ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 63, 2015-10-19 13:20

יעקב מרגי: רבותיי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום ה-19 באוקטובר 2015, ו' בחשון התשע"ו.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא תכניות רדיו חינוכי של קול ישראל.

יעקב מרגי: תוך כדי שלמדתי את הנושא, זאת לא בעלות בלעדית של קול ישראל.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: נתנו להם קרדיט אבל זאת לא בעלות בלעדית, מה גם שאם כבר מתייחסים, אני רוצה לדעת איפה מקומכם ברפורמה שהולכת ומתגבשת.

יעקב מרגי: נראה שלא שכחו אתכם.

יעקב מרגי: אני לא נותן דברי פתיחה.

יעקב מרגי: אין ספק שאני מכיר את הרדיו החינוכי מזה שרואיינתי בו כמה פעמים.

יעקב מרגי: לא הבנתי איך הרדיו הגיע לאשל הנשיא.

יעקב מרגי: פעם אחיינית שלי הייתה שדרנית בערוץ אחר במקום אחר בארץ.

יעקב מרגי: זאת נקודת ההיכרות שלי.

יעקב מרגי: אין לי ספק שכל מה שקשור לחינוך, הוא כבר טוב, מה גם שזה מכשיר את התלמידים להיות יותר מעורבים בחברה הישראלית ויותר מונגשים נכון, אם נגדיר את זה כך, לתקשורת הישראלית, לדעת את מקומה ולדעת את עוצמתה לכאן או לכאן.

יעקב מרגי: אין ספק בכך.

יעקב מרגי: כאשר התבקשתי לקדם את הדיון בנושא הזה, אני חושש שכמו שיש לנו דברים אחרים בהם היינו סמל ופיילוט בעולם – ואם תרצו דוגמה לדברים בהם ידענו לפגוע, הרי שזה כמו טיפות חלב ואחות בית ספר, כל הדברים הטובים האלה – לאט לאט אנחנו יורדים מהם.

יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור למי שביקש אלא אם כן חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה ירצה לדבר קודם.

יעקב מרגי: יוחאי רוטנברג, יושב ראש האגודה הישראלית לתקשורת קהילתית.

<יוחאי רוטנברג: אנחנו פנינו אליך כבוד היושב ראש.

<יוחאי רוטנברג: התחנות החינוכיות, יש 46 בארץ ו-35 בבתי הספר, והן בעצם משרתות את כל מגמות התקשורת הכתובה והמשודרת לבגרויות, משרתות תלמידים אבל גם נותנות שירותים לקהילה בשליש מהזמן.

<יוחאי רוטנברג: זה בתיאום עם קול ישראל, בתיאום עם משרד החינוך, בתיאום עם משרד התקשורת אבל אין בזה שום תיקנון ושום תקצוב.

<יוחאי רוטנברג: כל העלויות יושבות או מנהלי בתי הספר, מנהלי המרכזים הקהילתיים שנותנים את השירות הזה, צריכים לממן את זה באיזשהו גיוס משאבים שהם עושים, למרות שזה לא גוף מסחרי.

<יוחאי רוטנברג: הרדיו הזה לא משדר שום שירות מסחרי אלא להפך, אפשר יהיה לשמוע אחר כך גם מעדן שהיא תלמידה באשל הנשיא, עד כמה זה תרם לה וכמה זה תורם לתלמידים.

<יוחאי רוטנברג: אתה הקדמת ואמרת שהרדיו משרת את כל תחומי הליבה שמשרד החינוך מנסה ללמד בדרכים אחרות.

<יוחאי רוטנברג: הוא גם מקדם את תחום האזרחית, תחום הדמוקרטיה, אפשר לקדם מורשת, ציונות, היסטוריה, תנ"ך, הכול באמצעות הרדיו ועושים את זה מאוד טוב.

<יוחאי רוטנברג: בתקופות, נקרא לזה, של גל הטרור – אבל אם זה היה גם בתקופת צוק איתן – הרדיו מרגיע, הרדיו משמש כלי העברת מסרים חיוביים לקהילה.

<יוחאי רוטנברג: רשת ב' לא תמיד יכולה לענות על כל הדברים האלה למרות שאנחנו כפופים אליה בנושא הזה.

<יוחאי רוטנברג: אשל הנשיא נותן שירות לכל המושבים, הקיבוצים, הישובים העירוניים, הפריפריה שנמצאת באזור הדרום.

<יוחאי רוטנברג: אותו הדבר זה נעשה בצפון ואותו הדבר זה נעשה באזור אריאל, שם משרתים את הישובים בגושים ובשומרון.

<יוחאי רוטנברג: אנחנו מבקשים מהוועדה לתת את הדעת איך מתקננים את זה כך שבתי הספר ומרכזי התקשורת שנותנים שירות יוכלו לממן את האחזקה השוטפת שהיא בערך 130 אלף שקלים לשנה.

<יוחאי רוטנברג: אם אנחנו מדברים על מחזורים שהולכים לבגרות – יוני שהוא המדריך הארצי לרדיו יוכל לפרט בדברים האלה.

יעקב מרגי: מי מקצה את התדרים האלה לתחנה?

<חזי נאור: משרד התקשורת מקצה תדר.

<חזי נאור: בנוסף לתדר שהוא מקצה, הוא גם קובע פרמטרים טכניים.

<חזי נאור: זה אומר הספק, זה אומר אנטנה, זה אומר הגדרת אזור כיסוי.

יעקב מרגי: הוא יכול לבקש או שיש לכם גם שם איזו תקינה מסוימת?

<חזי נאור: יש תקינה ועל פיה אנחנו עובדים.

יעקב מרגי: לו יצויר שמחר-מחרתיים מוסד חינוכי מסוים רוצה להקים תחנת רדיו.

יעקב מרגי: מה עומד לנגד עיניך לפני שאתה מאשר?

<חזי נאור: לנגד עיני עומדים כמה דברים.

<חזי נאור: דבר ראשון, שהוא לא יפריע לתחנות הסמוכות אליו.

<חזי נאור: דבר שני, שהוא יכסה את אזור בית הספר ואת האזור הסמוך לו בו גרים הילדים.

יעקב מרגי: אין מציאות של חפיפה בתדרים?

<חזי נאור: לפעמים יש בעיה עם אזורים חופפים ואנחנו מנסים לפתור אותה.

<חזי נאור: לא תמיד מצליחים, אבל מנסים.

יעקב מרגי: לו יצויר שהדרישה תהיה פריסה כלל ארצית?

<חזי נאור: אנחנו מעוניינים מאוד שתהיה פריסה כלל ארצית של 106.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תמשיך.

יעקב מרגי: סיימת?

<יוחאי רוטנברג: בקטע הזה סיימתי.

<יוחאי רוטנברג: אני חושב שכדאי לשמוע את מי שעוסק בחינוך ויכול לתרום ולומר מה הרדיו מוסיף.

<יוחאי רוטנברג: בשלב זה אני סיימתי, אבל יכול להיות שאני אוכל להוסיף אחר כך.

יעקב מרגי: נמצאים כאן נציגי ארגוני המורים?

<דורית חגי: אני מהסתדרות המורים.

<דורית חגי: אני רוצה להוסיף ולומר עד כמה דווקא בעת הזאת הרדיו חשוב.

