ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 60, 2015-10-14 09:00

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 14 באוקטובר, 2015, א' בחשוון התשע"ו, כשהנושא על סדר היום, אני אומר לפרוטוקול את הנושא על סדר היום ואני אתרגם אותו במילים שלי: הסעות בחינוך המיוחד, ומבחינתי להוריד כאב ראש אחד גדול ממני.

יעקב מרגי: כי אני לא מפסיק לקבל פניות, אני לא יכול לחיות עם זה, אני יודע איך זה נראה במציאות מתוך הקריאה בכתב, אני מתאר לעצמי.

יעקב מרגי: אני מכיר את החרדות של ההורים בחינוך הרגיל, והיום יותר מתמיד בצוק העיתים, כל שכן כשאלה ילדים שצריכים את הדחיפה ואת העזרה שלנו ואני לא מבין, אני לא מבין למה זה לא מסתדר.

יעקב מרגי: הוועדה התאפקה לא לטפל בזה מיד בתחילת שנת הלימודים, כי אנחנו מכירים, תחילת שנת לימודים, הדברים לא ברורים, כמויות, שיבוצים.

יעקב מרגי: אני לא יודע לומר שאין לנו ניסיון, אני יודע לומר שיש לנו ניסיון רב שנים.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים לעשות את זה.

יעקב מרגי: אם לא יודעים לעשות את זה היינו צריכים ללמוד את זה כבר שנים רבות.

יעקב מרגי: מהדיון הזה אנחנו נצא להסדרה אחת ולתמיד.

יעקב מרגי: אני מכיר את הנושא הזה מדיונים בקדנציות אחרות בוועדות אחרות, זכויות הילד, עבודה, רווחה ובריאות, בתחום של ההנגשה והתקנות.

יעקב מרגי: אז אנחנו נשמע את אביבית.

יעקב מרגי: הגשת לי מסמך שמדבר בעד עצמו, אני מבקש בקצרה תתארי את המצב, והורים, אחד מארגוני ההורים, אם יש לכם מה להוסיף, ולאחר מכן נשמע את הגורמים הממשלתיים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: קודם כל תודה רבה על קיומה של הישיבה ואני שמחה שהנושא הזה לא יורד מסדר יומה של הכנסת, מדובר בדיני נפשות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם אלינו מגיעות פניות רבות, פניות שלצערי אני אומרת היה צפוי שיגיעו והן מגיעות מדי שנה ומעולם בעצם לא הייתה הסדרה של הבעיות הללו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מדברת על בעיות כמו זמן נסיעה ממושך, לפעמים שלוש שעות ומעלה, על ילדים שמוצאים מוקדם מהמסגרת, מאחר שיש הסעה שצריכה לאסוף עוד ילדים ולכן ילד נאלץ לצאת מוקדם יותר, או לחילופין ילד שמגיע מאוחר לבית הספר או למסגרת הגן וההשלכות של זה ברורות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מדברת על מלווים, ילדים שזכאים למלווים שלא מקבלים מלווה, כי הרשות המקומית לא מוצאת מלווים, או לחילופין ילדים שאינם זכאים למלווים בגלל תקנות ארכאיות שפשוט קבעו שהם לא זכאים למלווים למרות שבאמת מבחינה מקצועית לא יעלה על הדעת שאין להם מלווים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מדובר על חברות שזוכות במכרז ולא עומדות בתנאי המכרז, או חוששות שלא יעמדו בתנאי המכרז ומעבירות חלק מההסעות לחברות אחרות, שלא עובדות בדיקות, שהנהגים שלהם לא עוברים בדיקות ולמעשה מדובר בסוג של חאפרים - - -

יעקב מרגי: לו יצוין שהם היו עומדים בתנאים, היה מכרז, עונים על הצרכים?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: חלקן לא עומדות ב - - -

יעקב מרגי: את מכירה את זה מבפנים?

יעקב מרגי: שהמכרזים, לו יצוין ש - - -

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן, יש לי כאן מכרז אחד.

יעקב מרגי: והם לא מושלמים, המכרזים כשלעצמם?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, המכרזים הם לא שלמים, יש כל מיני לאקונות שגם הם צריכים הסדרה, אבל אני מדברת על חברות שמעבירות את זה לחברות אחרות, שאף אחד לא בודק בכלל אם הן עומדות בתנאי המכרז.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שאחת הבעיות העיקריות זה שבעצם אין גורם אחד מתכלל ומפקח.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הורים נאלצים לעבור סוג של פינג פונג, בין הרשות המקומית שמפנה אותם למשרד החינוך, ואז הם פונים למשרד החינוך שמפנים אותם שוב לרשות המקומית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שמענו באחת הישיבות הורים שרוצים לקבל את הטלפון של המלווה, או לקבל את הטלפון של הנהג כדי לדעת איפה ההסעה נמצאת עכשיו ומתי הילד חוזר הביתה, לא מקבלים אפילו את הטלפונים של הנהג ושל המלווים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה סוג הפניות שאנחנו מקבלים, והסיבה היא שבאמת אין שום הסדרה של אופן ביצוע ההסעות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה אחת שאין לה הסדרה היום, זה גם ההסעה למועדוניות או למסגרות חלופיות אחרי הלימודים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: חלק מהילדים בתום יום הלימודים, מאחר שיום הלימודים קצר, רוצים לנסוע לצהרונים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כיום הנושא הזה לא מוסדר, למעט ילדים עם מוגבלות שכלית, שעורכת דין נועה ביתן בוודאי תרחיב על כך, שבעקבות עתירה שלהם משרד החינוך חויב להסיע את הילדים הללו למועדוניות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל ילדים אחרים עם מוגבלויות אחרות, אם יש למשל ילדים עם עיוורון, שיש להם מועדונית של משרד הרווחה, אין להם הסעה למועדונית וההסעה באה לקחת אותם, היא לוקחת אותם מבית הספר עד לבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: המצב החוקי הוא שלפני כמה שנים, ב-2010, בעקבות ישיבת ועדת החינוך משרד החינוך התבקש להקים ועדה בין משרדית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוועדה לא הוקמה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ועדה של משרד החינוך, ועדת החריגים הוסבה לצורך העניין לדון בנושא בצורה מעמיקה, מי שעמד בראש הוועדה זה מר יגאל צרפתי, הוועדה הייתה ועדת צרפתי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לוועדה נשלחו פניות של ארגונים, יכול להיות שהיא שמעה חלק ממשרדי הממשלה, אינני יודעת, אני זוכרת שבזמנו נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אמרה שגם היא לא הופיעה בפני הוועדה, אלא רק נדרשה לשלוח מסמך.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הוועדה הייתה אמורה להגיש מסקנות תוך שישה חודשים לוועדת חינוך.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה שבעצם לא קרה עד היום.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בדצמבר 2013, בישיבה נוספת של ועדת החינוך, שמי שעמד אז בראש הוועדה היה חבר הכנסת עמרם מצנע, הוא אמר שהגיע אליו המסמך בדרך לא דרך, אבל בעצם אף שר לא אימץ את המסקנות הללו ולא קרה איתן דבר.

יעקב מרגי: את ראית את המסמך הזה?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כן, המסמך הגיע לידיי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי טיוטה של ה - - -

<קריאה: בדרך לא דרך.

יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי.

יעקב מרגי: אם אנחנו לא ראינו את זה אז זה הגיע בדרך לא דרך, כי היא לא ממשרד ממשלתי.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: חשוב לי לחדד ולומר, אדוני, יש חוק, חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה חוק משנת 1994 שמקנה סמכות, מעבר לזה שיש שם זכות מפורשת של הילדים הללו להסעות מדובר בהסעות מכוח זכות, יש שם סמכות לשר החינוך להתקין תקנות לגבי אופן ביצוע ההסעות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מהחוק הזה הותקנו תקנות בעניין מי זכאי להסעה, שאגב אחר כך חוזר מנכ"ל מאוד מאוד צמצם אותם, והותקנו תקנות שיש שם איזה שהוא מפרט טכני לגבי בטיחות ההסעה, שהמפרט הזה מאוד מאוד לא מעודכן.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אנחנו עירבנו את משרד התחבורה ואני יודעת שהוא יושב עכשיו על מפרט חדש, אבל אלה התקנות שהותקנו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אין שום תקנות שמתייחסות למשך זמן ההסעה, ובעצם לכל אחת מהבעיות שהזכרנו קודם וכל אחת מהפניות שהגיעו עד היום, לא לגבי משך זמן ההסעה, לא לגבי המלווים, לא לגבי מי אחראי, לא לגבי כמה ילדים יכולים להיות בהסעה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ישנן הסעות של 15 ילדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אין שום הסדרה של זה היום, לא בתקנות ולא בחוזר מנכ"ל.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש חוזר מנכ"ל אחד שמתייחס להסעות באופן כללי, שיש שם כמה סעיפים שמתייחסים למי זכאי להסעה כאשר, כמו שאמרתי קודם לכן, מצמצמים מאוד את הזכות להסעה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: למעשה הם כותבים באופן קטגורי כמה מוגבלויות שהם זכאים להסעה ללא תלות במרחק, ושאר המוגבלויות, שאר הילדים עם הצרכים המיוחדים, הם זכאים להסעה כמו ילדים רגילים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אם הם עד כיתה ה', אם הם גרים למעלה מ-2 קילומטרים, ומכיתה ה' ומעלה אם הם גרים במרחק של למעלה מ-3 קילומטרים מהמסגרת החינוכית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה המצב, זה מה שנותן לנו חוזר מנכ"ל.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: למעט ההסדרה הזאת, שהיא מאוד מצמצמת את הזכאות להסעה אין שום הסדרה חוקית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מה הפתרון, אדוני?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הפתרון הוא כמו שנעשה לגבי פעוטות עם צרכים מיוחדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לפני כשנה אושרו תקנות מכוח אותו חוק.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: גם לשר הרווחה יש סמכות להתקין תקנות ושר הרווחה, בשיתוף עם הארגונים, ישב וכתב תקנות והן אושרו לפני שנה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: התקנות האלה נכנסות לרזולוציות של כמה ילדים יש בהסעה - - -

יעקב מרגי: גם הוא לא עשה את זה במיידית, בחפץ לב, היינו צריכים בוועדות ללחוץ וללחוץ ולכנס ולהתכנס.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אמת, אבל עכשיו יש כבר ניסיון, יש תקנות, מה שניתן לעשות ומה שצריך לעשות זה להתאים אותן לאוכלוסיית הילדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: מדובר ביותר ילדים, זה ידוע לנו, צריכים לעשות התאמות ואני חייבת לציין שאנחנו ישבנו, כמה ארגונים ביחד, ביחד עם המרכז להסעה בטוחה של בית חולים אלי"ן שנתן לנו את ההיבטים המקצועיים של העניין וכתבנו תקנות, בעצם התאמנו את התקנות של הפעוטות לתקנות של הילדים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: העברנו את זה למשרד החינוך, העברנו את זה גם אליך, אדוני היושב ראש, ואני מאוד מקווה שתצא מכם קריאה לקחת את התקנות הללו, שאני חושבת שהן מאוד מאוזנות, ולהביא אותן לפני הוועדה, כרגע לפי החוק זו ועדת הכלכלה, אבל כמה שיותר מהר לאשר אותן על מנת שבשנה הבאה לא נקבל את אותן פניות שכולנו קיבלנו השנה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.

יעקב מרגי: גב' נעמי גפן.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך, למה את פה בוועדה?

<נעמי גפן: אני הוזמנתי על ידי דב ליטמן, אני באה מבית שמש, אני חברה בפורום הורים לילדים מיוחדים.

<נעמי גפן: אני גם אמא לבת שהיא בת 15 עם תסמונת דאון ואנחנו צריכים לפנות שנה אחרי שנה לרשות המקומית ואנחנו צריכים, כאילו בנדבה, לבקש כל מיני דברים שהגברת פה גם פירטה בצורה מאוד יפה.

<נעמי גפן: יש לנו בעיות מגוונות בבית שמש, על חוסר ליווי ועל ליווי מתאים, סוג הנהגים, איזה חברות הסעות.

יעקב מרגי: הספקת להבין שזה כנראה מכת מדינה, לאו דווקא בית שמש.

<נעמי גפן: נכון.

