ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 32>, 2015-10-13 10:00

דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת הקליטה, הוועדה המשותפת, בסוגיית העלאת שארית יהודי אתיופיה לישראל.

דוד אמסלם: רבותיי, אתמול בבוקר אנחנו נחתנו בשעה 7:00 בבוקר מאתיופיה, היינו בסיור של ארבעה ימים, ארבעה ח"כים, כמובן היושב ראש שלנו בנושא הזה, אברהם נגוסה, שהוא הוביל את כל ההתארגנות מבחינת הכנסת, עבדכם הנאמן, חבר הכנסת דוד ביטן, שעוד מעט יצטרף אלינו, וחברת הכנסת רויטל סויד.

דוד אמסלם: זאת הייתה משלחת שלא יצאה מטעם הכנסת, היא הייתה מטעם איזה שהוא ארגון אחר, אבל אנחנו הלכנו ובילינו שם בשבת עם הקהילות בגונדר ובאדיס אבבה.

דוד אמסלם: רבותיי, לא ישנתי שלשום בגלל שהיינו בטיסה וישר נחתנו לכנסת, אבל גם הלילה לא נרדמתי, קשה לי מאוד ממה שראינו שם.

דוד אמסלם: יש שם מצב בלתי נסבל.

דוד אמסלם: מדובר על משפחות שעזבו כבר לפני כ-20 שנה, הם שמעו את הקול המבשר בכפרים, 'עולים לישראל', הם עזבו ועברו לגונדר ולאדיס אבבה.

דוד אמסלם: עד היום הם חיים שם בתנאים של פליטים, קרי, אני רק רוצה להמחיש, יש שם משפחות, כל המשפחות, שגרות בבקתה מבוץ שכל הרצפה שלה עפר, בגודל של 3 על 3, כשבתוכה גרה משפחה של שבע נפשות.

דוד אמסלם: אתה נכנס, אתה לא מאמין.

דוד אמסלם: אני טוען שאם היו מגדלים כבשים במדינת ישראל בתנאים האלה האגודה לצער בעלי חיים הייתה מגישה בג"צ כדי לסדר להם את התנאים.

דוד אמסלם: יש שם תנאים סניטריים בלתי נתפסים, אין שירותים, אין מים, אין כלום.

דוד אמסלם: מחלות, אף אחד לא מטפל בהם.

דוד אמסלם: שאלתי, 'אם מישהו רוצה פה כדור, אם מישהו צריך', אין, מת.

דוד אמסלם: שאלתי 'מאיפה אתם חיים?

דוד אמסלם: איך אתם חיים פה?

דוד אמסלם: ' המשפחות שלהם בארץ שולחות להם 50, 70 דולר בחודש, וככה הם חיים.

דוד אמסלם: אלה החיים של היהודים בגונדר, ויותר קשה באדיס אבבה.

דוד אמסלם: באדיס יותר גרוע מגונדר.

דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו ניתן לרב ולדמן, שהוא היה ראש המשלחת, הוא המניע בנושא הזה - - -

אברהם נגוסה: הוא לא ראש המשלחת, הוא הצטרף.

דוד אמסלם: > הוא הצטרף אלינו לשם.

דוד אמסלם: יהודי שזה מפעל חייו כ-25 שנה, עוד מעט הוא יספר לכם.

דוד אמסלם: בכלל בן אדם מאוד מיוחד שלא מהקהילה וכל חייו זה הנושא הזה.

דוד אמסלם: כשהגענו לשם, כמו שאמרתי, מצד אחד מאוד התרגשתי, זה הזכיר לי את הסיפורים של סבא שלי.

דוד אמסלם: אני זוכר בבית, אלה הסיפורים שסיפרו לי על הסבא שלי במרוקו.

דוד אמסלם: אתה מסתכל על זה היום, בשנת 2015, ואתה לא מאמין למה שאתה רואה.

דוד אמסלם: יש פה מדינה עוצמתית, חבל על הזמן, יש 8,000, 7,000 איש, שמשאירים אותם שם.

דוד אמסלם: 20 שנה, דרך אגב, לא חודש.

דוד אמסלם: ישבנו בבית הכנסת, הרב ולדמן אומר לי, 'יש פה יהודי בגיל 85', הוא הכי מבוגר.