<דורית חגי: מניסיוני ומהיכרותי אני פוגשת בתי ספר שאין בהם רשתות אינטרנט או שיש ערים שההורים מתנגדים לאינטרנט מהסיבות שלהם, של קרינה, והיו על זה כבר מספר ועדות חינוך בהן השתתפתי.

<דורית חגי: דווקא הרדיו היה ממד תקשורתי כחלק אינטגרלי מההוראה בבחינות באנגלית לגבי הבנת הנשמע וכולי.

<דורית חגי: אולי בגלל המודרניזציה הוא נדחק אחורה.

<דורית חגי: הרדיו לא מזיק, אין לו קרינה, ההורים לא יתנגדו לו, תרבות השמיעה וההאזנה היא מאוד חשובה לתלמידים דווקא בימינו ולא רק להסתכל כל הזמן בעיניים ומאוד חשוב בעיני שגם גלי האתר יחזרו לחינוך וייתנו עוד איזשהו נדבך לאפשרויות של הגיוון בהוראה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: התלמידה מאשל הנשיא.

<עדן רימון: שלום.

<עדן רימון: אני עדן רימון, תלמידת כיתה י"ב באשל הנשיא.

יעקב מרגי: איפה את גרה?

<עדן רימון: קיבוץ חצרים בדרום.

יעקב מרגי: המועצה שלי מארחת את עדן.

יעקב מרגי: אתם שייכים לבני שמעון.

<עדן רימון: נכון.

יעקב מרגי: אנחנו שייכים למרחבים.

<עדן רימון: אני נמצאת במגמת הרדיו של בית הספר.

<עדן רימון: בכיתה י' עברתי קורס שדרנים של שנה שלמה.

<עדן רימון: למדתי את הצד המעשי ואת הצד הטכני בתחנה.

יעקב מרגי: אני לא שואל אותך מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה.

<עדן רימון: אתה יכול לשאול.

<עדן רימון: האמת שאני רוצה להמשיך לגלי צה"ל ולהמשיך לעולם התקשורת, אבל.

יעקב מרגי: רשמנו זאת בפנינו.

<עדן רימון: בכיתה י"א קיבלתי תכנית אישית שבועית שלי שהיא בעצם הבייבי שלנו של כל ילד שנמצא בתחנה.

<עדן רימון: התכנית שלי עסקה בפערים ובשסעים בחברה הישראלית, כל שבוע בפער או בשסע אחר בחברה.

<עדן רימון: השנה עשיתי תכנית שקוראים לה "מישהו שומע אותי" שבאה לנצל את הבמה שהרדיו מאפשר ונותן לנו, לבני הנוער, לתת מעצמנו ולהביע את הדעות שלנו.

יעקב מרגי: תני לנו קצת פרטים כמו באיזה שעות מתקיים השידור?

יעקב מרגי: תכניסי או תנו לנושא.

<עדן רימון: התחנה עובדת החל מהבוקר.

<עדן רימון: יש לנו לוח שידורים.

<עדן רימון: אחרי שלוח השידורים נגמר, אנחנו מפנים את התחנה לקול ישראל, מעבירים תדר דרך התחנה.

<עדן רימון: בכל שעה יש לנו חדשות.

<עדן רימון: זאת אומרת, אנחנו מאוד כפופים לקול ישראל ולכל מה הולך סביב התחנה.

<עדן רימון: חשוב לי להגיד שבחרתי ברדיו ולא בשום מגמה אחרת – ויש מגוון רחב של מגמות – כי מאוד התלהבתי מהעובדה שילדים בגילי, גילאי 16-17 ו-18, יכולים לפתוח מיקרופון ולהגיד מה שיש להם להגיד ולהביע את עצמם.

יעקב מרגי: תיזהרי מההתמכרות.

יעקב מרגי: יש התמכרות למיקרופון.

<עדן רימון: נכון.

<עדן רימון: אנחנו מקבלים הרבה סיפוק מהשידורים האלה.

<עדן רימון: הדבר המיוחד שיש לנו בתחנה – ואני חושבת שהוא חסר גם בתקשורת הישראלית, גם בכנסת ישראל וגם בחברה הישראלית כולה - זה שהיא באמת ללא אינטרסים וללא אג'נדה לה אנחנו כפופים.

<עדן רימון: אין לנו פרסומות.

<עדן רימון: הכול נקי יותר, טהור יותר וזאת תקשורת אחרת.

<עדן רימון: זה משהו שבאמת אני חושבת שחסר.

יעקב מרגי: את רוצה להגיד לי שהצוות החינוכי לא מנסה קצת להתערב?

<עדן רימון: ממש לא.

<עדן רימון: יש לנו יד חופשית.

<עדן רימון: כמובן שיש דברים שאנחנו כפופים לגביהם.

יעקב מרגי: יש מנהל תחנה?

<עדן רימון: יש מנהל תחנה.

יעקב מרגי: הוא תלמיד או מורה?

<עדן רימון: הוא מורה.

<עדן רימון: הוא מנהל התחנה.

<עדן רימון: מה שאנחנו מעבירים ומשדרים עובר את הסינון שלו, אבל הכול הוא שלנו.

<עדן רימון: יש לנו יד חופשית.

<עדן רימון: זה באמת משהו שאני חושבת שמאוד מאוד חסר לנו כחברה.

<עדן רימון: התחנה אותי אישית מאוד פיתחה בפן האישי, אם זה ביטחון עצמי, אם זה לדעת איך לדבר, אם נתנה לי ממש קרש קפיצה להגיע לחברי כנסת ולאו דווקא חברי כנסת אלא גם לאנשים אחרים בנקודות משמעותיות בחברה שלנו.

<עדן רימון: יצא לי לראיין אפילו שני חברי כנסת שנמצאים בוועדה באופן שוטף.

<עדן רימון: אני יודעת שיש בעיות של תקציב וכאן אנחנו זקוקים להרבה משאבים.

יעקב מרגי: איך הציוד שלכם בתחנה?

יעקב מרגי: ישן מאוד או לא?

<עדן רימון: האמת שלא.

<עדן רימון: התחנה שלנו היא התחנה מספר אחת.

יעקב מרגי: מי מממן?

יעקב מרגי: מי הגורם המממן?

<יוחאי רוטנברג: זאת הבעיה.

<ליאורה לייבוביץ: אני יושבת ראש אגודת מדיה תקשורת בפתח תקווה.

<ליאורה לייבוביץ: לנו בפתח תקווה יש תחנה עם ציוד יחסית ישן.

<ליאורה לייבוביץ: אין לי 12 אלף שקלים כדי לתקן משהו.

<ליאורה לייבוביץ: יש לי תחנה שלא עובדת.

<קריאה: איפה ראש העיר?

<ליאורה לייבוביץ: רוקן אותנו מתקציבים ומנסה לסגור אותנו.

<עדן רימון: הדבר החשוב אותו באתי להגיד, והכי חשוב לי להגיד, זה שאי אפשר לשים תג מחיר על מה שאנחנו מקבלים, מה שאני קיבלתי ומה שהחברים שלי מקבלים מהתחנה הזאת.

<עדן רימון: אנחנו באמת הופכים להיות, מעבר לבני נוער שהם מודעים יותר, סקרנים יותר, מעורבים יותר, גם בני אדם.

יעקב מרגי: את המושג תג מחיר שדדו לכם.

יעקב מרגי: דברי על ערך מוסף.

<עדן רימון: ערך מוסף.