<נעמי גפן: עכשיו אני שמעתי את זה.

<נעמי גפן: הנושא שאני רציתי לדייק פה זה לגבי ההסעה, או חוסר הסעה לילדים מיוחדים אחרי צהריים.

<נעמי גפן: מדובר על ילדים שקיבלו המלצה ואישור של משרד הרווחה לאחר האבחונים להעסיק ילדים אחרי צהריים בתכנית מתאימה לגיל ולרמת התפקוד.

<נעמי גפן: באזור שלנו אין דבר כזה.

<נעמי גפן: הילדה שלי, למשל, נוסעת תחת חסות של משרד החינוך לירושלים ללמוד וזה נגמר ב-14:20, היא צריכה להגיע הביתה, כשבאזור שלנו אין תכנית אחר הצהריים, אז או שמסיעים אותה לירושלים, שזו תכנית מאורגנת ותחת השגחה וזה מצוין, אבל איך היא מגיעה הביתה?

<נעמי גפן: זה נקרא הסעה שלישית ועל זה היא נופלת וכל הילדים נופלים בין הכיסאות כי משרד החינוך לא מאפשר ומשרד הרווחה לא מאפשר והרשות המקומית אומרת 'זה מחוץ לתחום שלנו, אנחנו לא משלמים', אבל מה עושים הילדים האלה?

<נעמי גפן: זה גורם למצוקה אדירה למשפחות, כי אם אין תעסוקה אחר הצהריים זה מונע מהורים ללכת לעבוד ביום ארוך, או אם יש להם ילדים אחרים, אז הם גם צריכים להפנות את כל תשומת הלב לילד המיוחד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורכת דין שושי סומך, המועצה לשלום הילד.

יעקב מרגי: לא לחזור על הדברים, להוסיף אם יש מה להוסיף, או הצעות.

<שושי סומך: רק להדגיש.

<שושי סומך: באמת אביבית נתנה את הסקירה של המצב, שתי הבעיות המרכזיות שמהן הכול מתנקז, האחת, העובדה שלהורים אין מושג מי הכתובת והכול מתחלק ומשם האחריות נזרקת ממשרד החינוך לרשות המקומית, לחברת ההסעות.

<שושי סומך: ההורה והילד - - -

יעקב מרגי: אני לא יכול לבוא בטענות על ה - - - האחריות ברורה, יש רשות חינוך מקומית, ברגע שיש את האישור, את ההוֹעדה, תקן, תקראו לזה אבחנה, אבחון, הכול, הרשות המקומית חייבת לספק את זה.

יעקב מרגי: השאלה היא אם הרגולטור, שזה משרד החינוך שמתקצב את הרשות המקומית ומאשר, מאורגן עם נהלים, מאורגן עם פיקוח שאכן זה מתבצע ויש לו את התקציב הייעודי.

יעקב מרגי: אני גם לא יכול להלין על רשות מקומית שהיא באמת רוצה להיענות לכל הצרכים של ההורים והיא מתוקצבת על מפרט מסוים.

יעקב מרגי: לכן אנחנו התכנסנו פה, כדי לראות אם באמת הכפפה תואמת ליד, אם אנחנו יודעים מה זה חינוך מיוחד, אם אנחנו יודעים מה זה הצרכים של אותם ילדים.

יעקב מרגי: כנראה שאנחנו בשנים הראשונות של הקמת המדינה ואנחנו מתארגנים עם עצמנו וזו מטרת הדיון.

<שושי סומך: מה שצריך להדגיש, שגם אלה שכבר הותאמה להם הכפפה, זאת אומרת גם מי שזכאים, לא מקבלים את מה שהם זכאים לו.

<שושי סומך: זאת אומרת המצב בפועל, מה שהסברת על הרגולציה, רחוק מלהיות כמו שהוא אמור להיות, גם למי שצריך, כשאנחנו יודעים שצריך עוד יותר ממה שזכאים.

יעקב מרגי: האחרונה בסבב הזה לפני שחברי הכנסת ומשרדי הממשלה יתייחסו.

יעקב מרגי: אלנה רויטבויד.

<אלנה רויטבורד: שלום לכולם, אני אלנה רויטבורד מקרית גת, אני חברת הנהלת אופק לילדינו.

<אלנה רויטבורד: אני אמא של ילד עיוור ובמקרה אני כבר 15 שנה מלווה בהסעות.

יעקב מרגי: לא במקרה.

יעקב מרגי: בגלל צורך.

<אלנה רויטבורד: התכוונתי שבשמחה, אבל לפי הצורך אני כבר 15 שנה.

<אלנה רויטבורד: רציתי להגיד שמהתחלה שהילד שלי התחיל לנסוע לאשדוד לאיזה שהוא גן משולב, אז מיד אמרו שהוא לא זכאי לליווי, שהוא טרמפיסט.

יעקב מרגי: שעושים לו טובה.

<אלנה רויטבורד: עושים לו טובה, בגלל שחוץ מעיוורון אין לו כלום ועשו לו טובה.

<אלנה רויטבורד: בסדר גמור, הסכמתי ובסך הכול עבר בשלום, הכול בסדר.

<אלנה רויטבורד: עכשיו אני עובדת עם ילדים היפראקטיביים, השלב הבא, אם הילדים לא לקחו את הראש בידיים הם יהיו בבית הסוהר, זה השלב הבא.

<אלנה רויטבורד: רציתי להגיד שיש לנו דבר כזה שילדים קמים, פותחים חגורות וההסעה עמוסה ובמקרה היו לי סיטואציות כאלה שאני קיבלתי דוח על סיטואציה, באמצע הנסיעה ילד מסכן את החיים של הילד השני ואני קמה כדי להפריד ביניהם, שוטר עוצר אותי ואני מקבלת דוח בגלל שאני הייתי בעמידה.

<אלנה רויטבורד: בזמן ששאלתי 'אבל מה לעשות?

<אלנה רויטבורד: יש לי ילדים עם תיקים פליליים בהסעה' ובזמן שאני שואלת - - -

יעקב מרגי: כשאת אומרת הסעה, זה אוטובוס, מיניבוס, מונית?

<אלנה רויטבורד: מיניבוס, 14 מקומות.

<אלנה רויטבורד: בזמן שאני קמה, מה שהשוטר אמר לי 'גברת, סליחה, קודם כל הייתם צריכים לעצור את הרכב, קודם כל את צריכה לחכות עד ששוטר יגיע ורק אחר כך קומי', אני אמרתי, 'אני לא יכולה ככה, הם יהרגו אחד את השני', כי אצלי הילדים באים עם משקלות, ילדים באים עם סרגל מברזל כדי לחתוך את המורים בבית הספר.

<אלנה רויטבורד: אני כל היום עושה חיפושים בהסעה.

<אלנה רויטבורד: זה קיים.

יעקב מרגי: את מציגה עוד פן מסוים, עוד בעיה מסוימת.

<קריאה: מה מספר הילדים?

<אלנה רויטבורד: מספר הילדים גדול מאוד, בואי נגיד ככה.

<אלנה רויטבורד: הילדים נמצאים המון זמן בתוך ההסעה, אפילו שיש לי בית ספר אחד זה נמשך משעה עד שעה וחצי.

<אלנה רויטבורד: דבר שני, יש לנו הסעות שנוסעים לירושלים, אז זו בכלל בעיה כי כל הילדים נמצאים בכמה מקומות והאיסוף בירושלים לוקח שעה פלוס ופלוס הנסיעה עד קרית גת ילד נמצא בתוך ההסעה שלוש, שלוש וחצי שעות.

<אלנה רויטבורד: זה גם קטסטרופה.

<אלנה רויטבורד: אפילו שלילדים שלנו יש הסעות בתוך העיר אשדוד, מקצה לקצה, אפשר שרק איסוף ילדים יכול לקחת עד שעה.

<אלנה רויטבורד: בסך הכול זו בעיה מאוד גדולה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, נמצאים איתנו?

יעקב מרגי: תציג את עצמך, תחום.

<אילן שי: אילן שי, מהלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<אילן שי: רציתי להתייחס לכמה דברים שאביבית אמרה.

יעקב מרגי: אתה הגורם המקצועי היחיד סביב הנושא הזה?

<רויטל לן כהן: תיכף הוא יגיד לנו שיש תקנות.

<אילן שי: אז קודם כל אני אגיד שחוזר מנכ"ל שלנו אינו מנוסח באופן שסותר מהוראות החוק, ואני חושב שאביבית מכירה את הפרשנות שיש לנו, גם לחוק, גם לתקנות וגם לחוזר מנכ"ל.

<אילן שי: החוק בסעיף 2א קובע שהזכאות להסעה היא לפי צרכיו ובהתחשב בסוג המגבלה של התלמיד.

<אילן שי: התקנות מפנות לסעיף 2א בתקנה 1, לכן חוזר מנכ"ל לשיטתנו תואם את הוראות החוק והתקנות.

<אילן שי: דבר שני, יש לנו - - -

יעקב מרגי: אתה מכיר את התקנות שאומצו?

<אילן שי: אני מכיר, אני גם הייתי שותף - - -

יעקב מרגי: רגע, עוד לא סיימתי את השאלה.

יעקב מרגי: אתה מכיר את התקנות שאומצו על ידי משרד הרווחה?

<אילן שי: כן.

יעקב מרגי: אני מכיר את הקנאות של משרד החינוך סביב חקיקה ותקנות וחוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: אני לא אכנס לדיון הפילוסופי, אני לא יודע למה זה המשרד הכי פחות מתוקן, מתוקנן ומפוקח, אבל אני שואל אותך שאלה, יש בעיה עקרונית לאמץ אותן?

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: בימים אלה שאני פשרן, חוזר מנכ"ל עונה על התקנות האלה?

<אילן שי: בחוזר מנכ"ל יש נספח בטיחות, מעבר להוראות של חוזר מנכ"ל יש נספח בטיחות בחוזר מנכ"ל.

<אילן שי: חלק, לא כל, חלק מההוראות שיש בתקנות של משרד הרווחה בנושא של בטיחות נמצאות בעיקר בנספח הבטיחות, חלק רק בנוסח ה - - -

יעקב מרגי: אתם מוכנים לבחון את המסמך הזה ולאמץ אותו?

יעקב מרגי: כי הוא עבר מסננת - - -

<אילן שי: ויש הוראות בתקנות של הרווחה שלא נמצאות, לא בחוזר המנכ"ל - - -

יעקב מרגי: בדיון אצלם אני אמליץ להם לאמץ גם את מה שלא נמצא ונמצא אצלך.

יעקב מרגי: השאלה שלי כרגע ממוקדת אליך, מאחר שאנחנו מדברים בשלום הילד ואלה ילדים שאנחנו צריכים באמת לדאוג לשלומם, אני מבקש, אני לא רוצה להורות, אבל אם נצטרך נעשה גם צעדים מעבר לזה, אנחנו רוצים לגמור את הסאגה הזו שנקראת הסעות בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: אני חושב, ישנן תקנות שעברו מסננת, הושקעו בהן שעות איכותיות של ועדות כנסת.

יעקב מרגי: הכנסת זה לא מוצג במרקע בשעות אחר הצהריים בערוץ 99, זה הדיונים המקצועיים בתוך הוועדות ובדיונים האלה אנחנו מכירים את ההלוך ושוב בין משרדי הממשלה לגורמים המקצועיים, בסוף מוציאים משהו מתחת לידיים.

יעקב מרגי: לא צריך להמציא כל פעם את הגלגל מחדש.

יעקב מרגי: ישנן תקנות, ואני אומר לך שיש כאלה שיגידו שגם הן לא מושלמות, אבל בוא ניקח אותן, בואו ננסה.

יעקב מרגי: אמרתי אתמול באחד הדיונים, אנחנו מדינה שיודעת לעבוד מצוין בשעת חירום.

יעקב מרגי: כשהפרצוף שלנו מודבק לקיר או כשקורה איזה כאוס, אנחנו יודעים לתפקד הכי טוב.

יעקב מרגי: ברגיעה, משום מה יש את התופעה הזו של 'יש זמן', 'סמוך' ו'עד שיקרה'.

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים שיקרה.

יעקב מרגי: זה שלא קורים, רק בתיאור שנתנה גב' אלנה אנחנו מבינים מה עוברים במהלך ההסעות האלה, ולא דיברנו על ילדים שצריכים השגחה שאם לא זה מסכן חיים.