דוד אמסלם: הרב הנהיג להם שם נוהג שבסוף התפילה המבוגרים מברכים את כל הקהל.

דוד אמסלם: מה מסתבר לי?

דוד אמסלם: הבן אדם הזה, יש לו 11 ילדים בארץ, 42 נכדים, חלקם הגדול משרתים היום בצה"ל, לא מביאים אותו.

דוד אמסלם: הוא שם.

דוד אמסלם: הוא ימות שם כנראה אם לא נביא אותו עכשיו.

דוד אמסלם: כמעט כל משפחה שנפגשנו שם, כל משפחה, חלקם הילדים פה, ההורים פה, חלקם כמה ילדים פה וכמה ילדים שם.

דוד אמסלם: כל המשפחות מפוצלות.

דוד אמסלם: זה לא יאומן, הייתה שם משפחה שאחד הילדים שם וכל האחים שלו פה בארץ.

דוד אמסלם: לכן באמת, התוצאה היא הרבה הרבה רוע.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם מישהו מכוון את זה, אבל התוצאה היא רעה מאוד, היא לא אנושית, לדעתי גם לא יהודית.

דוד אמסלם: אני לא יודע למה זה קורה, אבל אני יכול לנחש שאם לא היה מדובר ביהדות אתיופיה, הם היו פה כבר מזמן.

דוד אמסלם: שוב פעם, אני לא יודע לכוון לאן זה ומי זה אותו פוליטיקאי או אותו פקיד שכנראה, או שאין לו עניין שהם יבואו או שהוא יותר מדי עצל מכדי לעבוד כדי שהם יבואו, אבל במבחן התוצאה 7,000 עד 8,000 יהודים נמצאים במקומות שאסור שהם יהיו שם.

דוד אמסלם: הם גם סיפרו לנו והם התלוננו, דרך אגב הם בכו, כאב לי.

דוד אמסלם: אחרי התפילה אנחנו לא יכולנו ללכת בגלל שאתה יודע שאתה הולך למלון והוא נשאר פה ואתה אחרי זה חוזר לארץ, אבל הוא נשאר פה.

דוד אמסלם: הם סיפרו לנו שם שהגויים מסביב הם כאילו מסתלבטים עליהם, אומרים להם 'אתם העם הנבחר, תראו איפה אתם נמצאים ואיפה אנחנו', זאת אומרת איך אתם בכלל מספרים שאתם העם הנבחר?

דוד אמסלם: תראו איך אתם נמצאים פה.

דוד אמסלם: מדובר בקהילה שומרת תורה ומצוות שם, בארץ לא שומרים ככה תורה ומצוות.

דוד אמסלם: ילדים קטנים, ציציות, כיפות, תפילות שלוש פעמים ביום וכו' וכו' וכו'.

דוד אמסלם: הרושם שחזרתי משם הוא רושם שזעזע אותנו, אנחנו הגענו לכאן ואמרנו שאת החרפה הזאת אנחנו חייבים להסיר.

דוד אמסלם: דוד ביטן עוד מעט יבוא, הוא באמת צמרר אותנו שם.

דוד אמסלם: הוא עלה לדבר, כל אחד מאיתנו דיבר קצת עם הקהילה בבית הכנסת, אחרי שסיימנו, הם ביקשו שנאמר כמה מילים, אני אחסוך לכם גם את זה, דוד ביטן קם ובאמת התנצל בשם כנסת ישראל וממשלת ישראל על המצב.

דוד אמסלם: אני כמעט בכיתי מהמילים שלו, בגלל שהרגשתי באמת צורך להתנצל.

דוד אמסלם: לכן, רבותיי, אנחנו כינסנו את הדיון הזה, אל"ף, כדי להעלות את זה על סדר היום, דבר שני, מבחינתנו, ואני אומר את זה גם לפקידים, בעיקר לפקידים, ב-2016 היהודים יהיו פה.

דוד אמסלם: מבחינתנו היהודים יהיו כאן ואתם תעשו הכול ברמה של הפקידות.