<עדן רימון: אני חושבת שהחבר'ה שלנו מאוד בולטים לעומת שאר ילדי בית הספר וזה בגלל שכל הזמן מחדירים בנו להיות מעורבים יותר, סקרנים יותר, להיות יותר מודעים פוליטית ופוליטיקה היא לא בושה.

יעקב מרגי: שום דבר לא עובר לידכם ואתם לא מרגישים בו.

<עדן רימון: כמעט ולא.

<עדן רימון: אנחנו מאוד נעזרים בתקשורת אבל אנחנו מקבלים הרבה מהתחנה.

יעקב מרגי: יש לכם תכניות עם מאזינים?

<עדן רימון: יש לנו תכניות עם מאזינים.

<עדן רימון: אנחנו יודעים מי מאזין לנו לפי תגובות.

<עדן רימון: זאת לא תחנה מסחרית.

יעקב מרגי: גם לא תלמידים?

<עדן רימון: מה זאת אומרת?

יעקב מרגי: מאזינים לכם ועולים לשידור גם כאלה שהם לא תלמידים?

<עדן רימון: כן.

<עדן רימון: אנחנו לומדים איך להעלות לשידור.

יעקב מרגי: אבל בפועל.

<עדן רימון: בפועל, לא.

<עדן רימון: יש לנו שידורים חיים.

<עדן רימון: אפשר להעלות אנשים.

<עדן רימון: בטלפונים פחות משתמשים אצלנו ויש פחות צורך אבל הכול אפשרי.

<ליאורה לייבוביץ: התחנה בפתח תקווה.

יעקב מרגי: מה זה התחנה, התחנה החינוכית?

<ליאורה לייבוביץ: תחנה חינוכית שיש לה חמישה אולפנים בבתי ספר ותחנה מרכזית אחת, מוקד מרכזי בעיר.

<ליאורה לייבוביץ: אצלנו כל התחנות הועברו לבתי הספר ואין להם תקציבים.

<ליאורה לייבוביץ: יש לנו תחנה אחת בבית ספר דתי ישורון שאפילו לא עובדת.

<ליאורה לייבוביץ: היא סגורה ולא נעשה בה כל שימוש.

<ליאורה לייבוביץ: מבחינתנו אין לנו משאבים.

יעקב מרגי: מה זה אין לנו?

יעקב מרגי: אתם עמותה.

<ליאורה לייבוביץ: אנחנו עמותה שהוקמה לפני עשרים שנים על ידי העירייה בזמנו ותוקצבה על ידי העירייה.

יעקב מרגי: דרכתם על היבלות של ראש העיר?

יעקב מרגי: עשיתם לו משהו?

<ליאורה לייבוביץ: כנראה.

<ליאורה לייבוביץ: אני שם רק שנה, אבל לא עוזר לי להיות ממקורביו.

<ליאורה לייבוביץ: יש לו החלטה.

<רחמים מעבי: לכן ביקשנו מהרב בוסו שיעזור לנו והוא באמת נרתם לכך.

<רחמים מעבי: עדיין לא כספית.

<ליאורה לייבוביץ: אנחנו נלחמים על חיינו.

<ליאורה לייבוביץ: מה שקורה בשידור הציבורי, קורה בדיוק בשידור הקהילתי, בשידור החינוכי.

<ליאורה לייבוביץ: אם מנהל בית הספר לא יוכל להביא לזה משאבים, זה לא יהיה.

<ליאורה לייבוביץ: אין לנו יכולת לתת.

<ליאורה לייבוביץ: יש לנו המון דברים, יש לנו הרבה מאוד רוח התנדבות, אבל אי אפשר לקיים את הפעילות.

יעקב מרגי: מישהו יודע לומר לי מה עלות הפעלת תחנה?

<יוחאי רוטנברג: אני אמרתי שהפעלת תחנה – 130 אלף שקלים לשנה.

<יוחאי רוטנברג: לא הקמה.

<יוחאי רוטנברג: ההקמה היא הרבה יותר גבוהה והיא בסביבות 250 אלף שקלים.

יעקב מרגי: הקמה זה משדר ואנטנות.

<יוחאי רוטנברג: ואולפנים.

יעקב מרגי: אני מבין שמוסדות החינוך הם אכסניה.

<קריאה: כן.

<ליאורה לייבוביץ: אצלנו ראש העיר לשעבר אוחיון השקיע הרבה מאוד כסף, כמעט מיליון שקלים, בהקמה של התחנות בבתי הספר.

<ליאורה לייבוביץ: יש לנו אולפנים.

<ליאורה לייבוביץ: היו אצלנו מקול ישראל ויש לנו אולפנים יפים יותר מאשר בקול ישראל אבל אין בהם שימוש כי יש לי רכיב מקולקל שאין לי כסף לתקן אותו.

<יוחאי רוטנברג: בכובע אחר שלי אני מנהל בירושלים את קול כגן – על שם דוקטור הלנה כגן שהייתה רופאת ילדים בירושלים - שיושב בתוך מרכז.

<יוחאי רוטנברג: אנחנו משרתים את בתי הספר בירושלים בנושא הזה של הרדיו ובשביל לגייס משאבים, הוא לא מגיע מגורמים מסחריים אלא דרך דילים שעושים או עם בתי ספר או עם קרנות.

יעקב מרגי: לו יצויר שיושבים כאן שר האוצר וסגן שר האוצר, מה הסכום השנתי?

<יוחאי רוטנברג: אמרתי.

<יוחאי רוטנברג: 130 אלף שקלים.

יעקב מרגי: כל התחנות.

<יוחאי רוטנברג: כפול ארבעים.

יוסי יונה: קרוב לעשרה מיליון שקלים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: פחות.

יעקב מרגי: שישה מיליון שקלים.

יעקב מרגי: כרגע יש קרוב לארבעים תחנות פעילות.

יוסי יונה: זה הסכום לשנה.

<יוחאי רוטנברג: כן.

יעקב מרגי: קטן על משרד החינוך, תקשורת ואיזה עוד משרד נגייס.

<יוחאי רוטנברג: לקול ישראל אין כסף.

יעקב מרגי: אתה שמעת ממני קול ישראל?

<יוחאי רוטנברג: לא.

יעקב מרגי: עוד מעט הוא כמעט לא רלוונטי.

יעקב מרגי: אני מדבר על משרד התקשורת.

<עדן רימון: מצבנו כתחנה הוא הרבה יותר טוב מהשאר.

<עדן רימון: אני יודעת מביקורים.

יעקב מרגי: כי מנהל בית הספר אוהד את הנושא.

<עדן רימון: קודם כל, זאת התחנה הראשונה שהוקמה וגם הייתה השקעה, גיוס של כלל בית הספר.

<עדן רימון: התחנה הזאת היא כבר הרבה שנים, מעל עשרים שנים, והיא הרבה יותר מושקעת.

יעקב מרגי: מאחר ואת צעירה, אני אתרום לך מניסיוני.

יוסי יונה: אל תגידי את זה אף פעם.

יוסי יונה: אל תגידי אף פעם שיש לכם מספיק משאבים.

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: כשאנחנו באים לטפל בנושא, אני מכיר הרבה פורומים שהייתי שותף להם ואלה שטוב להם, לא סבלו ממצוקות שלנו ואמרו שאתם ככה.

יעקב מרגי: בגללם לא פתרנו כי אמרו שהנה, יש דוגמאות כאלה.

יעקב מרגי: אחרי שנתיים-שלוש, התמזל מזלי והוא נתקע כי התחלף ראש העיר, אפרופו פתח תקווה.