יעקב מרגי: אני חושב שישנן תקנות, אתה הגורם המשפטי, קודם כל אנחנו עוד לא נוגעים בבעיה, אנחנו נשמע את הגורמים המקצועיים, אבל קודם כל ישנן תקנות.

יעקב מרגי: אני מבקש לשמוע ממך אם אתה הולך לבחון אותן ואם אפשר לאמץ אותן בחוזר מנכ"ל וזה כפשרה שלא בתקנות.

<אילן שי: התקבלה החלטה שיהיה דיון קודם כל פנימי לגבי היכולת לכלול בתקנות שלנו הוראות נוספות שנמצאות בתקנות של משרד הרווחה.

<אילן שי: ברור לנו עכשיו שאחרי שנקיים את הדיון הפנימי אנחנו נצטרך לקיים דיון עם השלטון המקומי מכיוון שאל"ף, התקנות האלה - - -

<קריאה: ועם הורים?

יעקב מרגי: לא, הייתה פגרה והיו חגים, אתם שכחתם את הנהלים.

<רויטל לן כהן: אבל הוא שכח להתייעץ איתנו - - -

יעקב מרגי: לא, אני לא מקשיב וגם הפרוטוקול לא רושם.

אילן גילאון: אני רוצה להעיד לטובתה, שהיא אף פעם לא ידעה את הכללים האלה.

יעקב מרגי: אז אני אעדכן אותך שאצלי היא כבר אימצה אותם וקיבלה.

אילן גילאון: אם ככה, אתה מקבל פרס.

אילן גילאון: אני לא הצלחתי.

יעקב מרגי: אני יכול להעיד, רויטל של ועדת החינוך בקדנציה הנוכחית זה לא רויטל של קדנציות אחרות, בזכויות הילד, העבודה הרווחה והבריאות, אמת או לא?

<רויטל לן כהן: משתדלת.

יעקב מרגי: היא יודעת שאני לא מוותר.

יעקב מרגי: לא בגלל שהיא השתנתה, אני לא מוותר.

יעקב מרגי: אני אתן לכם את רשות הדיבור.

<אילן שי: אנחנו נקיים דיון בנושא הזה של עדכון התקנות תוך למידה ממה שמשרד הרווחה עשה כאשר, כמו שאמרתי, נצטרך לשמוע גם מה העמדה של השלטון המקומי בנושא.

<אילן שי: לגבי חלק מההוראות שקיימות בתקנות של משרד הרווחה, יש לזה גם משמעות תקציבית, אז כמובן שגם משרד האוצר יצטרך להיות - - -

יעקב מרגי: בסדר, אנחנו פה נאגם את כולם.

<אילן שי: בשלב מסוים אנחנו גם נשמע - - -

יעקב מרגי: אתה יודע איפה הבעיה שלי, כשר לשעבר וכמה קדנציות נוספות לפני כן בכנסת?

יעקב מרגי: כשיועץ משפטי מדבר איתי על עלויות תקציביות.

יעקב מרגי: יש לך מזל שזה ברח לי, בגלל שהייתי עסוק פה בזה.

יעקב מרגי: יש לי חולשה לזה, אני לא רוצה לשמוע.

<אילן שי: לא, אני לא - - -

יעקב מרגי: יש גורמים מקצועיים.

<שמעון אבני: אני רואה שהתשובות של הייעוץ המשפטי - - -

יעקב מרגי: בבקשה, רק תציג את עצמך.

<שמעון אבני: קוראים לי שמעון, אני ממשרד החינוך, מנהל אגף הסעות במשרד.

<שמעון אבני: קודם כל אני אפתח בזה ואני אגיד שאם לך נמאס, אז לי סופר נמאס.

<שמעון אבני: אני חצי שנה בתפקיד והדברים כנראה לא באמת מסודרים עד הסוף ויש בעיות שצריך לטפל בהן.

יעקב מרגי: אני שמח על הכנות שלך.

<שמעון אבני: אני אומר את זה על הסף, אין לי ספק שהאנשים שיושבים פה, אמהות, הן - - - אתה יודע מה?

<שמעון אבני: מזל שיש לנו אותן, כי באמת לא תמיד אנחנו מסוגלים להיות בכל מקום - - -

יעקב מרגי: אתם יודעים לדבר איתם, לשמוע מהם?

<שמעון אבני: אנחנו יודעים לדבר איתם ויודעים לשמוע אותם, ואני אומר לך, באמת בכנות הכי גדולה שיש, שאנחנו כל יום מדברים עם הורים וכל יום מטפלים בבעיות שעולות ברשויות, במשפחות, ואנחנו לא אטומים כמו שלפעמים אנחנו נראים.

<שמעון אבני: אנחנו באמת עושים הרבה ועדיין צריך לתקן - - -

יעקב מרגי: לא, המילה אטימות לא עלתה.

<שמעון אבני: לא, אני אומר לך שבין השורות עולה.

<שמעון אבני: נכון שזה לא נאמר במפורש.

<שמעון אבני: תראה, הם העלו הרבה פעמים את סוגיית התקנות.

<שמעון אבני: אני אומר, אם הן מעלות את זה כל כך - - - קודם כל זה צריך להיבדק, זה חייב להיבדק, בסדר?

<שמעון אבני: ואני לוקח על עצמי.

<שמעון אבני: אנחנו עושים עכשיו עבודה שאנחנו מובילים אותה - - -

יעקב מרגי: אנחנו בסוף הדיון נתחם את זה בזמן.

<שמעון אבני: תראה, אנחנו - - -

יעקב מרגי: אני, אני.

יעקב מרגי: אני לא הבוס שלך, אני אתחם את זה בזמן.

<שמעון אבני: תתחם את זה, אין לי בעיה, רק תן שזה יהיה זמן סביר.

יעקב מרגי: סביר, אנחנו לא דרקוניים.

יעקב מרגי: מי שמכיר אותנו, אנחנו לא נדיבים, אבל די סבירים.

<שמעון אבני: גם לא מתפרעים.

<שמעון אבני: בסדר גמור.

<שמעון אבני: אנחנו נעשה עבודה, אנחנו נלמד את הדברים, אנחנו נלמד את התקנות.

<שמעון אבני: אם צריך, אנחנו נציג אותן גם להנהלה, בסוף ההחלטה מתקבלת למעלה אצלנו בהנהלה.

<שמעון אבני: יש מנכ"לית, יש שר, אנחנו נציג ומה שצריך אנחנו נבוא ונגיד לכם - - -

יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מתנדב מראש, ברגע שאתה תקבל את ההחלטה הנכונה אני אסייע בידך שהדרגים הגבוהים יקבלו את ההחלטות הנכונות.

<שמעון אבני: אוקיי, בסדר גמור.

<שמעון אבני: אגב, אני אומר לך שההנהלה אצלנו במשרד מאוד פתוחה, מאוד - - -

אילן גילאון: אני אסיע אותך.

<שמעון אבני: אתה מה?

אילן גילאון: אני אסיע אותו.

<שמעון אבני: ישנם חוזרי מנכ"ל, אני באמת לא מכיר לפרטי פרטים כל מקרה.

<שמעון אבני: אגב, עוד היום בבוקר התעסקנו במקרים של ילדות שצריכות לנסוע ואישרנו אותן.

<שמעון אבני: ישנה ועדת חריגים, יש פה את חיה הראל שהיא - - - אנחנו באמת עושים כל מה שאנחנו - - - אם יש בעיות ספציפיות - - -

יעקב מרגי: שמעון, בוא תקשיב.

יעקב מרגי: תוך כדי, לא הפסקתי אותך, אני אומר, אתה מטפל בזה ברמת?

<שמעון אבני: המטה.

יעקב מרגי: ואני אומר לך, עדיין, גם כשאתה תהיה באופטימום, בטיפול הכי אופטימלי לשביעות רצוננו, תבין שבדרך יש רשויות שלא ערוכות, יש רשויות שזה לא מעניין אותן, יש רשויות שאין להם את הכלים, בקיצור, על מיני מחלות כאלה ואחרות, ויש רשויות, אני יכול לומר לך היום, באותה נשימה, שגם מה שאתה נותן הן עושות כמה וכמה.

יעקב מרגי: אתמול רק שמענו דוגמה, קב"סית שמפרגנת לראש רשות, במקרה הזה מותר לפרסם, עושה מצווה, זה ראש עיריית קרית גת, שעושה מעבר למה שהוא מחויב.

יעקב מרגי: אבל יש גם וגם.

יעקב מרגי: אז תאר לך, ההורים האלה, באיזה סיטואציות הם נמצאים.

יעקב מרגי: אני אומר לך עוד, אנחנו מדברים, זה כמו, סליחה על ההשוואה, עד הנמל/מהנמל בהובלות.

יעקב מרגי: פה זו הסעה של ילדים עם צרכים, אנחנו עוד לא דיברנו על המוסדות שמקבלים אותם ואתה לא יודע עוד איזה בעיות שאנחנו הולכים להיכנס ואיזה מחסור ואיזה קיצוצים, שגם אם המוסד הוא לעילא ולעילא, הקיצוצים שהושתו עליהם הפכו אותם למוסדות שצריך לסגור אותם.

יעקב מרגי: אז תאר לך, אנחנו חייבים קודם כל להתחיל עם הקטע של ההסעות.

יעקב מרגי: כפי שהצהרתי, אני לא אעזוב את החינוך המיוחד.

<שמעון אבני: אבל אני אומר, אני מצהיר פה קבל עם ועדה שאני איתכם, אני הולך איתכם.

<שמעון אבני: באמת, איפה שצריך, אני גם אפגש עם ה - - - עד היום, כפי שאני מבין, לא היו קשרי גומלין, אני חושב שהשיח הזה יוריד הרבה לחץ פה.

יעקב מרגי: אני שמח.

<שמעון אבני: אז בוא תן לנו - - -

יעקב מרגי: אל"ף, אני אתן ואני אזום, אני אומר את זה ונשמע אותם, אני רק רוצה התייחסות מסוימת.

יעקב מרגי: כשאומרת אלנה, מה שאמרה אלנה, ובכוונה חידדתי בשאלתי איזה הסעה כשאומרים הסעה, צריך לחשוב גם, אנחנו לא בשביל לחסוך עלויות ובסוף המדינה תשלם, אנחנו מכירים תביעות, יושבים על תביעות ונזקים ו - - - הסעה ש 14, מה אתה מצפה ממלווה אחת?

<שמעון אבני: אני לא מכיר הסעה של 14.

יעקב מרגי: מיניבוס.

<שמעון אבני: יכול להיות.

<שמעון אבני: תראה, אני לא רוצה להתייחס ל - - -

יעקב מרגי: שמעון, אנחנו מדברים עכשיו - - -

<שמעון אבני: אני אומר, אם יש הסעה של 14, אני אומר לך פה, אני מפצל אותה.

<שמעון אבני: אם יש הסעה של יותר - - -

<רויטל לן כהן: אבל האמא - - -

<שמעון אבני: אז תביאי לי, רויטל.

<שמעון אבני: רויטל, אני לא מכיר, אם יש תדברו איתי.

יעקב מרגי: שמעון, אתה לא עונה.

<שמעון אבני: אם יש יותר משעה וחצי, אני אומר לך, אני מקצר את ההסעה.

<שמעון אבני: אני מתחייב, בסדר?

יעקב מרגי: תעצור פה.

<רויטל לן כהן: שלחנו לך שהילדות יושבות על המדרגות.

יעקב מרגי: רגע, סליחה, ברגע שאתה עונה לה אני יצאתי מהמשחק, אז אתה לא עונה לה.

<שמעון אבני: היא קוראת לי, אז אני - - -

יעקב מרגי: לא, אתה לא חייב.

יעקב מרגי: איפה זה כתוב?

יעקב מרגי: הלוואי שנעשה מה שכתוב בחוזר מנכ"ל, אתה חייב לענות לה?

יעקב מרגי: מה פתאום?

יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, תקשיב, אני שומע את הגישה, אני רק אומר לך, אני שומע את הגישה שיש נכונות ורצון לבחון, הצפנו את הסוגיה הזו ואני אומר לך יכול להיות שאתה תנחה מה שתנחה, יש טיפול בקצה, שזה השלטון המקומי, ממך יצא למכרז, מהזוכה יצא לקבלן משנה ועד שזה מגיע לילד, סליחה שאני אומר את זה, לילד המסכן הזה, תראה איך זה נראה.

