל ומי לא יקבל; ד"ר לקס כיושב-ראש "עמידר" והמערכות המשכנות האחרות הם גופים שמוציאים אל הפועל החלטות של משרד הבינוי והשיכון.

איתן כבל: כתוצאה מחוסר הידיעה הזה אזרחים לפעמים צועקים במקום הלא נכון ומבזבזים את זמנם, את מרצם ואת בריאותם על המקום שהם בכלל לא היו צריכים להיות בו.

איתן כבל: לכן אני אומר לך, טטיאנה, משרד הבינוי והשיכון, אגף האכלוס אחראי על כך שכל מי שמקבל אישור מהוועדות – במקרה הזה את מדברת על תור לדיור – יש תור שאמור להיות אובייקטיבי.

<טטיאנה קדוצקין: למה שם אין נכים בלי כיסא גלגלים?

<טטיאנה קדוצקין: נכים עם כיסא גלגלים – מכניסים, וללא כיסא גלגלים – לא מכניסים.

איתן כבל: את מדברת עכשיו על מדרגה נוספת.

איתן כבל: לא אנחנו, אפילו לא הכנסת קובעת את כללי האכלוס.

איתן כבל: יש כללים שנקבעו במשרד הבינוי והשיכון.

איתן כבל: הכללים האלה מגדירים מי זכאי לקבל דירה בדיור הציבורי, ויש כללים שמתקשרים למצבו של האדם, האם יש לו ילדים, כמה ילדים יש לו, מה הכנסתו.

איתן כבל: יש קבוצה שלמה של עניינים.

איתן כבל: אני לא רוצה לקחת את הזמן עכשיו.

איתן כבל: אבקש לקראת הדיון הבא, גברתי מנהלת הוועדה, שיבוא לכאן נציג של משרד הבינוי והשיכון ויסביר בדיוק את העניינים האלה, איך נקבעים הכללים, וינסה לענות.

<לאה ורון: מר רונן כהן, סמנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, נמצא כאן.

איתן כבל: זה לא קשור להצעת החוק שלפנינו.

איתן כבל: יש כאן גברת, שלא באה עכשיו לדבר בדיוק על סעיף כזה או אחר.

איתן כבל: היא מעלה פה סוגיה.

איתן כבל: דרך אגב, זה גם מתקשר בדרך כזו או אחרת ליכולת לקבל מידע, לשקיפות, חד-משמעית.

איתן כבל: לכן אני אומר כאן את הדברים בצורה ברורה, אנחנו מעניין לעניין באותו עניין.

איתן כבל: יבוא לכאן נציג, רונן כהן.

איתן כבל: תבוא לכאן באופן הכי פשוט, הכי ישיר.

איתן כבל: חבר הכנסת חאג' יחיא, אחריו ברכה ארג'ואני וליליאנה סירקיס.

איתן כבל: בדיון הבא מי שירצה יבוא ויוכל להתייחס.

<טטיאנה קדוצקין: אני מבקשת שתזמין גם אותי.

איתן כבל: איך הגעת לפה, דרך אגב?

<טטיאנה קדוצקין: עם הפורום לדיור ציבורי.

<אתי אדווה צדוק: אין את ה-5% חיוב בחוק לבנות בנייה ציבורית.

איתן כבל: את עכשיו פותחת כאן נושא גדול.

איתן כבל: יש הצעות חוק כאלה אבל אין עדיין חוק.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת חאג' יחיא.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מתחיל בזה שדיור ציבורי הוא תוצאה מכך שהמדינה לקחה אחריות לעזור לנזקקים שידם לא משגת, זה העיקרון.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אם לא, לא היה צריך להיות דיור ציבורי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אבל אם אנשים נזקקים נמצאים שם, מתוך אותה האחריות צריך להכין להם מבנים, בתים שיוכלו לגור בהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אומר לשפץ ולחדש, זה אומר שבמקומות שזה כל-כך מסוכן, כשמים דולפים, ואני מדבר גם כמהנדס, לפעמים העניין הכלכלי, הבדיקה הכלכלית אומרת: פינוי-בינוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה אומר שיש הרבה מבנים שצריך להרוס אותם ולבנות מחדש ולא להתחיל לשפץ ולהוסיף טלאים על גבי טלאים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה דבר עקרוני שצריך לחשוב עליו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מפנה את זה ליושב-ראש "עמידר", קחו את זה בחשבון.