יעקב מרגי: לכן כאשר מדברים על הסדרה, אנחנו צריכים לקחת את המצב.

<עדן רימון: אנחנו לא במצב הרגיל של שאר התחנות.

<עדן רימון: זאת הנקודה.

<עדן רימון: צריך את העזרה שלכם וצריך אתכם.

<עדן רימון: אל תשתמשו באשל הנשיא כמודל לשאר התחנות.

יעקב מרגי: בואי ננסה להעתיק את המודל של אשל הנשיא.

יעקב מרגי: למה אצלכם זה לא בעייתי?

<עדן רימון: כי בית הספר מגויס לזה מבחינת תקציבים ומבחינת מודעות.

<יוחאי רוטנברג: זה לא קשור למודעות.

<יוחאי רוטנברג: אתם בית ספר חקלאי שונה שיש לו תקצוב שונה בהיבט הזה.

יעקב מרגי: אתה אומר שונה.

יעקב מרגי: מה, מישהו צבע להם תקציב ספציפי לנושא?

<יוחאי רוטנברג: לבתי ספר חקלאים יישוביים יש תקציב אחר שונה מבתי ספר אחרים.

יעקב מרגי: ברור לי.

יעקב מרגי: השאלה אם יש לו תקציב ייעודי לתחנת רדיו?

<יוחאי רוטנברג: לא.

יעקב מרגי: או למגמת תקשורת?

<יוחאי רוטנברג: לא.

יעקב מרגי: זאת אומרת שיש כאן רצון טוב.

יעקב מרגי: יכול לבוא מחר לאשל הנשיא מנהל חדש ויחליט שהחלל מעניין אותו יותר ולכן הוא ירצה להקים תחנת חלל.

<מנחם גרנית: אני כמנהל מרכז תקשורת שעובד עם נוער בסיכון מגייס כסף מכל מיני מקומות עבור נוער בסיכון כדי להכניס אותם לנושא הזה, אבל זה לא משהו שהוא ייעודי מתוקצב וקבוע ויש לו סעיף או במשרד החינוך או במקום אחר.

<מנחם גרנית: כל הזמן זה הולך מהגורן ומהיקב כשמנסים להשיג תקציבים לנושא הזה.

<מנחם גרנית: זה לא משהו מתוקנן.

יעקב מרגי: כל פעם מחדש יש חוסר מודעות לקיום הנושא הזה.

<מנחם גרנית: בירושלים אין אנטנה ואין משדר כתוצאה מכך שזה התקלקל, אבל אין לאף אחד כסף לתקן.

<מנחם גרנית: יש חמש תחנות.

<מנחם גרנית: יש בעיה עם הסיפור הזה.

<מנחם גרנית: אני אחראי מטעם קול ישראל על תחנות הרדיו החינוכי.

<מנחם גרנית: אולי להרחיב את היריעה ולסבר את האוזן.

<מנחם גרנית: יש כארבעים תחנות רדיו חינוכי ברחבי הארץ, בצפון, בדרום ובמרכז.

<מנחם גרנית: אנחנו כמובן שמים דגש על הפריפריה לא פחות.

<מנחם גרנית: אני חושב שהתלמידה המצטיינת כאן מאשל הנשיא, זאת דוגמה מצוינת למישהי שבעוד כמה וכמה שנים תהיה בתקשורת הישראלית.

יעקב מרגי: חכה.

יעקב מרגי: תלוי מה החייל בלשכת הגיוס יחליט.

<מנחם גרנית: גם אם היא לא תהיה, יש לה מודעות חברתית גבוהה וזה מה שתחנות הרדיו החינוכי עושות, הן מחנכות את התלמידים למודעות גבוהה בנושא החברתי, מלמדות תקשורת עם דגש על השידור הציבורי.

<מנחם גרנית: אני רוצה לומר שאני מייצג כאן גם את מנהל קול ישראל שרצה להגיע לדיון, שמעון אלקבץ שהיום הוא גם העורך הראשי של רשות השידור.

יעקב מרגי: זה אותו שמעון שהיה במשרד התרבות?

<מנחם גרנית: כן.

יעקב מרגי: הוא חבר.

<מנחם גרנית: הוא ביקש ממני לומר – ואני אומר את זה גם בשם עצמי – שאנחנו נותנים תמיכה מלאה ואמונה שלמה ברדיו החינוכי.

יעקב מרגי: תוך כדי שאתם מדברים, עולה לי משהו בראש.

יעקב מרגי: אני זוכר את הדיון הער והסוער שהיה עת רצו כל כך לתת לגלי צה"ל לפרסם חסויות.

יעקב מרגי: הרי זה היה אסור.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם שאם לא נצליח לגייס לזה משאבים ויתעסקו אתנו בזוטות, בכסף קטן, אני לא אפסול להביא הצעת חוק.

<מנחם גרנית: שידור פרסומות ברדיו החינוכי?

יעקב מרגי: לא פרסומות.

<מנחם גרנית: חסויות.

יעקב מרגי: חסויות זה מוגבל, שלא תהפכו את זה לסטרט-אפ.

יעקב מרגי: לאט לאט לכם.

יעקב מרגי: חסויות למיזמים חברתיים.

יעקב מרגי: אתם יכולים להישאר במשבצת החברתית.

יעקב מרגי: יש סטרט-אפים חברתיים, אז יהיה עוד סטרט-אפ חברתי.

יעקב מרגי: אם משרדי הממשלה שומעים אותי, ומיד אני אתן את רשות הדיבור למשרד החינוך, בסדר, ואם לא, נצטרך לתקן את החקיקה בנושא הזה או לייצר חקיקה כי אני לא יודע מה קיים.

<מנחם גרנית: יש עשרות בוגרים של הרדיו החינוכי שהם מצויים וממוקמים היום גם בתחנות השידור בישראל וגם בתחנות רדיו.

יעקב מרגי: אני צריך לבדוק אם אנחנו לא סובלים מחלקם.

<מנחם גרנית: זה כבר נושא אחר.

<מנחם גרנית: יש כוונה של הכנסת, במסגרת אירועי שישים שנה למשכן, לעשות יום הרדיו החינוכי בכנסת.

<מנחם גרנית: יש כאן מעין מבנה לאולפן שקוף.

יעקב מרגי: אתה יודע שהקצו לזה יום?

<מנחם גרנית: כן.

<מנחם גרנית: אפשר לבדוק את זה עם דובר הכנסת.

<יהודית גידלי: עוד לא קיבלנו.

יעקב מרגי: עדיין לא קיבלנו הודעה על כך.

<יהודית גידלי: על איזו שנה אתם מדברים?

<מנחם גרנית: על 2016.

יעקב מרגי: תזדרזו, בכנסת יש יותר מ-365 ימים.

<מנחם גרנית: קיצורו של דבר, אנחנו תומכים תמיכה מלאה בנושא הזה.

<מנחם גרנית: באמת, זאת עצה לגמרי לא רעה על פניה.

יעקב מרגי: הראש בינתיים עובד.

<שרה כץ גינתון: למעלה מעשרים שנים אני מדריכה ארצית של לימודי הרדיו במסלול הטכנולוגי במשרד החינוך.

<שרה כץ גינתון: הקמתי מספר תחנות ואני מנהלת את תחנת קול ראשונים בראשון לציון.

<שרה כץ גינתון: אני רוצה לומר שבכל פעם שאנחנו עומדים להקים תחנה, ראש העיר מאוד מרוצה.