יעקב מרגי: לכן אני מחדד את הדברים ואומר את הדברים כדי שזה יישב לנו, אנחנו לא באנו לכלות זמן, תאמין לי, יש לנו נושאים כבדים לפתחה של ועדת החינוך.

יעקב מרגי: זה נכנס באילוץ, אין לנו זמן לכלות, לכן אני גם לא נותן לקרקס לעבוד, אני רוצה תכליתית.

<שמעון אבני: יותר תכליתי מזה?

יעקב מרגי: אני שומע את הגישה, שמעתי את הייעוץ המשפטי, שמעתי אותך.

יעקב מרגי: בבקשה, תציגי את עצמך.

יעקב מרגי: רויטל, היית צריכה לדבר קודם, אבל בגלל ההתפרצות היא תדבר.

יעקב מרגי: אני מורה לא מוסמך.

<רויטל לן כהן: אנחנו היום באנו בתור פה של הורים שלא יכלו להגיע במילא.

יעקב מרגי: אל תחזרי על דברים שנאמרו.

<יוליה בן משה: חלילה.

<יוליה בן משה: אני יוליה בן משה, אמא לילד עם מוגבלות ועמותת קול הזכויות.

יעקב מרגי: וכשהיא אמרה שבחג היא הוטרדה, היא גם הטרידה אותי.

<יוליה בן משה: אני מתנצלת.

יעקב מרגי: לא, זו הטרדה מוזמנת, אין לי בעיה.

<יוליה בן משה: אני בדיוק לזה רוצה להתייחס.

<יוליה בן משה: אנחנו כולנו הפכנו להיות למטפלים בבעיות פרט.

<יוליה בן משה: העוזרים הפרלמנטריים שלכם, אתם, עשרות עמותות ואתם שורפים כסף ציבורי סתם.

<יוליה בן משה: לכן זו הגישה.

<יוליה בן משה: כשאתם מכניסים את האוצר גם תחשבו כמה יעלה החיסכון כשכולנו נפסיק לטפל בבעיות פרט, לא רק כמה זה יעלה מול השלטון המקומי.

<יוליה בן משה: דרך אגב, אנחנו כבר נפגשנו עם השלטון המקומי, השלטון המקומי בעד, עכשיו תתחילו לריב על כסף.

<יוליה בן משה: אני מציעה לכם גם את הגישה שלי שאומרת, ברגע שיהיו תקנות מסודרות זה יחסוך המון כסף ציבורי והמון כסף של יועצים משפטיים.

<יוליה בן משה: זה קודם כל.

<יוליה בן משה: שתיים, זה חשוב.

<יוליה בן משה: אני מקבלת אס.

<יוליה בן משה: אמ.

<יוליה בן משה: אסים תוך כדי הישיבה, ילדים בירושלים, ילדים אוטיסטים, ויש לכם תלונה על ילד מבאר שבע שנוסע לאשדוד, מועברים בהסעה תוך כדי תנועה.

<יוליה בן משה: אגד עושה הסעות - - -

<קריאה: אין דבר כזה.

<שמעון אבני: אני עצרתי את זה.

<שמעון אבני: אני עצרתי את הילדה הזאת.

יעקב מרגי: שמעון, לא, לא - - -

<שמעון אבני: לא, אני מתעקש על הדברים.

<שמעון אבני: אני לא - - -

יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אתה פעם ראשונה אצלי בדיון.

יעקב מרגי: תקשיב, אני אומר לך, היום אני אתעקש איתך, אתה לא מגיב, תלמד, אנחנו בכנסת, תקשיב, אחד הדברים המבורכים שיש לנו, הרשימה המשותפת במליאה, אני מחוסן יותר מהאזרחים.

יעקב מרגי: אני מסוגל לשמוע הכול.

יעקב מרגי: מה קרה?

יעקב מרגי: תשמע.

יעקב מרגי: תרשום לך, אחר כך.

<יוליה בן משה: זו תלונה שהגיעה מזיו, היועץ המשפטי של אלו"ט, שקיבל תלונה מההורים בירושלים.

<יוליה בן משה: הייתה החלפת הסעות בבוקר, עכשיו הם גם עושים החלפת הסעות בירושלים, בשכונת גאולים.

יעקב מרגי: אני בדרכים רואה רק משאיות שמתחברות גב אל גב, מעבירות סחורה.

יעקב מרגי: לא ראיתי - - -

<יוליה בן משה: אז עושים את זה גם לילדים.

<יוליה בן משה: העברתי לכם תלונה על זה שעושים את זה גם בבאר שבע, בנסיעה באשדוד.

<יוליה בן משה: אז זה בעניין הזה.

<יוליה בן משה: בעניין דברים שעדיין לא נאמרו, אילן, אתה דיברת על זה שכן בניגוד לתקנות, לא בניגוד לתקנות.

<יוליה בן משה: ילדים עם עיכוב התפתחותי, הם לא זכאים להסעות או ליווי.

<יוליה בן משה: עיכוב התפתחותי זה שם קל למוגבלויות מאוד מאוד קשות.

<יוליה בן משה: אתם החרגתם אותם.

<יוליה בן משה: עיכוב התפתחותי זה שם לתסמונות נדירות לא מאובחנות, זה יכול להיות ילדים עם אפילפסיה.

<יוליה בן משה: לכן אנחנו בתוך התקנות כן הכנסנו את הילדים עם עיכוב התפתחותי, כי פעם אלכס אמר לי, עובד שלכם, רק עיכוב התפתחותי.

<יוליה בן משה: אין דבר כזה רק עיכוב התפתחותי.

<יוליה בן משה: אני יכולה להביא לכם עשרות רופאים וגם ביטוח לאומי, ילדים מקבלים גמלה של 188% מביטוח לאומי עם רק עיכוב התפתחותי.

<יוליה בן משה: לא יכול להיות.

<יוליה בן משה: מלווים, בגלל ה'רק עיכוב התפתחותי' ילדים בגילאי 3 עד 9 וגם, שוב, עזבו את המינוחים הפוליטיים, נוסעים באזורים מאוד מאוד מסוכנים ללא ליווי.

<יוליה בן משה: די, מספיק, אנשים רבים ברשויות מקומיות מי מביא את הבוסטר לגן, האם המלווה או שהסייעת צריכה לצאת לקלוט את הבוסטר.

<יוליה בן משה: עד איפה ירדנו?

<רויטל לן כהן: והתוצאה היא שילד קטן נסע בלי כיסא בטיחות.

<יוליה בן משה: תכניסו את זה לתקנות, כמה שזה נראה מגוחך וזה ייפתר לכם.

יעקב מרגי: תודה, יוליה.

<רויטל לן כהן: אני רוצה לתת דוגמה של אמא שהייתה אמורה להגיע היום.

<רויטל לן כהן: כדי שיהיה ברור, בעלה והיא בבוקר החליטו שהיא לא תגיע, כי המחשבה להשאיר אותו, אם משהו יקרה, עם ילדה עם מוגבלות כל כך קשה לבד הייתה קשה מנשוא ולכן היא לא עלתה לירושלים.

<רויטל לן כהן: אבל אני רוצה להקריא לכם, זה מכתב שנשלח באוגוסט, אני מזכירה לכם שאנחנו באמצע אוקטובר: 'ע', בתנו, בת 13, סובלת מסינדרום נדיר מאוד במוח הגורם לאפילפסיה ולפיגור.

<רויטל לן כהן: מוגדרת נכה בשיעור 175%, תלות מוחלטת בזולת, שובצה למסגרת שמתאימה לה בפתח תקווה'.

<רויטל לן כהן: מדובר על ילדה ברעננה.

<רויטל לן כהן: 'לאחר כשבועיים של לימודים מצאנו את עצמנו מול שוקת שבורה בנושא ההסעות והסייעת'.

<רויטל לן כהן: הכוונה למלווה.

<רויטל לן כהן: '1.

<רויטל לן כהן: בנושא הסייעת, מדובר בתפקיד מורכב שכולל ליווי בהסעה הלוך וחזור ובמשך כל יום הלימודים עד שתיים וחצי וגם סיוע בפעולות יומיומיות כגון כניסה לשירותים.

<רויטל לן כהן: בתקופה הקצרה מתחילת שנת הלימודים התחלפו כבר שלוש סייעות', שזה גם המלווה וגם הסייעת.

<רויטל לן כהן: 'הסיבה לכך נעוצה בקושי בגלל שהעירייה מטילה על הסייעת תפקיד נוסף, אחריות על כל ילדי ההסעה.

<רויטל לן כהן: בכך הופך התפקיד למאוד קשה עבור אדם אחד, מוכשר ומחויב ככל שיהיה, ומיותר לציין כי הילדה נקשרת לכל אחד מהם והפרידה קשה.

<רויטל לן כהן: 2. בנושא ההסעות.

<רויטל לן כהן: ההסעה שבה נוסעת ע' אוספת כ-10 תלמידים מרעננה לשלושה בתי ספר שונים מפתח תקווה ולכן ע' נמצאת בהסעה יותר משעה וחצי לכל כיוון.

<רויטל לן כהן: בשבועיים האחרונים חלה החמרה במצב הרפואי של ע', הדבר קשור באופן ישיר לנסיעות הארוכות'.

<רויטל לן כהן: הם צירפו מכתב מנוירולוג שכתב בצורה ברורה שהיא חייבת לצאת מהבית אל בית הספר, גם הנסיעה הזאת של שעה בפקקים מרעננה לפתח תקווה היא מסוכנת עבורה.

<רויטל לן כהן: מאוגוסט אנחנו מתנהלים מולכם, אתם מחזירים אותם לאחראית ברשות המקומית ועכשיו אני אקריא לכם את המכתב האחרון שהם שלחו גם לכם, שהם קוראים לו 'אשר יגורנו בא לנו'.

<רויטל לן כהן: "ש', שאתם מציגים כנציגה מטעמכם לטיפול בנושא הסייעת של ע', עושה עבודתה בצורה גרועה תוך יחס משפיל כלפינו וגם כלפי הסייעת, כפי שיפורט בהמשך.

<רויטל לן כהן: אתמול זכינו לשיחת טלפון מ-ש' שבה היא צעקה עלינו ואיימה עלינו'.

יעקב מרגי: רויטל, את משפטנית.

יעקב מרגי: אנחנו משתדלים להיות הגונים.

<רויטל לן כהן: היא אחראית על הסעות וסייעות בעירייה, גם אם אני לא אגיד את שמה - - -

יעקב מרגי: רגע, את לא יודעת מה אני שואל אפילו.

יעקב מרגי: אני אהבתי את ע', ע', ע', לפחות כשהבחורה לא נמצאת פה תאמרי ר', ר'.

<רויטל לן כהן: אין בעיה.

<רויטל לן כהן: 'האחראית על ההסעות והסייעות בעיריית רעננה צעקה אלינו ואיימה עלינו שלא נתערב בנושא הסייעת והיא תדאג שתהיה סייעת.

<רויטל לן כהן: כפי שהנחתה אותנו ש', היום בבוקר יצאה ע', המתינה להסעה ולסייעת והסייעת לא באה, לכן היא לא עלתה על ההסעה ולא נסעה לבית הספר.

<רויטל לן כהן: ע' היא ילדה עם פיגור קל שמצפה ללכת לבית הספר, מדובר בעוד אכזבה עבורה.

<רויטל לן כהן: היא התלבשה והתכוננה וחיכתה להסעה כפי שהורתה לנו ש', נציגת העירייה עלי אדמות, והיא התאכזבה, כמו שהתאכזבה אתמול כשלא הלכה לבית הספר.

<רויטל לן כהן: אבל הכתובת הייתה על הקיר.

<רויטל לן כהן: כפי שכתבנו לכם במכתבנו מלפני כשבוע וכפי שהתרענו כבר קודם, בכל הקשור לעומס המשימות שמקבלת הסייעת הצמודה, אחריות על 10 ילדים נוספים בהסעה ועוד.

<רויטל לן כהן: במקום לטפל בנושא באדיבות ותבונה נהגה כאן ש', נציגת העירייה, בצורה מחפירה לא רק כלפינו.