<רן מלמד: אני אמרתי ערבית.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לא אתה אמרת אלא החבר שיצא (יובל פרנקל).

עבד אל חכים חאג' יחיא: 50% מן המגזר הערבי נמצאים מתחת לקו העוני, זה אומר שיש צורך גם בדיור ציבורי במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מפנה את זה לשר הבינוי והשיכון, שלא נמצא פה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: חשוב שאנשים יידעו את הזכויות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שומע רבים מן היושבים פה שגרים בדיור ציבורי אומרים שהם לא יודעים לאן לפנות בתלונות שלהם.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לכן אני פונה לכבודו, אפשר בקלי קלות לשנות את הלוגו ולרשום בכל מכתב, בשוברים שאתם שולחים לאנשים, בכל פנייה, שלתלונות הציבור אפשר לפנות למספר טלפון ולאי-מייל זה וזה ואז אנשים יידעו שיש מוסד כזה שבו אפשר לקבל את התלונות שלהם.

<יצחק לקס: באתר שלנו יש גם מספר אי-מייל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מדבר על אתר האינטרנט.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני יודע שחלק מן האנשים לא יודעים להיכנס לאינטרנט ויש אנשים שאין להם מחשב בכלל.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כאשר אתה שולח לדייר מכתב, שובר תשלום, כשאתה פונה אליו בדרישות הפירוט הזה יכול להיות על הלוגו של המכתבים, מספר הטלפון והמייל שלכם, של מי שמטפל בפניות.

<אתי אדווה צדוק: סליחה, לא הבנתי בעניין הדיור למגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני אומר שהוא לא קיים.

<אתי אדווה צדוק: עם כל הכבוד, במגזר הערבי, אם אני לא טועה, בונים ללא אישורים, בונים אחוזות.

עבד אל חכים חאג' יחיא: את נכנסת לפינה חשוכה מאוד.

<אתי אדווה צדוק: בטח אני נכנסת.

<אתי אדווה צדוק: אם לא אני, מי ייכנס?

עבד אל חכים חאג' יחיא: אגיד לך רק במשפט אחד, הממשלה הקימה את צוות "מאה-עשרים הימים" שהגיש המלצות, וזה היה אך ורק על מצוקת הדיור במגזר הערבי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הממשלה הכירה שיש מצוקת דיור במגזר הערבי והקימה את צוות "מאה ועשרים הימים", שבא עם המלצות ועם תוצאות שעדיף שלא תשמעי עליהן כי אז תרגישי שמצבך טוב בהרבה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: מי שעומד בראש הוועדה הוא הממונה על התקציבים במשרד האוצר.

<אתי אדווה צדוק: האמן לי שאני באה ממקום של אחווה ואהבת אדם.

איתן כבל: המצוקה במגזר הערבי היא מצוקת הדיור הקשה ביותר, אחריה במגזר החרדי, אחר-כך בשאר העם, בקרב אזרחי מדינת ישראל.

איתן כבל: אני מקווה שלעולם לא נידרש להתחרות בזה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: צריך להדגיש שחשוב לפרסם את מספר הטלפון והכתובת לפניות הציבור בכל מכתב שיוצא מן החברות המשכנות.

איתן כבל: בזה כבר נעסוק בהצעת החוק.

איתן כבל: ברכה ארג'ואני, ואחרונה ליליאנה סירקיס, בבקשה.

<ברכה ארג'ואני: אני רוצה להתייחס להצעת חוק השקיפות.

<ברכה ארג'ואני: שמעתי את חבר הכנסת דב חנין מדבר על הצעת חוק השקיפות.

<ברכה ארג'ואני: מה שהיה חסר לי בה הוא זכות השימוע בוועדות, הזכות להתייצב בפני הוועדות כאשר דוחים בקשה ולראות את הפרוטוקולים.

<ברכה ארג'ואני: אני לא יודעת אם נערך פה איזה דיון על הנושא.

איתן כבל: עוד לא נערך דיון.

איתן כבל: בסך הכול החלנו דין רציפות כדי שיתחיל הדיון.

<ברכה ארג'ואני: אשמח מאוד אם הנושא הזה יידון.

איתן כבל: אני מציע שכאשר הדיון יתחיל – בסך הכול ערכנו היום מעין דיון דקלרטיבי, גם בגלל היום הזה.

איתן כבל: תודה לסגן שר הפנים ירון מזוז שכיבדת אותנו בנוכחותך.