<שרה כץ גינתון: יש לו עוד משהו שהוא יכול להתפאר בו בקהילה, כי הנה, הוא בנה רדיו.

<שרה כץ גינתון: משום מה להשיג את המאות אלפי השקלים האלה על מנת להקים את הרדיו, זה הולך יחסית בקלות אבל מאותו רגע שזה מסתיים, למרות הישיבות שמתקיימות לפני כן עם ראש העיר על האחזקה השוטפת – אין אחזקה שוטפת.

<שרה כץ גינתון: מנהלי התחנות עובדים כמעט בהתנדבות והם תלויים בראש עיר מתחלף, במנהל בית ספר מתחלף, אין סל שעות, אין מחשבה על ציוד שמתכלה ומתבלה.

יעקב מרגי: מנהל התחנה הוא לא מורה מן המניין?

<שרה כץ גינתון: בחלק מבתי הספר, כן.

<שרה כץ גינתון: במקרה שלי, אני גם מלמדת רדיו וגם מנהלת את התחנה ועדיין אני יכולה להגיד לך שאת רוב השעות שאני נותנת בעבודה, השעות הן בהתנדבות כי מנהל בית הספר אומר לי שאין לו סעיף כזה.

<שרה כץ גינתון: כשהוא פונה לעירייה, העירייה אומרת שאין לה סעיף כזה.

<שרה כץ גינתון: הוא צריך לתת לי שעות ואני נמצאת ברדיו מ-8:00 עד 5:00 אבל אין לי מספיק שעות.

<שרה כץ גינתון: עכשיו יש המצאה חדשה שקוראים לה עוז לתמורה, אז או-קיי, זה פרטני ואני יושבת ימים שלמים ועושה את המלאכה מתוך פטריוטיות.

<שרה כץ גינתון: יושב כאן יוני לביא והוא יכול לחזק את מה שאני אומרת.

<שרה כץ גינתון: אנחנו עובדים כמעט בחינם.

<שרה כץ גינתון: הכי גרוע זה כשצריך פתאום כסף קטן כדי לתקן משהו, ואז באמת נתקלים בקיר אטום.

<שרה כץ גינתון: לגבי המיזמים החברתיים.

<שרה כץ גינתון: גם היום אנחנו תומכים במיזמים חברתיים.

<שרה כץ גינתון: כל פעם שיש משהו שהוא לטובת הקהילה, אין לנו בעיה לפרסם אותו ברדיו אבל אין לנו שום יכולת לקבל ולו שקל ממתנדב, מתורם, ממישהו שמוכן לעזור לנו.

<שרה כץ גינתון: אין לי שום יכולת לקבל ממנו ואפילו לא שקל.

יעקב מרגי: אז למה הקימו אתכם?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

<שרה כץ גינתון: הקימו אותנו כי זה נשמע טוב.

<שרה כץ גינתון: הקימו אותנו כי אולי היה מישהו שמאמין בחינוך.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לי שיש תרומה מעבר?

<שרה כץ גינתון: מדהימה.

<שרה כץ גינתון: מדהימה.

<שרה כץ גינתון: כדי לעגן את עצמי בתוך בית הספר, אני היום מאפשרת קיום של מטלות ביצוע באזרחות ובתרבות יהודית ברדיו, לימודי אנגלית, וזה רק כדי שתהיה לי הצדקה מבחינת המקצועות הנלמדים בבית הספר, עד כדי כך.

<שרה כץ גינתון: לא רק תלמידי תקשורת מגיעים לרדיו אלא גם במסגרת המחויבות האישית והבגרות החברתית שמתקיימת עד סוף י"ב.

<שרה כץ גינתון: אנחנו קולטים תלמידים ואז עוד איכשהו אפשר להחליק אותנו על פרויקטים קיימים.

<שרה כץ גינתון: התלמידה שדיברה כאן, לי אישית ממש לא אכפת אם היא תשתלב – ותסלחי לי, כן?

<שרה כץ גינתון: – במערכות תקשורת בעתיד.

<שרה כץ גינתון: מה שהיא דיברה כאן, זהו, זאת המטרה.

<שרה כץ גינתון: אנחנו מגדלים הרבה ילדים כאלה שהם ראש גדול, שמפתחים אחריות, שמפתחים מודעות חברתית, אזרחות פעילה, מוכנים לעשות למען הקהילה ולמען עצמם ולהשמיע את קולם וזאת ההוכחה הכי טובה.

<שרה כץ גינתון: יותר מזה לא צריך.

<שרה כץ גינתון: נתת לי שנת חיים נוספת, באמת, לשמוע אותך מדברת.

<שרה כץ גינתון: אני מניחה שהיו כאן עוד תלמידים אם המצב הביטחוני לא היה כזה.

<שרה כץ גינתון: רצינו להביא אבל הורים די מסרבים שהילדים שלהם יגיעו לכאן.

יעקב מרגי: הצענו להעביר את הכנסת לתל אביב למשך חודש, אבל גם שם לא בטוח.

<שרה כץ גינתון: כן.

<שרה כץ גינתון: גם בתל אביב לא בטוח.

<שרה כץ גינתון: אם זאת השפה העברית, אם זאת פעילות שמתקיימת בבית ספר ובקהילה ומודעות למה שקורה בעירייה, דברים שאפשר לתקן, אזרחות פעילה וביטחון עצמי שנרכש במהלך הפעילות הזאת, לפתוח את הראש, לדעת כמה ילדים בחינוך שלנו יודעים מה זה ועדת החינוך של הכנסת ומה עושים בה.

<שרה כץ גינתון: הנה, יש לנו תלמידה שיושבת כאן עם אבא שלה והיא הגיעה במיוחד כדי להשמיע את קולה.

<שרה כץ גינתון: בכל פעם שמראיינים מישהו ולומדים דברים חדשים, את כל זה לא לומדים במערכת החינוך הרגילה.

<שרה כץ גינתון: במערכת החינוך הרגילה מכינים תלמידים לבגרות ואילו אנחנו מכינים תלמידים לחיים.

<שרה כץ גינתון: אסור לסגור אותנו.

<שרה כץ גינתון: עכשיו כאשר רשות השידור עומדת בפני שינוי, ודיברתי על כך עם מנחם גרנית והוא אומר שזה אפילו לא כתוב בתכניות העתידיות.

<מנחם גרנית: זה לא מצוין בחוק.

יעקב מרגי: לכן שאלתי.

<שרה כץ גינתון: אנחנו לא קיימים.

<מנחם גרנית: גם קול ישראל לא מופיע בחוק.

יעקב מרגי: לכן דרכתי לו על היבלות.

<שרה כץ גינתון: אולי מחר ישאלו אותנו מה זכות הקיום שלנו.

יעקב מרגי: משרד החינוך אתנו?

יעקב מרגי: בבקשה.

<קריאה: אנחנו.

<אלירז קראוס: גם הדוברת לפני שייכת למשרד החינוך.

יעקב מרגי: אבל היא מצד הרדיו.

יעקב מרגי: אני רוצה מצד המשרד.

<אלירז קראוס: אני באה מהמזכירות הפדגוגית שזה גם מהצד הפדגוגי חינוכי של הדברים.

<אלירז קראוס: המגמות האלה מתחלקות בין מגמות של החינוך הטכנולוגי ומגמות של החינוך העיוני, אבל העקרונות החינוכיים הם אותם עקרונות כך שאין לי מה להוסיף.