<רויטל לן כהן: אתמול קיבלו שתי הסייעות של ע', אחת לכל השבוע ואחת ליום שישי, שבמקרה כל אחת מהן חולה, שיחות איום והשפלה מ-ש', על כן איננו מופתעים שאף אחת מהן לא התייצבה הבוקר ללוות את ע'.

<רויטל לן כהן: קטונתי מלבקר אתכם, אבל - - -

יעקב מרגי: רויטל, סיכום.

<רויטל לן כהן: אני רוצה להסביר.

<רויטל לן כהן: לסיכום, אתם לא מטפלים, אתם שולחים את ההורים חזרה לרשות המקומית, הרשות המקומית מרשה לעצמה להתייחס להורים במקרה הטוב בצורה מבזה ובמקרה הרע לא להתייחס אליהם בכלל, שזה עוד יותר משפיל בעיניי, ובתווך נמצאים ילדים.

<רויטל לן כהן: יש לנו מקרה שישבה פה אמא בישיבה הקודמת, על כיסא גלגלים, אחרי שהיא קיבלה אירוע מוחי, אמא לשלושה ילדים עם צרכים מיוחדים וסיפרה לכם פה, אתה היית פה, שהבת שלה נוסעת בהסעה של 14 בנות, שתיים יושבות על המדרגות של ההסעה כי זו הסעה ל-12.

<רויטל לן כהן: זה עדיין קורה.

<רויטל לן כהן: היום בבוקר - - -

יעקב מרגי: רויטל, תודה.

<רויטל לן כהן: הייתה לנו ילדה מעמק - - -

<שמעון אבני: אני לא יכול שלא ל - - -

יעקב מרגי: אתה יכול, קודם כל אתה יכול.

<רויטל לן כהן: ילדה מעמק חפר, שהרשות המקומית שיבצה אותה, יש שתי כיתות תקשורת, אחת רחוקה בקצת - - -

יעקב מרגי: לא צריך 100 דוגמאות.

<רויטל לן כהן: זו הדוגמה האחרונה.

<רויטל לן כהן: הרשות המקומית שיבצה אותה לכיתת תקשורת, יותר קרובה מבחינת המרחק, אבל שיש בה רק בנים, למרות שהפסיכולוגית והשפ"י של משרד החינוך אמרו שהיא כבר שנים רק עם בנים, זה מרע את מצבה הנפשי והיא גם לא רואה התנהלות עם בנות וזה חשוב.

<רויטל לן כהן: הכיתה האחרת, שיש בה בנות, יותר רחוקה.

<רויטל לן כהן: הייתה התערבות, כולל מלשכת השר, אני התקשרתי אישית לעופר האן, הייתה התערבות מלשכת השר ועדיין יושב ראש הרשות המקומית לא הסכים לחתום על ההוראה שתאפשר את ההסעה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד הרווחה.

<הילה רכס מליק: שמי הילה רכס מליק ואני מפקחת ארצית מאגף למוגבלות שכלית התפתחותית.

<הילה רכס מליק: אני רוצה להתייחס לנושא של ההסעה השלישית שהועלה פה גם על ידך וגם מארגון 'בזכות'.

<הילה רכס מליק: כל הנושא של ההסעות למסגרות יום שהות ארוך של אגף מוגבלות שכלית התפתחותית, משרד הרווחה לא מממן ולא מפקח ולא מוציא הסעות לילדים, רק לפעוטות ולבוגרים.

<הילה רכס מליק: לכן לפני מספר שנים, בעקבות בג"צ שאקי"ם הגישו משרד החינוך, בזמנו עמד בראש דודו לוי, מולנו ייצג את המשרד אז המנכ"ל שהיה, וגשל, והגענו להסדר שנקרא הסעה שלישית.

<הילה רכס מליק: ההסעה השלישית פתרה המון המון בעיות בשטח.

<הילה רכס מליק: אני חייבת לציין את זה, מספר הילדים שהצליחו ליהנות ממסגרות יום שהות ארוך באגף אצלנו עלה בצורה משמעותית בזכות ההסעה השלישית, אבל יש שתי בעיות עיקריות בנושא של הסעה שלישית.

<הילה רכס מליק: אחת, שהיא מיועדת אך ורק לילדים שהמסגרת יום שהות ארוך שלהם היא בתוך בית הספר, ולכן ילדים שהולכים למסגרת יום שהות ארוך בשלווה בעיר ירושלים לא זכאים להסעה השלישית הזאת.

<הילה רכס מליק: אני חייבת גם להגיד שלנו באגף יש מעל 140 מסגרות כאלה, מיעוטן, בערך 19 מסגרות כאלה, נמצאות מחוץ לבית הספר.

<הילה רכס מליק: אחת הסיבות שהמדיניות שלנו שזה יהיה בתוך בתי הספר וגני הילדים היא נושא ההסעות, כי אנחנו מושתתים בעצם על ההסעות של משרד החינוך, אין לנו מערך הסעות משלנו.

<הילה רכס מליק: מאחר שלכם יש מערך הסעות כל כך מפותח אז אנחנו בעצם מושתתים על ההסעות של משרד החינוך והרשות המקומית.

<הילה רכס מליק: לכן ילדים שבאמת הולכים לשלווה, שאני לא מקלה בזה ראש, אבל חשוב לי להגיד שזה מעט מאוד ילדים ברחבי המדינה שנתקלים בבעיה כזאת, באמת לא זכאים להסעה.

<הילה רכס מליק: בשנתיים האחרונות עיריית בית שמש איכשהו במערך ההסעות הגדולות של עיריית בית שמש - - -

<נעמי גפן: לחמנו.

<הילה רכס מליק: אני יודעת.

<הילה רכס מליק: הצליח להכניס את הילדים.

<הילה רכס מליק: השנה אני יודעת שזה יותר בעייתי, אבל זה נוגד את ההסדר של ההסעה השלישית.

<הילה רכס מליק: להסעה השלישית יש שני קריטריונים, האחד זה מיקום מסגרת יום שהות ארוך, והדבר השני זה רמת המוגבלות השכלית.

<הילה רכס מליק: רק ילדים עם רמת מוגבלות שכלית קשה, בינונית ועמוקה זכאים להסעה שלישית.

<הילה רכס מליק: על ההסדר הזה חתומה גם עמותת אק"ים, זאת אומרת זה הוסכם בין משרד החינוך ומשרד הרווחה ואקי"ם, שהגישה את בג"צ.

יעקב מרגי: אקי"ם נמצאים כאן, נכון?

<הילה רכס מליק: כן, היא נמצאת.

<הילה רכס מליק: חשוב לי להגיד, ההסדר באמת כמו שאת ציינת בהתחלה, הוא אך ורק על ילדים ובני נוער וצעירים מאגף מוגבלות שכלית והתפתחותית.

<הילה רכס מליק: הוא לא תקף, לא לשיקום ולא לאוטיסטים.

<הילה רכס מליק: את העלית ילד עיוור, הוא לא תקף, זה נכון.

<הילה רכס מליק: במידה שהוועדה תחליט שאנחנו נתכנס עוד פעם לשולחן, אנחנו כמובן נעשה את זה, זה הרי שיקולים תקציביים בעיקר.

יעקב מרגי: הכול תקציב בסוף.

<הילה רכס מליק: מצטערת.

יעקב מרגי: לפני שניתן לשמעון להגיב, אקי"ם.

יעקב מרגי: אקי"ם, יש לכם נקודת מבט על כל מה שקורה מבחינת ההסעות, אתם גם, אפשר לומר, מתמחים.

יעקב מרגי: אז בבקשה.

<נועה ביתן: אז קודם כל לגבי הבג"צ הזה, אני רוצה להבהיר.

<נועה ביתן: אנחנו הגשנו את העתירה הזו בגלל פניות של משפחות שאמרו שבאמת אין להם הסדר להסעה שלישית למועדונית, שזה אומר שהילדים מסיימים בשעה שתיים וחצי וצריכים לחזור הביתה.

<נועה ביתן: הם זכאים למסגרת המשך והם לא יכולים לממש את הזכאות שלהם למסגרת המשך בגלל שאין הסעה.

יעקב מרגי: כשאת אומרת זכאים, מי קבע את הזכאות?

<נועה ביתן: הזכאות נקבעת על ידי משרד הרווחה בהוראות התע"ס.

יעקב מרגי: יפה, משרד הרווחה גם קבע קריטריונים לאותה זכאות.

<נועה ביתן: מה שהיה, באמת הגשנו בג"צ ומשרד החינוך ומשרד הרווחה הגיעו להסדר ביניהם.

<נועה ביתן: מבחינתנו הפרשנות של הפסיקה - - -

יעקב מרגי: אתם לא הסכמתם להסדר שהם הגיעו ביניהם?

<נועה ביתן: מבחינתנו הסעה שלישית זה אומר שילד זכאי להסעה מבית הספר למועדונית, אם המועדונית לא נמצאת בבית הספר, וחזרה הביתה.

<נועה ביתן: הורים הולכים לעבוד, הם צריכים לפרנס את המשפחה שלהם, הם לא יכולים ללכת ולהסיע את הילדים שלהם מבית הספר למועדונית ומהמועדונית חזרה הביתה.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה הרציונל הזה, שבאמת המדינה חייבת לעשות את זה?

יעקב מרגי: מעבר לערכים.

יעקב מרגי: לו יצוין שהילדים האלה, בניגוד להשקפת העולם והתפיסה, שילד צריך לגדול בביתו ואנחנו מאמצים אותה, תארו לכם שכל הילדים האלה היו כבעבר בכל מיני מוסדות.

יעקב מרגי: כנראה לפעמים המדינה אוהבת, מעדיפה, לשלם יותר, פי כמה וכמה, זה לא יותר, זה פי כמה ולפעמים בעשרות מונים.

יעקב מרגי: אז אנחנו כריבון, אני כחבר כנסת, כנבחר ציבור, אני אומר אנחנו הריבונים, לפעמים מעדיפים ועושים את הכול כדי להוציא יותר כסף מאשר להפיק את מרב התועלת בפחות.

יעקב מרגי: הניסוח המשפטי הוא קר, אני הוצאתי קצת מהבטן.

<נועה ביתן: מבחינתנו ההסדר הזה הוא גם לא מלא, בגלל שהוא לא חל על כל הילדים עם המוגבלות השכלית, אלא רק על ילדים עם מוגבלות שכלית בינונית ומטה, וכמובן שיש ילדים עם מוגבלויות אחרות, שזקוקים לזה באותה מידה.

יעקב מרגי: אבל את מבינה, עכשיו אני אסנגר קצת, את מבינה שמישהו צריך למתוח את הקו עד איפה.

יעקב מרגי: זה תפקיד לא קל, הוא גם כפוי טובה ואנחנו צריכים לסייע בידו, שתהיה לו יד קלה להרים את הרף, להרים את הקו כמה שיותר, ואז הדיונים האלה יתרמו לכך.

יעקב מרגי: יש לך עוד משהו להוסיף?

<נועה ביתן: כן, עוד דבר אחד.

<נועה ביתן: באופן כללי אני רוצה להגיד שיש לנו קו סיוע, לאקי"ם, הורים למען הורים.

<נועה ביתן: מגיעות המון פניות ורוב הפניות הן בנושא של הסעות בחינוך.

<נועה ביתן: מהניסיון שלנו על כל פנייה כזאת יש עוד עשרות פניות שלא מגיעות, לא אלינו, לא לרשות המקומית ולא למשרד החינוך.

יעקב מרגי: זה נכון לכל מקום.

יעקב מרגי: יש הורים שנלאים כבר מהפניות, רואים את הסבך, רואים את המוקד שלא עונה, רואים את ההתנהגות, ואו שהם פותרים לעצמם את הבעיות או שהם מורידים את רף הטיפול בילד או בילדה ו - - -

<נועה ביתן: כן.

<קריאה: אם אפשר להגיב לדברים שנאמרו מבחינה משפטית.

יעקב מרגי: לא, הוא עוד לא הגיב, איך את תגיבי?

<קריאה: לא, דברים שעורך דין אילן שי אמר.

יעקב מרגי: תמתיני.

יעקב מרגי: את רוצה לפני שמעון?

יעקב מרגי: תציגי את עצמך, בבקשה.