איתן כבל: את מעלה פה שאלה רחבה, את פותחת כאן נושא גדול מאוד.

<ברכה ארג'ואני: אני יודעת.

<ברכה ארג'ואני: כבר שנים אנחנו דנים על זה.

<ברכה ארג'ואני: כבר שנים אנחנו מנסים לראות איך אפשר לקדם את העניין הזה.

<ברכה ארג'ואני: כאשר דנים במאות תיקים בוועדות של משרד הבינוי והשיכון ולא יודעים על מי מדובר, קשה מאוד להתרשם מן המצוקה האמיתית שלו.

<ברכה ארג'ואני: אני גם רוצה להתייחס לדברים של טטיאנה קדוצקי.

<ברכה ארג'ואני: היא אמרה שבכל הנהלים והקריטריונים של משרד הבינוי והשיכון לא מתייחסים לנכים שלא יושבים על כיסא גלגלים.

<ברכה ארג'ואני: זה עוד לפני שאנחנו מגיעים לאכלוס בדיור הציבורי.

<רונן כהן: יותר מחצי מזכאי הדיור הציבורי הם נכים לא על כיסא גלגלים.

<ויטה חנין: אני 18 שנים חולה בסרטן, יש לי ילד בצבא ולא קיבלתי כלום, לא ממשרד העלייה והקליטה, לא ממשרד הבינוי והשיכון.

<ויטה חנין: אני לא יודע לאן לפנות, אני לא יודעת עם מי לדבר.

<ברכה ארג'ואני: נקודה נוספת, כאשר מדברים על תיקונים בדיור הציבורי, אני יודעת שיש רכזי שטח.

<ברכה ארג'ואני: אני גרה בדיור הציבורי ויש לי רכז שטח נחמד מאוד, שמו אלון, מעמידר" בירושלים.

<ברכה ארג'ואני: בכל ביקור מעגל שלו הוא רושם את כל הבעיות שיש בדירה, לא רק שלי, של כל הדיירים.

<ברכה ארג'ואני: מה הם עושים עם כל הטפסים האלה?

איתן כבל: יש להם תקציב רק לטפסים.

איתן כבל: ..

<אתי אדווה צדוק: יש גם מכונת גריסה.

<אתי אדווה צדוק: ..

<ברכה ארג'ואני: זאת דרישה שצריך לבחון איך אפשר להעלות אותה למעלה.

<ברכה ארג'ואני: תודה רבה.

<אתי אדווה צדוק: מה עם חוק לבנים ממשיכים?

איתן כבל: את רוצה שהיום נפתור פה את הכול?

<ליליאנה סירקיס: אני רוצה להגיד משפט אחד ואחר-כך רציתי לבקש שאורית בת עין תמשיך.

<ליליאנה סירקיס: בעצם אני רוצה להמשיך את דבריה של ברכה ארגו'אני.

<ליליאנה סירקיס: כשיש ביקורי מעגל חשוב מאוד שמה שנכתב בביקור יישאר עותק שלו גם אצל הדייר.

<ליליאנה סירקיס: אין טפסים שנשארים אצל הדייר.

איתן כבל: אין ראיות אחר-כך.

<אורית בת עין: אני דיירת בדיור הציבורי מזה 5 שנים בשכונת שמואל הנביא בירושלים.

<אורית בת עין: לפני כחודשיים-שלושה היינו פה באיזו ועדה והזמנתי את הצוות שהיה פה לסיור אצלנו כדי לראות איך חיים ב-2015 במדינת ישראל בירושלים, אבל הם לא הגיעו משום מה.

<אורית בת עין: רציתי לחזק את הדברים של מר יוסי עמרם, שדיבר על המחירים של הדירות שאנחנו לא יכולים לרכוש.

<אורית בת עין: אני לא מדברת רק עליי, אני מדברת על כל האוכלוסייה שנמצאת אצלנו, שבגלל שהם לא יכולים לרכוש את הדירות כרגע זה מעכב את שאר הדיירים, באופן שאנחנו חיים ב-45 מטר, משפחות של 10 ילדים ולא יכולים להרחיב בגלל דירות של "עמידר".

<אורית בת עין: דבר נוסף שרציתי להעלות, בעניין השקיפות, הוא נושא השכירות.

<אורית בת עין: לצערי הרב נאלצתי להיכנס לדיור ציבורי מוגן – הלוואי וזה היה דיור מוגן שמישהו היה מתייחס אלינו קצת – עקב מחלתו של בעלי.