יעקב מרגי: לאיזו קטגוריה הן נכנסות?

<אלירז קראוס: התחנות, מבחינתנו?

<אלירז קראוס: המורים של מגמות התקשורת הם המורים שמלווים את התלמידים, כמו שהסבירה גם התלמידה, כחלק מעבודת ההוראה שלהם בחלק המעשי של המגמה.

<אלירז קראוס: אלה לא מעט שעות.

<אלירז קראוס: היינו שמחים אם היה תקצוב יותר גבוה לשעות במגמות העיוניות, כי זה היה עוזר גם לבית הספר, בתיאור שלך, לאייש את התחנה יותר.

יעקב מרגי: היכן שיש מגמת תקשורת.

<אלירז קראוס: היכן שיש מגמות תקשורת.

יעקב מרגי: היכן שאין מגמת תקשורת, אין תיקנון.

<אלירז קראוס: אין תיקנון.

<קריאה: אין תחנה.

יעקב מרגי: אין תחנה?

יעקב מרגי: כנראה לא חידדתי את השאלה שלי קודם.

יעקב מרגי: מוסד חינוכי תיכוני, חטיבה עליונה כפי שאתם קוראים לה.

<יוחאי רוטנברג: אם אין מגמת תקשורת, הוא לא יקבל.

יעקב מרגי: הוא לא יקבל.

<יוחאי רוטנברג: אין רדיו חינוכי.

<אלירז קראוס: חלק מהעיקרון החינוכי כאן הוא גם מצוינות ומקצוענות.

<אלירז קראוס: תלמידים שמקבלים הדרכה גם לגבי עיתונאות בסטנדרטים נכונים, גם לגבי אחריות מקצועית וגם לגבי ניהול, אלה דברים שמקבלים אותם תוך כדי המגמה הזאת.

<אלירז קראוס: לכן העיקרון הזה שהיכן שיש מגמת תקשורת, מומלץ להקים תחנות רדיו.

<אלירז קראוס: המשרד לא מתחזק את התחנות.

<אלירז קראוס: בתיקנון יש שעות הוראה למורה, יש הדרכה מסוימת, ויושב לידי מדריך ארצי במגמות העיוניות שעושה עבודת קודש, ויש פיתוח מקצועי והשתלמויות.

<אלירז קראוס: אין תקצוב לתחזוקה שוטפת של ציוד.

<אלירז קראוס: בדרך כלל המשרד יאמר שזה בין הבעלות לרשות המקומית.

<אלירז קראוס: אני יכולה להעיד על עצמי שאני ניהלתי מחלקת חינוך באחד התפקידים הקודמים שלי ברשות מקומית, הקמנו תחנת רדיו והתקצוב היה משותף לבעלות על בית הספר ולרשות המקומית, התקצוב של ההקמה, ולא מהתקציב השוטף של בית הספר.

יעקב מרגי: אני מחדד את השאלה.

יעקב מרגי: אני מנהל בית ספר בו יש מגמת כימיה.

יעקב מרגי: מי מקים לי את המעבדה?

<אלירז קראוס: הרשות המקומית.

<חזי נאור: מי מתחזק אותה?

יעקב מרגי: הרשות המקומית.

<אלירז קראוס: יש מקומות בהם יש תקצוב חלקי כאשר הממשלה מתקצבת, כמו הסעות.

<אלירז קראוס: יש סעיפים ויש שותפות תקציבית.

<אלירז קראוס: הממשלה מעבירה לרשות המקומית אחוז מסוים מהתקציב והרשות משלימה אותו.

<אלירז קראוס: זה לא קיים במקרה של תחנות הרדיו.

<אלירז קראוס: כמי שגם ישבה ברשות מקומית, אני לא יודעת אם 13 אלף שקלים, אפילו פחות, לחודש, זה כל כך הרבה כסף לרשות לתת אבל אני אומרת שהיום התקציבית היא שמה שאנחנו מתקצבים זה את שעות ההוראה וההדרכה ולא את הציוד.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: שימי נקודה.

יעקב מרגי: אני מכיר את השלטון המקומי.

יעקב מרגי: תבואו למערכת מחזור הניירות ותראו עלונים ושבועונים וכמה משקיע ראש רשות בעלון הזה כי אם לא, ישפדו אותו.

יעקב מרגי: כבר אפשר לדעת לפי הכתבות מי מתקצב את העיתון ומי לא.

יעקב מרגי: השאלה היא שאלה של רצון.

יעקב מרגי: אני לא אומר שכל רשות מקומית יכולה להרשות לעצמה אבל כולנו מכירים את הפתגם הזה שהוא תשובה להרבה מחדלים - סדרי עדיפויות.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שזה לא כסף גדול.

יעקב מרגי: אני מתפלא.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להשתגע כי יש הרבה סיבות להשתגע אבל לא במקרה הזה.

יעקב מרגי: אני מתפלא איך זה נופל בין הכיסאות.

יעקב מרגי: כולם מכירים בחשיבות של המיזם הזה, נקרא לו כך, ובינינו, זה מיזם.

יעקב מרגי: זה לא כסף גדול במושגים של האוטוסטרדה שאנחנו מכירים כאן בכנסת.

<יוני לביא: אני מדריך ארצי לרדיו חינוכי במסלול העיוני וגם אחראי על תחנת רדיו שקיימתכ בר 17 שנים ביפו.

<יוחאי רוטנברג: ותחנה נוספת שתיפתח בשבוע הבא ברחובות.

<יוני לביא: כן.

<יוני לביא: אשל הנשיא פתח את התחנה שלו, בהיסטוריה שלו, כשהוא מכר את עדר הפרות, מה שאומר, כמו שאמרת, שכאשר המנהל רוצה, הוא מצליח להשיג את הכסף.

יעקב מרגי: אתה מתאר את זה כאילו חיסלו את הרשת כדי לקנות רדיו.

יעקב מרגי: לא.

<יוני לביא: לא רחוק מהאמת.

יעקב מרגי: לא בשביל.

יעקב מרגי: חיסלו את הרפת.

<יוני לביא: לא.

<יוני לביא: הרפת ממשיכה.

יעקב מרגי: אז מכרו פרות?

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זאת לא עבירה.

<יוני לביא: המצב של אשל הנשיא הוא טוב לבו של המנהל שראה את זה כבייבי.

יעקב מרגי: לפחות היה לו מה למכור.

<יוני לביא: כן.

<יוני לביא: זה מצב שלא יכול להיות בירוחם, שם יש לנו תחנת רדיו שתקועה, או בדימונה, שם אי אפשר לעשות עם התחנה, וגם ביפו.

יעקב מרגי: אם הייתם שמים את זה במתנ"ס בירוחם, מצנע היה שם בזמנו.

<יוני לביא: זה במתנ"ס.

יעקב מרגי: ומצנע לא הצליח?

<יוני לביא: גם בנתיבות זה במתנ"ס ואין מה לעשות עם זה כי אין כסף להחזיק את הדבר הזה.

<יוני לביא: ביפו, שוב, מנהל שהפך להיות איש שיווק במקום מנהל.

<יוני לביא: ללכת ולגייס כל הזמן תרומות כדי שהדבר הזה יחיה כי הוא מבין מה הרדיו עושה לתלמידים שלו ביפו.

<יוני לביא: צריך להגדיר מראש, וחשוב לומר את זה, שרדיו חינוכי הוא לא כמו טלוויזיה חינוכית.