<חיה הראל: אני חיה הראל, מהאגף לחינוך מיוחד, אני חברה בוועדה המרכזית של ההסעות בחינוך המיוחד.

<חיה הראל: רציתי להביא את הוועדה הזאת לכאן ולומר שיש לנו ועדה ארצית שדנה בכל החריגים ואני אתן דוגמה.

<חיה הראל: ילדים עם פיגור קל שיוצאים לדירות הכשרה קיבלו מאיתנו, בתכנית שאני הבאתי אותה בפני המנכ"לית, את האישור להסעה לדירת ההכשרה, בחזרה לבית הספר והביתה.

<חיה הראל: כמה הסעות שהיה צורך, כולן אושרו.

<חיה הראל: ילדים עיוורים וילדים חירשים, שיש להם מועדוניות לפיתוח כישורי חיים, קיבלו הסעה שלישית.

<חיה הראל: זה עלה לדיון, זה קיבל את האישור של שמעון, שמעון הציג את זה.

<חיה הראל: זאת אומרת יש לנו את ה - - -

יעקב מרגי: גב' חיה, אנחנו פה לשמוע מה לא אושר.

<חיה הראל: אבל כדאי לאזן את זה - - -

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: את לא היית בדיון הראשון שנבחרנו לכנסת ואמרנו ככה, אנחנו מודים תמיד על כל מה שנעשה טוב, בוודאי שנעשים דברים גדולים ואני חוזר בכל דיון, המדינה משקיעה משאבים ויוליה אמרה את זה גם ביושר, המדינה שמה, וחז"ל ראו את הנולד ואמרו, ולצערי הרב אני חוזר על זה כמעט בכל דיון, 'הרוצה לאבד ממונו ימנה פועלים ולא יפקח עליהם'.

יעקב מרגי: הפיקוח, היישום, הרגולציה, היעילות, הכול, שמה אנחנו.

יעקב מרגי: אין ספק, ואם למישהו היה ספק, שמשרדי המשלה בקטע הזה אטומים או שלא עושים, או שהמדינה לא תקצבה סעיפים כאלה, אני אומר לכם שזה לא נכון.

יעקב מרגי: השיפור בשנים האחרונות בתחום החינוך המיוחד הוא שיפור אדיר, אבל מה לעשות, עדיין יש צרכים.

יעקב מרגי: ואתה יודע מה?

יעקב מרגי: גם אם נגיע היום לאופטימום, אני אומר לכם שבשנה הבאה אנחנו נצטרך להיכנס ולשדרג ולהתאים ולעשות.

יעקב מרגי: אני לא מתרגש מביקורת.

<חיה הראל: ביקורת מבחינתנו היא ביקורת בונה כל זמן שהיא מאוזנת.

<חיה הראל: למה בחרתי להגיב?

<חיה הראל: משום שנאמרו פה דברים בצורה פחות מאוזנת.

<חיה הראל: זאת אומרת לבוא ולהגיד שילדי הפיגור הקל לא מקבלים כלום, זה אפשרות אחת, והאפשרות השנייה - - -

<קריאה: אמרנו שהם לא זכאים, לא אמרנו - - -

<חיה הראל: והאפשרות השנייה היא לבוא ולהגיד, יש ועדה שאליה מגיעות תכניות והיא מקבלת את האישור.

יעקב מרגי: זה פחות או יותר אותם דברים בניסוח שונה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: שמעון.

<שמעון אבני: טוב, אני כבר נרגעתי מאז.

<שמעון אבני: לא, זה פטנט טוב לשתוק.

יעקב מרגי: אנחנו בני אותו גיל ולי יש הרבה צלקות מזה.

<שמעון אבני: עכשיו ברצינות.

<שמעון אבני: אני אעשה פגישה עם - - -

יעקב מרגי: ברוח הדברים שנאמרו קודם.

<שמעון אבני: כן.

יעקב מרגי: מקלב, רצית לומר משהו, להוסיף?

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

<שמואל מקלב: אני שמואל מקלב מגני ילדים ובתי הספר עץ הדעת.

יעקב מרגי: מה זה עץ הדעת?

<שמואל מקלב: גן ילדים לחינוך מיוחד, בעיות התפתחותיות - - -

יעקב מרגי: איפה בארץ?

<שמואל מקלב: ירושלים, מודיעין עלית, בית שמש, אלעד, בני ברק.

<קריאה: לא באשדוד.

<שמואל מקלב: לא באשדוד.

<שמואל מקלב: באתי להציג את הבעיה האמיתית, שאני במקום להתעסק בפיתוח של המוסד מתחילת השנה מה שאני מתעסק בו זה נושא ההסעות, לצערי, וזה מאוד מכאיב.

<שמואל מקלב: אני שומע פה על מקרים קשים יותר, אבל בשבילי כל ילד הוא עולם.

<שמואל מקלב: הילדים שאני מתעסק איתם פה בירושלים, זה 100 ילדים שאנחנו משתדלים לשלב אותם בסופו של דבר במוסדות רגילים.

<שמואל מקלב: אנחנו מדברים על ילדים עם בעיות רגשיות, בעיות התנהגותיות שאנחנו מתגברים עליהם ואחרי זה משלבים אותם במוסדות רגילים, אבל הבעיות של ההסעות בדרך למוסד ובחזור מהמוסד, אלה בעיות שיכולות להשפיע על ילד כזה.

יעקב מרגי: אתה יכול לעזור לנו מניסיונך, לא לחזור על הדברים, כשאתה נתקל, מאחר שאתה מגוון ברשויות מקומיות, אנחנו מכירים את המחלות ויש לך חתך פחות או יותר של כמה רשויות שיכולות לסייע, אתה יכול להצביע על מאפיינים מסוימים שגורמים את הבעיה?

יעקב מרגי: מה?

<שמואל מקלב: לחלק את ההסעות לפי מוסדות חינוך.

<שמואל מקלב: יש לי בהסעה ילדים שיושבים שהם ילדים יחסית, לעומת הילדים האחרים שיושבים לידם, סגנון המוסד והאפיון של הבעיות, וזה ממש ממש - - -

יעקב מרגי: מה, קוקטייל של תלמידים?

<שמואל מקלב: קוקטייל של תלמידים.

<שמואל מקלב: זה ממש נורא ואיום, מה שהם לומדים, ילד אחד מהשני, כשהם מגיעים למוסד עם דברים שהם עברו ולמדו בהסעה - - -

יעקב מרגי: אתה צריך לחזור על מה שעשית אתמול.

יעקב מרגי: אתה חוזר על מה שהשקעת בו אתמול, לתקן את - - -

<שמואל מקלב: לגמרי, ואני מדבר על ילדים עם בעיות רגשיות וכל הדברים האלה - - -

יעקב מרגי: מעבר לבעיה הזו?

<שמואל מקלב: זה דבר אחד.

<שמואל מקלב: דבר נוסף, שיהיה תיאום עם המוסד יותר על מסלולי הנסיעה.

<שמואל מקלב: לפי מה שאני בדקתי בחוזר מנכ"ל בפתיחת שנת הלימודים, אנחנו מדברים על עד שעה שיכולים להסתובב, אבל אני מדבר על ילדים שיוצאים בשעה 12:00 וגומרים ב-13:15, 13:30 את ההסעה.

<שמואל מקלב: אני מדבר על זה שכל שמואל הנביא, פה בירושלים לדוגמה, אזור גאולה, שמואל הנביא נמצאים ב - - -

יעקב מרגי: תמיד הצעתי להם לעבור דירה, הם לא שמעו לי.

יעקב מרגי: בגלל זה אני גר בנגב.

יעקב מרגי: כל מה שאתם מספרים על פתח תקווה ו - - -

אילן גילאון: אני הצעתי להם לעשות שיעור על חשבון הנסיעה.

יעקב מרגי: תבואו לנגב.

יעקב מרגי: אני לא מבין מה אתם עושים שם.

<קריאה: כמה זמן מהנגב למוסד חינוך באשדוד?

<קריאה: כמה זמן ייקח לנסוע?

<קריאה: שעתיים ורבע.

יעקב מרגי: אם תהיה אוכלוסייה בנגב לא תצטרך לנסוע למוסד באשדוד, יהיו תקנים גם בנגב.

יעקב מרגי: יש לך עוד מאפיין נוסף?

<שמואל מקלב: זה שני הדברים, לפי סגנון מוסד ושיהיה תיאום עם המוסד לגבי מסלולי הסעות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אבנר.

<אבנר עורקבי: תודה רבה.

<אבנר עורקבי: אבנר עורקבי, יושב ראש ארגון אהב"ה, ארגון הנכים בישראל המיוחד.

<אבנר עורקבי: יש לנו בעיות בהסעות כמובן.

<אבנר עורקבי: קודם כל הבעיה הראשונה שלנו, שאנחנו מציעים פה את הפתרון, במקום שילדים יסתובבו שעה, שעתיים בהסעות בבוקר, או שיסכנו את מי שמסביבם או שיסכנו את עצמם, ישנה אפשרות שההורים יוכלו לקחת אותם לבית הספר.

<אבנר עורקבי: ישנה אפשרות, אני לא אומר שזה יהיה כפועל יוצא, ישנה אפשרות לתת להורים את הזכות הזאת לקחת אותם וגם ההורים יתוגמלו כתוצאה מזה, שייתן להם - - -

<קריאה: אנחנו לא מקבלים את זה אחר כך.

<אבנר עורקבי: יקבלו טריגר כזה שיוכלו להסיע את הילדים.

<אבנר עורקבי: יש לנו לא אחת ולא שתיים כאלה, יש לנו הורים רבים שלוקחים את הילדים שלהם לבית הספר בשיתוף עם משרד החינוך כמובן, שמשתף איתנו פעולה.

<אבנר עורקבי: יש לנו בעיה בבית ג'אן, ישנן הסעות שם שלא מתאימות.

<אבנר עורקבי: היה לנו דיון לפני כחודשיים בערך, בוועדה לפניות הציבור, הגיע אבא לשם ויושב ראש המועצה, ההסעות לא מתאימות, הילדים נחבלים, הם נוסעים בדרך כלל בדרך חקלאית, אתה יודע מה זה דרך חקלאית, זה להתנדנד ולהתנדנד עד שאתה נתקל בשני או שנתקל - - -

יעקב מרגי: בלי תיאורים, כי אנחנו הבנו.

<אבנר עורקבי: ביקשנו שתהיה הסעה מתאימה.

<אבנר עורקבי: עדיין אין הסעה מתאימה, נשמה.

<אבנר עורקבי: אין.

יעקב מרגי: תודה, אבנר, זה חוזר.

<אבנר עורקבי: אני רק רוצה שייתנו תשומת לב לנושא הזה, שהורים יוכלו - - -

יעקב מרגי: אני לא אסתפק בתשומת לב.

<אבנר עורקבי: אני מתאר לעצמי.

יעקב מרגי: נורית, בבקשה.

נורית קורן: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: אני רוצה דווקא לבוא ולומר על זה שבדרך כלל אם יש הורים שלא הייתה הסעה מאורגנת, המועצה המקומית אמרה להורים לקחת את הילד לבית הספר והם ישלמו, יש לי מקרה כזה, שכבר שלוש שנים הם מחכים לכסף ואת הכסף הם עדיין לא קיבלו אותו.

נורית קורן: אז אם כבודו שמעון יוכל לעזור לי לומר מאיפה הם יקבלו את השכר הזה, אני מאוד אשמח.

נורית קורן: אני חושבת שילדים שנוסעים שעתיים ביום לכל כיוון זה גרוע ביותר, צריך לטפל בזה.

נורית קורן: גם כשאנחנו שומעים פה שיש 14 במקום 12 וילדים לא יושבים במושב, אנחנו חייבים לשפר את כל הדברים האלה.

נורית קורן: לילדים האלה גם ככה יש בעיות אישיות שלהם, אנחנו לא צריכים להוסיף להם עוד.

נורית קורן: הדבר החשוב שאני רוצה גם לדבר עליו זה דווקא על המלווים בתוך ההסעה.

נורית קורן: בעצם הוחלט לקחת את כל הסייעות ולהעסיק אותן למשך כל השנה.

נורית קורן: יש לי פה מקרה של אישה שהיא 14 שנה עובדת כמלווה והיא לא קיבלה עדיין קביעות.