<אורית בת עין: במשך תקופה מסוימת קיבלנו הנחה, שילמנו 180 שקל בחודש.

<אורית בת עין: לפני כשנתיים יצאתי לעבוד כדי קצת להגדיל את ההכנסה.

<אורית בת עין: לצערי הרב הביטוח הלאומי הורידו קצת את הגמלה, יצא שבוועדה האחרונה כשהגשנו את כל הטפסים סך כל ההכנסה שלנו עלה ב-1,400 שקל ברוטו והשכירות עלתה ל-916 שקל מ-180 שקל.

<אורית בת עין: אין פה יחס סביר.

<אורית בת עין: בעניין השקיפות – אילו הייתי יודעת אולי הייתי עושה משהו.

איתן כבל: זה לא מה שאני אוהב שתעשי.

איתן כבל: אסביר במשפט אחד, ואני אומר את זה לרונן כהן, למרות שאתה פקיד בכיר ככל שתהיה אבל אתה לא מי שיכול לקבוע את הכללים האלה.

איתן כבל: יש כאן אבסורד גדול, שמרגע שאתה נכנס לדיור הציבורי אם אתה לא ממסכֵן את עצמך עד תום אתה בצרות.

איתן כבל: אם אתה מנסה טיפה להתנהג בצורה אנושית, לנסות להרים את הראש מעל המים, אתה אבוד.

איתן כבל: למה?

איתן כבל: אני זוכר את הקרב שהיה לנו על המכונית המצ'וקמקת, שאם אדם החזיק מכונית שבקושי זזה מהחניה, שבבוקר צריך שעה עד שמניעים אותה, אם היתה לך מכונית לא קיבלת דיור ציבורי, אוטומטית נפסלת.

איתן כבל: זה אבסורד.

איתן כבל: אני לא רוצה לפתוח את זה עכשיו, לא בדיון הזה.

איתן כבל: כפי שברכה ארג'ואני פתחה את עניין הערעור, שיוכלו אנשים לערער בפני הוועדה, את פותחת - - -

<אורית בת עין: הערעור שלי מחכה מחודש מרץ במשרד הבינוי והשיכון ועדיין לא קיבלתי תשובה.

איתן כבל: פתחת כאן דיון עוד יותר גדול כי הוא דיון תקציבי.

איתן כבל: בשנים האחרונות הממשלה, שכל-כך דאגה לאלה שמצביעים עבורה כל הזמן, כל הזמן עסוקה בלקצץ לאלה שהם ברורים מאליהם אצלה, כלומר היא כל הזמן מורידה ומורידה ומורידה ומורידה את ההשתתפויות בשכר דירה ואת כל הדברים האלה.

<יוסי עמרם: אותם אנשים שבמקרה רובם בחרו בה, אותם כבשים שרצים כמו עדר.

איתן כבל: הם מייצרים כאילו איזון.

איתן כבל: מצד אחד, הם מורידים את התקציבים ואז ההשתתפות הולכת וקטֵנה, ומצד שני הם לא מאפשרים לך לעבור רף מסוים של הכנסה.

איתן כבל: אם שפר עליך גורלך והצלחת למצוא מקום עבודה- - -

<אתי אדווה צדוק: הולכים לתקן את זה עוד מעט.

<רונן כהן: מלכודת העוני.

איתן כבל: מלכודת העוני, אתה צודק, אם אתה מנסה להרים קצת את הראש.

<רונן כהן: זה לא מה שאני חושב.

<אורית בת עין: גם ביחס לרכישת הדירות, עם כל הכבוד לדיונים על הדיור הציבורי וכל מה שרוצים לעשות למען הדיור הציבורי, אני חושבת כדיירת בדיור הציבורי, שנקלעתי למצב הזה, שזה יכול להיות מנוף, זה יכול להיות כיוון של "צאו מזה".

<אורית בת עין: תאפשרו לנו לרכוש את הדירות לפי היכולת שלנו.

<אורית בת עין: אני לא רוצה שהילדים שלי יהיו דור המשך, לא רוצה.

איתן כבל: אחד הדברים שעליהם נלחמתי מאוד בתפקיד שהייתי בו מול דיירי הדיור הציבורי, הייתי מתחנן בפני האנשים ועושה הכול כדי שאנשים יוכלו לרכוש את הדירות, כדי להוציא אותם מהסינדרום הזה, מן המעגל.