<יוני לביא: תמיד משווים את הטלוויזיה החינוכית ואומרים שזה אותו דבר, אבל בטלוויזיה חינוכית יש גורמי שיווק, הפצה, קנייה ומכירה וכאן אנחנו מדברים על כך שהתלמידים לוקחים העצמה עצמית, הם מנהלים את המקום.

יעקב מרגי: אתה יודע כמה פרסומות סמויות יש בטלוויזיה החינוכית?

<יוני לביא: נכון.

<יוני לביא: אם הכנסת את העניין של חסויות ופרסומות, בוא ניקח רגע מצב - - -

יעקב מרגי: חסויות.

יעקב מרגי: אל תגזימו.

<יוני לביא: בירוחם אף אחד לא ייתן חסות, לא בנתיבות וגם לא בדימונה, לא לפרויקט אחד ולא לחצי פרויקט.

<יוני לביא: גם ביפו לא ייתנו חסויות.

<יוני לביא: זה אומר שהחזקים ימשיכו להתחזק והחלשים יישארו למטה ולא יצליחו להחזיק את עצמם.

<יוני לביא: נתת את הדוגמה של מעבדת כימיה, נכון, יש את הרשות שגם מקימה וגם מעורבת בתחזוקה, אבל את ראש העיר לא מעניין מה קורה בניסויים בכימיה, אבל כשיש לו תחנת רדיו שמשדרת, הוא מתחיל לדחוף את האצבעות שלו פנימה ולשלוח את האנשים שלו.

<יוני לביא: אם הוא מעורב לגמרי וכל הכסף יגיע ממנו, בסופו של דבר זה גם ישפיע על התכנים וניקיון הכפיים והצורה בה הם לומדים את העבודה שמבוססת על האתיקה העיתונאית, על נקדי פלוס, זה כבר לא יקרה וזה לא יהיה יותר.

יעקב מרגי: לכן לא שמתי את כל יהבי בראשי הרשויות אלא אמרתי שצריך לראות.

<יוני לביא: מבחינת העבודה, כמו ששרה ציינה.

<יוני לביא: המורים מקבלים את סל השעות שלהם ממשרד החינוך כפי שקובע המפתח של משרד החינוך בכל המקצועות.

<יוני לביא: שעת שידור, עובדים עליה שעתיים-שלוש כדי לשדר אותה וזה במקרה הטוב.

<יוני לביא: יש לנו בין עשרה לעשרים תלמידים בכל מגמה.

<יוני לביא: אם לכל תלמיד יש רק רצועה אחת, רק שידור אחד, תכפיל את זה ותראה עד כמה אנחנו עובדים באמת מתוך רצון לתת והבנה מלאה מה הדבר הזה עושה להם בסופו של דבר, בסוף התהליך.

<יוני לביא: אם ברמלה ילדי PDD עושים בגרות, יש לנו דוגמאות של עיוורים שעושים בגרות, חינוך מיוחד שעושה בגרות והוא בספקטרומים שונים, אנחנו יודעים לאן זה מוביל את התלמידים וזה לא צריך להביא אותם לגלי צה"ל.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

יוסי יונה: אני שמח על קיומו של הדיון הזה שנקלעתי אליו באקראי אבל אני שמח שנקלעתי אליו.

יעקב מרגי: אין אקראי.

יוסי יונה: כן.

יוסי יונה: יש אות משמים.

יעקב מרגי: אנחנו מאמינים בני מאמינים.

יוסי יונה: אבל הרשות נתונה.

יעקב מרגי: עדיין מלמעלה.

יעקב מרגי: רוח אלוקים מרחפת על פני המים.

יוסי יונה: לי הייתה הזכות להתראיין פעמים ספורות אצלכם באשל הנשיא וכל פעם, כאשר אני מוזמן לדבר בכלל בפני נוער, בטח ברדיו חינוכי של בני נוער, אני להוט לעשות את זה ולא כדי להשמיע אלא אני רואה את זה באמת כאקט חינוכי.

יוסי יונה: זה כל כך נחמד, כל כך נעים וכל כך יפה וטוב שנוער מראיין אותך.

יוסי יונה: אתה מרגיש שאתה עכשיו נמצא בתוך תהליך חינוכי, תהליך הגיבוש שלהם כפי שאת אמרת בצורה מאוד יפה, עדן, לגבי מה זה תורם לך, הערך המוסף של הפעילות הזאת.

יוסי יונה: בוודאי שאני תומך נלהב בקיומו של רדיו חינוכי ובהרחבתו.

יוסי יונה: יוני נגע באחת מהבעיות הכאובות ביותר של מה שקורה בכלל היום ועוברת כחוט השני במערכת החינוך והיא שתחומים מסוימים של פעילות חינוכית, התפתחותית אפילו, הופכים להיות יותר ויותר חשובים.

יוסי יונה: אנחנו רואים את זה ורואים שניתנת תשומת לב למערכת החינוך לכיוונים ולערוצים בהם האדם יכול להתפתח ואז זה לא רק שמוסרים לו מידע אלא התהליך עצמו הוא תהליך של התפתחות.

יוסי יונה: המצער הוא שבסופו של דבר היכולת הדיפרנציאלית של בית ספר כזה או אחר, היא זו שמעניקה לילדים את האפשרות בעוד שבתי ספר אחרים שידם אינה משגת לקבל את המשאבים הללו, לא עושים זאת.

יוסי יונה: אחר כך אנחנו מתפלאים מדוע בסופו של יום, כאשר בוחנים מבחינה דמוגרפית או התיישבותית מי מגיע לגלי צה"ל, יש לנו תמונה מאוד מאוד ברורה על פי היישוב שבו הילד או הילדה גדלו והייצוגיות שלהם היא מאוד מאוד גדולה.

יוסי יונה: זאת אומרת, בסופו של דבר ישובים שאין להם את התשתיות הללו כדי לאפשר לילדים שלהם את הפריבילגיה, ואסור שהיה תהיה פריבילגיה, את הדבר הזה, מעין משאב שמן הראוי שיהיה גם בהישג ידם, הרי שבסופו של דבר היכולות הדיפרנציאליות הכלכליות של הישובים, אפשר לומר באופן חד משמעי, מסכלות את ההזדמנויות שניצבות בפניהם.

יוסי יונה: באשר לפתרון.

יוסי יונה: אני באמת לא יודע.

יוסי יונה: כמוך, אני לא חושב שהפתרון לא צריך להיות ברמה של ישוב כי אז אנחנו חוזרים לאותו מודל לפיו מי שיש לו, יש לו, ואולי יש כאלה שאין להם אבל יש להם את הכריזמה ואת היכולות המדהימות הללו כדי להביא איזה תורם או תורמת ואז הם מממנים את הרדיו החינוכי.

יוסי יונה: מה קורה לאלה שבגלל סיבות אלה ואלה, חסרונות או יתרונות כאלה ואחרים, ידם אינה משגת?

יוסי יונה: מה אנחנו צריכים לעשות, לעניות דעתי, ואני באמת לא יודע איך ממשיכים מכאן, איך למעשה מציעים איזשהו פתרון מבני לסוגיה הזאת.

יוסי יונה: פתרון מבני, כן, אפשר לקחת את השלטון המקומי כמרכיב אחד, את משרד החינוך כמרכיב שני, את משרד התקשורת כמרכיב שלישי ובוודאי בסופו של דבר מגיעים גם אל משרד האוצר כדי שמישהו יישא באחריות המימונית כי זה עניין של המדינה.