נורית קורן: היא מועסקת 11 חודשים והיא לא מקבלת קביעות.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו רוצים לסיים את הדברים האלה ושהמלווים יהיו מרוצים, יעבדו כמו שצריך ולא יביישו אותם.

נורית קורן: הם עושים עבודה ממש מבורכת, מי יסכים לבוא לעבוד פרק זמן של בוקר, פרק זמן של צהריים?

נורית קורן: צריך לחשוב גם על זה, צריך להיטיב גם עם העובדים האלה כדי שהם ירצו לעבוד כמו שצריך וירצו לשמור על הילדים.

נורית קורן: אנחנו מביאים אותם כדי שהם ישמרו על הילדים.

יעקב מרגי: המלווה הוא עובד של חברת ההסעות או של הרשות?

נורית קורן: של הרשות.

<שמעון אבני: נכנסתם באמת ל - - -

יעקב מרגי: עוד נקודה.

יעקב מרגי: איזה דרמטי אתה, שמעון.

<שמעון אבני: זה ככה.

<שמעון אבני: תשמע, המלווים - - -

יעקב מרגי: רגע, מה אני שאלתי?

יעקב מרגי: עזוב את ההרצאה המלומדת שלך, עכשיו תן לי תשובה.

<שמעון אבני: קודם כל זה צרה צרורה שצריך לטפל בה.

<שמעון אבני: שתיים, המלווה, יש שני סוגי מלווים, יש מלווה שהוא עובד הרשות, עובד פצצה, בסדר?

<שמעון אבני: הוא מקבל שכר והוא מסודר.

<שמעון אבני: כל השאר, המסה הגדולה, הם עובדים של חברות ההסעות, שהחברה שזכתה במכרז, היא מעסיקה - - -

נורית קורן: אז צריך להפריד את זה.

<שמעון אבני: נכון.

<קריאה: אני לא מדברת על ניגוד האינטרסים.

<קריאה: בירושלים - - -

נורית קורן: סליחה, ברשותכם, אני צריכה להגיע להצבעה בוועדה אחרת.

נורית קורן: יש נקודה מאוד חשובה, לא סתם אנחנו מוטרדים בכל מיני בעיות.

נורית קורן: אם כבר החלטתם שילד צריך לקבל הסעה, למה כל שנה בפתיחת שנה דנים עוד פעם בכולם?

נורית קורן: מה, זה השתנה?

נורית קורן: הפרטים הלכו?

נורית קורן: די, זה בלתי אפשרי.

נורית קורן: החלטתם משהו, צריך לעשות.

נורית קורן: אני רוצה גם לומר שבמקומות מסוכנים צריך רכב ממוגן.

נורית קורן: הרשויות כבר מוכנות לממן את זה, מי שלא נותן ונותן תשובות בצורה חצופה ביותר זה משרד החינוך, ממה שאני ראיתי.

נורית קורן: למה כשאנחנו מתערבים בשנייה זה מסתדר?

נורית קורן: למה צריך את כל הדברים האלה?

נורית קורן: צריך לעשות את התקנות ומהר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה רבה, אדוני.

אילן גילאון: אני לא חבר בוועדה הזאת - - -

יעקב מרגי: אבל הוא חבר שלי.

אילן גילאון: אני לא חבר בוועדה הזאת ואני משתתף לעיתים לא מזומנות ואולי דווקא, אדוני היושב ראש, משום שאני מאוד מאוד סומך עליך וזו באמת הזדמנות להגיד שבראש הוועדה הזאת עומד אדם, זה לא פשוט בימים האלה - - -

יעקב מרגי: שאם הוא היה עובר במסגרות של חינוך מיוחד הוא היה נראה יותר טוב.

אילן גילאון: שרואה בבני אדם מטרות ולא אמצעים ולכן אני בטוח שאם הדבר הזה יתקדם אז הוא יתקדם הרבה מאוד יחד איתך.

אילן גילאון: אני רוצה, אדוני, לומר כעת כמה דברים שהם מובנים מאליהם.

אילן גילאון: איך אמר מנחם בגין עליו השלום?

אילן גילאון: שגם את המובן מאליו צריך לומר ואני בימים אלה מאוד מתגעגע למנחם בגין.

אילן גילאון: אני רוצה לומר שההסעה היא חלק בלתי נפרד קודם כל מן החינוך, זה צריך להיות ברור לגמרי, והיא זכות מוקנית ולא טובה שאף אחד עושה.

אילן גילאון: דבר שני, הבעיה המרכזית שחייבים לגמור אותה זה הנפילה בין הכיסאות בתחום הזה ובשאר התחומים בין הרשות המקומית לבין משרד החינוך.

אילן גילאון: יש בעיה למשרד החינוך, זה לא מתחיל בשמעון.

אילן גילאון: זה משרד מסורבל ומסובך, לדעתי בארצות הברית אין משרד חינוך כל כך מורכב ומסובך כמו במדינת ישראל, אבל זו לא בעיה שלו, זו בעיה של מדיניות פה לגמרי, מי שעומד בראש מערכת החינוך.

אילן גילאון: כל ילד, זכותו להגיע לבית הספר כאילו אמא שלו הביאה אותו לשם, גם כאשר היא לא יכולה.

אילן גילאון: אמר פה אבנר משהו שמאוד צריך לחשוב עליו.

אילן גילאון: פעם אחת אדם מקבל את הזכות להסעה, מי זכאי בעצם להיסעים?

אילן גילאון: כל מי שאיננו יכול להגיע באופן עצמאי למוסד החינוך הוא זכאי להסעה.

אילן גילאון: ברגע שאדם מקבל את הדבר הזה הזכות הולכת איתו והיא צמודה לידו והיא הולכת איתו בכל מקום.

יעקב מרגי: בביטוח לאומי בודקים כל שנה שלא - - -

אילן גילאון: כן, אבל רק לקטועי רגל.

אילן גילאון: תוך שלוש שנים יכולה לצמוח רגל חדשה, אבל זה לא לענייננו כאן.

אילן גילאון: לכן הדבר הזה צריך להיות מפושט בכמה רמות.

אילן גילאון: אחת, שהדבר הזה הוא איננו יותר למשא ומתן של ההורה או של הילד מול המוסדות האלה.

אילן גילאון: שתיים, צריך לדאוג לזמן הגעה מקסימלי למוסד חינוך.

אילן גילאון: יכול להיות שכאן, אדוני, אולי נצטרך לעשות חקיקה של זמן הגעה מקסימלי למוסד חינוך.

אילן גילאון: אפשר להגיע מהמצב של ילדים שהולכים ברגל בפזורה הבדואית, שלוש וארבע שעות, ועד לאנשים שהזכירו אותם כאן שנוסעים שעתיים, אולי בכלל כדאי כבר לעשות את השיעורים באוטובוס, כדי להרוויח את הזמן, אני לא יודע, אבל צריך להיות זמן הגעה מקסימלי שהוא תלוי מספר הנוסעים ברכב, בקרבת המוסד של החינוך המיוחד אל הבית של מי שהולך לבקר אותו.

אילן גילאון: זה פונקציה של שני הדברים הללו.

אילן גילאון: שוב, אני בא מנקודת מבט נגישותית לחלוטין.

אילן גילאון: אנחנו חיים בעידן שאנחנו מתאימים את הסביבה שלנו לאנשים ולא את האנשים לסביבה שלנו.

אילן גילאון: זה הרעיון המרכזי, לכל אדם בחברה שלנו יש זכות להגיע למחוז חפצו, במקרה הזה לבית הספר, בצורה מכובדת ועצמאית.

אילן גילאון: פה דיברת על למה המדינה צריכה לעשות את זה, המדינה צריכה לעשות את זה כי היא מדינה וזו האחריות שלה.

אילן גילאון: זה מערכת הביטוח שלה.

אילן גילאון: את הרעות החולות האלה צריך לפתור ברמה של מיידיות, זמינות, הכשרה.

אילן גילאון: כן, מי שמסיע ילדים לבית ספר הוא איננו יכול לאחר מכן להסיע ירקות במקום אחר.

אילן גילאון: זה לא עובד ביחד.

אילן גילאון: אני לא מזלזל בירקות, אני חושב שצריך הכשרה מיוחדת כי מי שמסיע ילדים לבית ספר הוא איש חינוך בסופו של דבר.

אילן גילאון: זה דבר שצריך להיות ברור, הכשרה, בטיחות, מספר משתתפים.

אילן גילאון: ולגמור את העניין הזה של הנפילה בין הכיסאות.

אילן גילאון: לא יותר רשויות מקומיות, לא יותר משרד החינוך.

אילן גילאון: הם קוראים לזה היום, ראיתי בפרסומת, סמרט פליי, בטיסות האלה, הוואוצ'ר הזה חייב לשמש את הילד בכל מקום בהכי סמרט פליי שיכול להיות.

אילן גילאון: אותו לא מעניין הוויכוח בין משרד החינוך למשרד הרווחה לרשות המקומית.

אילן גילאון: אם אמא שלו יכולה להסיע אותו, צריך להמיר את זה פר כסף ולתת לה כדי שהיא תסיע אותו.

אילן גילאון: זה גם פתרון, כמו בכל מקום אחר שקשור ל - - -

<אבנר עורקבי: לא, יש פה הרבה בעיות.

<אבנר עורקבי: אין לו רישיון ציבורי, רכב מותאם - - -

יעקב מרגי: הוא הציע, הוא לא אמר לקפוץ - - -

אילן גילאון: רישיון ציבורי להסיע את הילד שלך אתה לא צריך.

<אבנר עורקבי: נכון, אני יודע את זה, אבל למי שמחליף אותי.

יעקב מרגי: תודה רבה, חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: ושוב ברכות אליך, אדוני.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב ראש, אני מחזק את ידך בדיונים שאתה מקדיש לנושא של החינוך המיוחד, בנושא ההסעות.

אורי מקלב: בישיבה הקודמת אתה דיברת על אלה שאין להם הסעות, כל אלה שלא זכאים להסעות ומה הנזק או הבעייתיות שיש בזה שאנחנו שולחים ילדים בחינוך המיוחד בהליכה ברגל.

אורי מקלב: חברי, חבר הכנסת גילאון, תדע לך, זה גם פרויקט, שיש כאלה, רבים מילדי החינוך המיוחד, לא זכאים להסעות בגלל שהוא במרחק 1.99 קילומטר, לפי מכשיר, בקו אווירי ולא במציאות.

אורי מקלב: את הנושא הזה אני יודע מהודעה שקיבלתי אתמול בלשכתי בשעה 13:21.

אורי מקלב: בגלל ההסעות היה לבן שלה, גב' משפחת ש', היה תאונה ברחוב מלאכי צפניה, היום הם חזרו מבית החולים, 'אתה רואה?', כך הוא אומר, 'לא צריך הוכחה יותר חזקה מזה שזה לא קשור לקילומטר, הילד מוכרח הסעה', ולא לנסוע בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: ילד בחינוך המיוחד שנפגע בתאונת דרכים, יש כאן את השם, את מספר הטלפון, אתמול הם חזרו מבית החולים, מכיוון שלא הייתה הסעה.

אורי מקלב: עכשיו אנחנו מדברים על ההסעות עצמן.

אורי מקלב: כמו שאתם תיארתם ותיארו לכם, הרבה הרבה יותר גרוע המצב בשטח.

אורי מקלב: אני לא אדבר רק על ירושלים, שבכלל הייתה קריסה מוחלטת של כל ההסעות בחינוך המיוחד ובירושלים זה מסה.

אורי מקלב: אני לא מדבר עכשיו על המצב הביטחוני שנוצר בירושלים, כולנו יודעים שחלק או רוב ההסעות מגיעות משכונות התפר, מג'בל - - - נמצא פה אבי גיספאן, לא ראיתי אותו, שהוא אחראי על - - - אני לא יודע אם הוא דיבר, אתה דיברת כבר פה?

אורי מקלב: לא.

יעקב מרגי: אתה מבין למה הוא לא ידבר?

אורי מקלב: אבל הוא עשה מאמצים גדולים מאוד.