איתן כבל: כשאדם רוכש את הבית הוא מוציא את עצמו מן המצוקה.

<אתי אדווה צדוק: אז תעזור לנו.

<יוסי עמרם: אבל קלקלו לך והעלו את המחירים לשמים.

<קריאה: הבעיה היא שהמחירים עולים בגלל ההתחדשות העירונית.

איתן כבל: אני יכול לכתוב ספר על העניין הזה.

איתן כבל: אחרונת הדוברים, בבקשה, גברתי.

איתן כבל: רונן כהן, אני מבקש טיפול אישי בגברת הזו ואני רוצה לדעת מה היה הטיפול בה.

איתן כבל: בבקשה.

<ויטה חנין: אני עליתי לארץ בשנת 1997 ביחד עם בעלי והילד שלי.

<ויטה חנין: אני גרה בפתח תקווה.

<ויטה חנין: התחלתי לעבוד ואחרי שנה חליתי בסרטן.

<ויטה חנין: כאשר הייתי בבית-החולים בעלי התחיל לשתות ואז התגרשנו.

<ויטה חנין: נשארתי לבד במדינה כאשר הילד שלי היה בן 3.

<ויטה חנין: עברתי טיפולים, שלושה ניתוחים במשך 18 שנים והילד כבר הלך לצבא.

<ויטה חנין: נכנס 500 איש, נכנס ילד חמישי.

<ויטה חנין: עוד מעט הבן שלי כבר יסיים את הצבא בחיל האוויר בתפקיד סודי מיוחד.

<ויטה חנין: אחרי שנה עוד לקחו אותי.

<ויטה חנין: אני סובלת.

<ויטה חנין: רק אלוהים יודע איך אני סובלת וסבלתי.

<ויטה חנין: נתתי את הילד בשביל המדינה.

<ויטה חנין: הייתי פה כבר כמה פעמים ואף אחד לא מוכן לשמוע ולראות אותי.

<ויטה חנין: אני לא יודעת מה לעשות.

<ויטה חנין: הילד בא הביתה, הוא אומר: אמא, אין לי לאן לחזור, הוא בוכה כמו תינוק.

<ויטה חנין: הוא כבר לכד נחש בבית, ובים המטוס שלו כמעט נפל.

<ויטה חנין: אני עברתי אתו חוויות.

<ויטה חנין: הוא התקשר ואמר: אמא, אנחנו באים מחר.

<ויטה חנין: רק אלוהים יודע מה עברתי.

<ויטה חנין: אני לא יודעת איפה אני.

<ויטה חנין: אני פשוט בחוץ, בכביש.

<ויטה חנין: עכשיו אנחנו לא יכולים לשלם את השכירות, 500 שקל.

<ויטה חנין: אפשר לדבר הרבה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: את מקבלת מן המדינה השתתפות בשכר דירה?

<ויטה חנין: 500 שקל בחודש.

<קריאה: מה אפשר לעשות עם 500 שקל?

איתן כבל: את הגשת בקשה לדיור?

<ויטה חנין: כבר 18 שנים אני מבקשת.

איתן כבל: אישרו לך?

<ויטה חנין: לא.

<ויטה חנין: עברתי כמה ניתוחים.

<ויטה חנין: אומרים שאני צריכה 3 ילדים כדי להיכנס לדיור הציבורי.

<ויטה חנין: אני לא נכללת בקריטריונים.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: אני מכיר את זה.

<טטיאנה קדוצקין: זה רק דוגמה למה שאני אמרתי.

איתן כבל: טטיאנה קדוצקין, האמיני לי, אני יודע.

איתן כבל: את עובדת?

<ויטה חנין: לא, אני מקבלת טיפולים.

איתן כבל: אני מכיר, זה סיטואציות של נפילה בין הכיסאות.

איתן כבל: אני מבקש, את רואה את רונן כהן, הוא בכיר במשרד הבינוי והשיכון, הוא ילווה אותך.

איתן כבל: אני רוצה לקבל דיווח אישי על ההתקדמות בטיפול בך.

איתן כבל: נעשה כמיטב יכולתנו.

<ויטה חנין: תודה רבה.

איתן כבל: שתהיה לך רק בריאות והצלחה, בעזרת השם שיהיה לך טוב.

איתן כבל: הישיבה נעולה.

איתן כבל: תודה.