יוסי יונה: זה עניין מדינתי.

יוסי יונה: החינוך של הילדים הוא עניין מדינתי.

יוסי יונה: שוויון הזדמנויות הוא עניין מדינתי.

יוסי יונה: אנחנו בוודאי צריכים לקיים איזושהי שיחה והתייעצות בינינו משום שאני רואה שבאמת אדוני היושב ראש להוט ונלהב לעזור למיזם הזה, כפי שאתם קוראים לו.

יוסי יונה: אני לא רוצה מיזם, כי זה נשמע כזה כלכלי.

יוסי יונה: אני אומר פרויקט חינוכי מאוד מאוד חשוב.

יעקב מרגי: אמרתי את זה כדי להקצין, כי כולה, מה זה?

יוסי יונה: לא העברתי ביקורת עליך, חס וחלילה.

יעקב מרגי: בעין בלתי מזוינת לא תראה את הנקודה של התקצוב הזה בתקציב המדינה.

יוסי יונה: נכון.

יוסי יונה: אני בהחלט נכון, אדוני היושב ראש, לסייע לך היה ותרצה לקדם את זה הלאה, בין אם באמצעות חקיקה, בין אם באמצעות דיונים עם פקידי משרדים שונים כדי להציג בפניהם את החשיבות המאוד גדולה של העניין הזה.

יוסי יונה: מי ייתן שבסופו של דבר נראה לא רק ארבעים בתי ספר אלא יותר ויותר בתי ספר שמאפשרים לתלמידים את ערוץ ההתפתחות הזה שהוא מאוד מאוד חשוב.

יעקב מרגי: אם זה לא היה מצחיק, הייתי אומר לכם שזה מצחיק.

יעקב מרגי: אני מקריא לכם נקודות סיכום מדיון שהתקיים בינואר 2012.

<יוחאי רוטנברג: הדיון הקודם בכנסת ה-18.

יעקב מרגי: אנחנו דורכים במקום.

יעקב מרגי: הסיכום הזה יצא לראש הממשלה בנימין נתניהו שהיה ממונה על רשות השידור כמו היום, לשר החינוך דאז וליושב ראש המל"ג חבר הכנסת גדעון סער, לכחלון שהיה שר התקשורת והיום שר האוצר, לאמיר גלעד, למנשה סמירה, לשלמה בוחבוט.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שמתוך ארבע נקודות סיכום, אני קורא שלוש ולגבי הרביעית, תוך כדי שאני קורא, אני אגבש אותה.

יעקב מרגי: אין לי יכולות על אבל אני יודע מה אני הולך לומר.

יעקב מרגי: "הוועדה מברכת את כל העוסקים בשידור הרדיו החינוכי בהכרה שזהו כלי חינוכי ממדרגה ראשונה והוועדה מאחלת הצלחה לתלמידים הלומדים ועוסקים במסלול זה.

יעקב מרגי: הרדיו החינוכי צריך להישאר עצמאי ובלתי תלוי ולכן גם הפתרונות צריכים להיות בהתאם.

יעקב מרגי: כדי למצוא מימון דרכי פעולה להמשך פעילות והתפתחות הרדיו החינוכי, מבקשת הוועדה – אני קורא את זה לשם ההיסטוריה, אני לא מבקש – מכל הגורמים הנוגעים בנושא, משרד ראש הממשלה, משרד החינוך, משרד התקשורת, רשות השידור, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, מרכז שלטון מקומי, מל"ג, להעביר לה הצעות לפעילות עתידית של הרדיו החינוכי תוך התייחסות למימון הרדיו החינוכי ועצמאותו".

יעקב מרגי: לפי הגורמים כאן, פרויקט המרכבה של צה"ל קטן עליכם.

יעקב מרגי: לפי הגורמים האלה מהם אנחנו מבקשים.

יעקב מרגי: אנחנו כולה מדברים על סדר גודל של שישה מיליון שקלים.

יעקב מרגי: הגופים שמניתי היו אמורים לתת לוועדה את דרכי הפעולה.

יעקב מרגי: הגיע משהו מהם?

יעקב מרגי: לא הגיע.

יעקב מרגי: אני לא מבקש מהם כלום.

<מנחם גרנית: אנחנו נכחנו בדיון הזה.

<מנחם גרנית: היינו כאן.

יוסי יונה: משנים את התאריך ואומרים שוב את הדברים.

יעקב מרגי: תבינו באיזו מציאות אנחנו חיים.

יעקב מרגי: שוב, אני אומר לכם שאם זה היה נושא – סליחה על הביטוי, אני לא רוצה לומר את המילה הלא יפה – מושך תשומת לב והיה עולה 300 מיליון שקלים, הייתם רואים מסיבת עיתונאים ומוצאים את הכסף לכך.

יעקב מרגי: אני אומר את זה בצער רב.

יעקב מרגי: אני כיושב ראש ועדה אפנה לראש הממשלה להביא הצעת מחליטים.

יעקב מרגי: ניתן לו לזה שלושים ימים.

יעקב מרגי: אני רוצה שהממשלה תעשה את זה כי הממשלה גם יודעת לאגם משאבים עם משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: מקסימום, שישה מיליון שקלים יכולים לקחת ממשרד האוצר.

יעקב מרגי: זה לא סיפור גדול.

יעקב מרגי: תאמינו לי, מי שרוצה לדעת, ישב יום, יומיים, שלושה בוועדת כספים ויבין שזה לא בשמים.

יעקב מרגי: במקביל אני אתחיל ונעשה הצעת חוק עליה נחתים את חברי הוועדה, הצעת חוק שתאפשר לתחנות הרדיו לתת חסויות למיזמים חברתיים, חינוכיים, בריאותיים, תוך שימת דגש ותשומת לאזורי הפריפריה.

יעקב מרגי: הצבעת על ירוחם, ותאמין לי שעם קצת מעוף של ירוחם, הייתי מגייס שם, מתוך ידיעה, שני מפעלים גדולים או שלושה.

יעקב מרגי: אתה רוצה את השמות שלהם?

יעקב מרגי: תאמין לי, הם היו מרימים את זה.

יעקב מרגי: הקריה למחקר גרעיני מסוגלת ויכולה לאמץ את הפרויקט הזה.

יעקב מרגי: כי"ל.

יעקב מרגי: כי"ל משקיעה עכשיו הון עתק בשיפור התדמית שלה אחרי השביתה והיא חשובה לנו.

יעקב מרגי: אני אומר לך שאני מאלה שאומרים לתת להם את ההקלות המתבקשות אבל יש לי כמה תנאים כאשר האחד הוא שכל משרדי המטה שלהם יעברו לנגב.

יעקב מרגי: הם יכולים לאמץ פרויקט כזה.

יעקב מרגי: תאמין לי, עם שימת דגש.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: לא תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, אני לא פונה לכל הגורמים אבל אפנה לראש הממשלה.

יעקב מרגי: דרך אגב, תלמדי מהניסיון שלנו, שיער לבן כבר אין כי אין לו היכן לתפוס, אבל בגדול כשאת מוציאה מכתב לשני גורמים, לא תקבלי מענה כי זה אומר שההוא יענה וההוא אומר שזה יענה.

יעקב מרגי: לכן אני פונה רק לראש הממשלה.

יעקב מרגי: תודה רבה.