אורי מקלב: רק שלשום, או בשבוע שעבר, טלפנתי אליו בגלל שיש לי את הטלפון מהיותי עוד חבר מועצת העיר בעיריית ירושלים, היה לי את הטלפון הישיר של אבי, התקשרתי אליו על משפחה שאומרת שעה וחצי אחרי שהילד היה צריך להגיע ההסעה לא מגיעה.

אורי מקלב: לחכות בבוקר שלושת רבעי שעה להסעה, זה כל אחד לא יכול, אבל להחזיק ילד אוטיסט בהסעה שמאחרת, אומר לי ההורה 'אני ארבע או חמש פעמים הלבשתי אותו.

אורי מקלב: הוא התפשט, הוריד את הנעליים, הוריד את הגרביים, הוריד את הבגדים, החזקתי אותו', מכיוון שהוא צריך את הסדר שלו.

אורי מקלב: הילדים האלה, שהם צריכים כל הזמן שמירה וטיפוח והחזקה.

אורי מקלב: כשהם נמצאים בבית הם מקבלים את המיטב, הם נמצאים במוסד הם מקבלים את המיטב, החלק הכי קשה בשמירה ובליווי שלהם זה ההסעה, שם הם מקבלים את המקום ואת הטיפול הכי לא בטוח והכי לא בטיחותי והכי לא אנושי והכי לא אישי.

אורי מקלב: חברות מתחלפות, מלווה, כן מלווה/לא מלווה, אלה דברים קטסטרופליים שיש במה שקורה בתוך ההסעה.

אורי מקלב: כשאנחנו מדברים על ילד בחינוך מיוחד, שהוא לא יכול לדאוג לעצמו, ההורה שמשקיע כל כך הרבה, מה הוא לא עושה בשביל הילד?

אורי מקלב: המוסד עושה הרבה בשביל הילד, עם כוחות מקצועיים, יש תפר שצריך להגיע מהבית למוסד החינוכי שלו, שם הפקרות, אנחנו מפקירים את הילד.

אורי מקלב: אני אומר לכם את זה באחריות, מפקירים את הילדים האלה במקטע הזה כשהם באים לבית הספר.

אורי מקלב: כל המאמצים שאנחנו עושים, אנחנו עושים אותם מכל הבחינות, לכן הנושא הזה הוא לא חמש דקות של נסיעה, הוא הרבה יותר.

אורי מקלב: אני לא מדבר על כך שבהסעות בחינוך המיוחד במקרים שמורידים את הילדים עוד לפני שמגיע - - - יש מקומות שהיא מגיעה מוקדם, לפני שמגיע איש חינוך לבית הספר, איך יכול להיות דבר כזה שההסעה, בשביל שהוא רוצה לעשות עוד סיבוב, הוא מוריד לפני שבית הספר, לפני שהמקום, נפתח?

יעקב מרגי: תודה.

<אבנר עורקבי: לא, אבל יש פה את משרד התחבורה שיכול להגיד - - -

יעקב מרגי: תלמד, אותי לימדו בדרך הקשה, אין 'לא', קודם כל כן.

יעקב מרגי: אפשר לומר את אותו דבר, 'כן, יש מישהו'.

יעקב מרגי: אם היית רק מקשיב, אבנר, ולא מפריע לי היינו גם חוסכים את הדקה הזו.

יעקב מרגי: יש מי שרוצה להוסיף ולא דיבר?

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

יעקב מרגי: אנחנו מיד אחריו ניגשים לסיכום.

<אוריאל אלבז: אני מנהל אגף משאבי חינוך בעיריית ירושלים, אגף חדש שלא מזמן קיבל גם את האחריות על כל מערך ההסעות של עיריית ירושלים.

<אוריאל אלבז: תחום מורכב מאין כמוהו, כל מי שנוגע בעניין יודע כמה זה מורכב לייצר הסעה שמחליפה אמא או אבא לילד מהבית אל המוסד.

<אוריאל אלבז: קשה לייצר תחליף אבא/אמא.

<אוריאל אלבז: נהגים, מלווים, יש מעט מאוד מלווים שפגשתי שעושים קריירה בליווי, הם מתחלפים, הם פורשים, העבודה מתישה, שוחקת, מורכבות מאוד מאוד גדולה.

<אוריאל אלבז: עיריית ירושלים מסיעה ילדים כל בוקר ב-1,000 מסלולים.

<אוריאל אלבז: 95%, 96%, 97%, חברים, עובד, אנחנו עוסקים באותם 3%, שזה המון, כל ילד מבחינתנו שהוא לא מסודר זה לא מסודר, אין שאלה בכלל, האחוזים זה רק לסבר את האוזן, 97% עובד, אנחנו באותם 3% שיש בעיות בהיבט של מלווה, בהיבט של נהג, בהיבט של מסלולים.

<אוריאל אלבז: כולנו מכירים את עיריית ירושלים.

<אוריאל אלבז: מוסדות חינוך מיוחדים פרושים בעיר ומביאים את הילד למוסד, לא משנה איפה הוא נמצא.

<אוריאל אלבז: ילד יכול לנסוע מנווה יעקב לגילה וכל אחד יודע מה המשמעות של לחצות את ירושלים בימים אלה, בגלל העבירות בעיר וכו'.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, צריך להגיד למר אלבז, הוא חדש בתפקיד שלו, אנחנו באמת מאחלים לו הצלחה, אבל תדע לך שעיריית ירושלים חוסכת תקציבים על ידי מכרזים חדשים שמורידים את הרמה.

אורי מקלב: מורידים את הרמה של ההסעות.

אורי מקלב: אני כבר ראיתי, הכול בגלל שיקולי תקציב.

אורי מקלב: כל שנה, כל שנתיים, מכרז חדש ובהוזלה כדי ש - - -

יעקב מרגי: תודה, חבר הכנסת מקלב, אני באילוץ זמנים.

אורי מקלב: רק ככה הם יכולים לזכות, רק אם הוא ייקח כמה אנשים וייקח 12 ילדים, רק כך הוא יוכל לזכות במכרז בתנאים שלהם.

אורי מקלב: לכן הרמה הזאת, לכן הבעייתיות ש - - - לכן נוסע שעה וחצי הילד.

יעקב מרגי: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו.

יעקב מרגי: קודם כל זה טוב שיש אגף משאבי חינוך.

יעקב מרגי: אין ספק שזו משימה קשה, בירושלים עוד יותר קשה.

יעקב מרגי: תשאל את הממ"ז כמה קשה להיות ממ"ז בירושלים ובמיוחד בימים האלה, אבל אנחנו צריכים, איך אמר חבר הכנסת גילאון?

יעקב מרגי: המדינה צריכה להתאים את עצמה לאזרחים ולא האזרחים למציאות.

יעקב מרגי: אם המציאות משתנה אנחנו נשתנה.

יעקב מרגי: לכן הבריאה היא כזו שהאדם הוא גמיש, חושב ויכול לייצר פתרונות.

יעקב מרגי: מה לעשות, זה ככה.

יעקב מרגי: אני מסכם את הדיון בדברים האלה, אני קודם כל מודה, זה גם יבוא בדברי הסיכום, למי שאיחר.

יעקב מרגי: האמירה של משרד החינוך שיש רצון ללמוד את הסוגיה ולקדם אותה בשילוב ידיים יחד עם ההורים, ואני אומר לכם, אני מנדב את עצמי, אם תרצו וזה לא יצלח אני מוכן לנדב שלוש-ארבע ישיבות כדי לעבור ביחד שלב שלב שלב ולהוציא מתחת ידינו משהו שהכי קרוב למושלם.

יעקב מרגי: אנחנו לא נעזוב את זה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהשתתף בדיון והשקיע מזמנו.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לסדר אחת ולתמיד את נושא ההסעות לתלמידים בנושא המיוחד ועם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת על הגישה של משרד החינוך המוכן לחפש פתרונות, לייצר פתרונות לבעיית ההסעות לתלמידים עם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: כדי לפשט את התהליך ולחסוך את הזמן הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון את חוזר מנכ"ל כך שיותאם לצרכי ההסעות של התלמידים מהחינוך המיוחד והתלמידים עם הצרכים המיוחדים ולאמץ חלק מהוראות משרד הרווחה והשירותים החברתיים שאומצו בתקנות בנושא בטיחות, כי החומר כבר נמצא שם.

יעקב מרגי: יש לכלול בחוזר את כל ההוראות הנדרשות.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת על הבטחת משרד החינוך לבדוק את נושא תקנות ההסעות והוועדה ביקשה מהמשרד לסיים את הבדיקה הזו עד - - - התאריך היום, אתה רוצה לדעת מה התאריך היום?

<שמעון אבני: היום ה-14 באוקטובר.

יעקב מרגי: כמה זמן אתה צריך?

יעקב מרגי: אין חגים, זה מושב חורף.

אילן גילאון: מינימום שבועיים.

יעקב מרגי: אמרו פה שבועיים, אני אתן לך 30 יום.

אילן גילאון: מינימום שבועיים.

יעקב מרגי: אני אומר לך 30 יום.

יעקב מרגי: 30 יום ואני נופל עליך, ב-29 אני נותן לך תזכורת, 'תגמור את זה מחר'.

<שמעון אבני: אני לא יודע ל - - -

יעקב מרגי: אני יודע לומר לך.

<שמעון אבני: לא, אני באמת לא יודע.

יעקב מרגי: אתה לא יודע, אני עוזר לך.

<אבנר עורקבי: ב-29 למה?

<קריאה: גם אנחנו נעזור לך.

<שמעון אבני: אתם בטוח, אתם כבר שותפים.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת את הבדיקה הזו, להביא לה את המסקנות ואת כל התיקונים והבקשות שלנו שמועלים בסיכום עד ל-14 - - - לא בדקתי בלוח השנה איזה יום זה נופל - - -

<קריאה: יום שבת.

יעקב מרגי: לא, אתה אומר מרפי, נפל בשבת, אני אומר 14, ואם זה יהיה ב-14 אז בלילה, במוצאי שבת.

יעקב מרגי: שלא יכתבו עליי באתרים החרדים שביקשתי ממשרד החינוך יחלל שבת.

אילן גילאון: לא, בשבת עובדים רק בבית ראש הממשלה.

יעקב מרגי: עד 14 בנובמבר, 30 יום מיום הדיון הזה.

יעקב מרגי: הוועדה תסייע בהתקנה זריזה של התקנות לילדים עם צרכים מיוחדים לכשיוגשו.

יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך - - -

<קריאה: 14 זה באמת שבת.

יעקב מרגי: אמרתי לכם, מרפי.

<קריאה: תן להם עוד יום.

יעקב מרגי: שמעון, הרווחת, ב-15 בנובמבר.

יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרד החינוך להביא לה מיידית דוח ועדת צרפתי.

יעקב מרגי: אתה מכיר את דוח ועדת צרפתי?

יעקב מרגי: חפש אותו ותביא לי אותו.

אורי מקלב: איזה מספר?

אורי מקלב: דוח צרפתי מספר?

יעקב מרגי: שעוסק בהסעות.

<קריאה: אני כבר שולחת לאדוני.

יעקב מרגי: הוועדה דורשת ממשרדי הממשלה והרשויות המקומיות לספק את ההסעות גם למסגרות חינוך בשעות אחר הצהריים.

יעקב מרגי: עם הזהירות שלי ועם הסומק בלחיים, לבחון מתן מענה הסעות למסגרות חינוך בשעות אחר הצהריים.

יעקב מרגי: אני מודה לכל המשתתפים בדיון, תם ולא נשלם.

אורי מקלב: יש גם הצעה שהגיעה מהיציע.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: יש פה איזה הצעה, תבחנו אותה.

יעקב מרגי: אני קורא לבחון.

יעקב מרגי: אם באמת יש קושי לאתר כוח אדם איכותי, מר אלבז, שלטון מקומי, יש מאגר, מרבץ של בנות שירות לאומי שהן בנות איכותיות, אחרי 12 שנות לימוד, יוצאות לשנות שירות, הן יעשו את זה עם הלב ועם הנשמה וזה לא הרבה כסף.

יעקב מרגי: במקום שנשלח אותן למקומות, יש לי הרבה מה לומר לאן שולחים אותם ומטעם מי ואיך, בואו ננצל אותן לדברים האלה, עם הנשמה.

<אבנר עורקבי: ומה עם ההצעות שלי?

<אבנר עורקבי: אתה לא מתייחס.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.