דוד אמסלם: אני לא בא לומר כרגע שאתם תקבלו החלטות במקום הממשלה, אבל תתרגמו את ההחלטות שהממשלה תקבל, שאנחנו נדאג שהם יקבלו אותן, כדי להביא אותם לכאן.

דוד אמסלם: שכל אחד יחשוב שאח שלו שם, דוד שלו שם או אבא שלו שם.

דוד אמסלם: דרך אגב, תזכרו שגם אם הם אתיופים וגם אם הם מתרבות אחרת, שכואב להם אז זה כואב להם, כשצובטים אותם אז כואב להם, כשמרביצים להם גם כואב להם, כשמצחיקים אותם אז גם הם צוחקים.

דוד אמסלם: הם לא אנשים שונים מאיתנו.

דוד אמסלם: גם אמרתי להם, ארץ ישראל שייכת לכל העם היהודי, גם אם הוא לא נמצא בארץ ישראל.

דוד אמסלם: להיפך, זה התפקיד של מדינת ישראל, היא קמה בשביל לקלוט את כל יהודי העולם, לא משנה איפה הם, לכן המדינה הזאת היא שלהם בדיוק כמו של כל אחד כאן שיושב סביב השולחן, בדיוק כמו של ראש הממשלה.

דוד אמסלם: רק יש להם תרבות אחרת משלנו.

דוד אמסלם: אני לא הצלחתי להבין למה הם לא מביאים מטוס ובאים לארץ, אבל כנראה שזה סוג של אנשים שאם לא אומרים להם אז הם לא עושים.

דוד אמסלם: אני בטוח שאם זה היה מישהו מארצות הברית, סקנדינביה, הוא היה תופס מטוס וטס, ומי היה מחזיר אותו?

דוד אמסלם: אבל זה לא עובד שם, בגלל שיש להם תרבות אחרת, זו תרבות של אנשים מאוד מנומסים, מאוד ממושמעים, מאוד שקטים.

דוד אמסלם: לכן אני מרגיש שכל החובה שלנו היא באמת אחת ולתמיד להביא אותם לכאן.

דוד אמסלם: ישנה טענה שתמיד עולה, של אלה שבעצם לא רוצים להביא אותם, יש להם סיפור, מה הם אומרים?

דוד אמסלם: נביא את כל אפריקה לפה.

דוד אמסלם: שקר וכזב.

דוד אמסלם: דרך אגב, ככה זה עובד.

דוד אמסלם: כשאתה לא רוצה לעשות משהו אתה ממציא שקר ואתה חוזר עליו פעם-פעמיים, זה בדיוק כמו הדיון אתמול, שעוד מעט יאשימו אותנו שאנחנו אחראים לטרור, אנחנו הסתנו בכלל את כולם ובסוף הציבור מאמין לשקר שלך ואז אתה חותך ומתחיל לפעול.

דוד אמסלם: זה מה שקורה בסיפור הזה, מתחילים להפחיד את כל מקבלי ההחלטות, אם נביא אותם אז יבואו עוד 20,000 ו-200,000.

דוד אמסלם: רבותיי, אני אומר באופן חד משמעי, מדובר ב-7,000-8,000 אנשים שהם רשימה סגורה ואז גומרים את האירוע, נגמר.

דוד אמסלם: הם מגיעים לכאן, מפזרים שם את כל המאהלים, את כל הפחונים, מפרקים אפילו את המקווה שהרב בנה להם שם ובזה נגמר, כל שארית יהודי אתיופיה בישראל ונגמר האירוע.

דוד אמסלם: מתאחדים עם המשפחות שלהם וזהו.

דוד אמסלם: לדעתי זה פחות מ-2,000 משפחות.

דוד אמסלם: לכן כאן בעצם - - - אנחנו תכננו לפני שיצאנו לעשות את הישיבה המשותפת הזאת, זו ישיבה שנייה שאנחנו עושים.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר משפט אחרון בעניין.

דוד אמסלם: הרב גייס וגם עומד בראש הוועד הציבורי, כבוד השופט שמגר היה צריך לנסוע איתנו לנסיעה הזאת, אבל לא הסתייע בידו, מסיבות אישיות, אבל גם הוא, מגיע לו צל"ש, לא רק צל"ש, הוא יהודי שיש לו הרבה צל"שים, אנחנו לא צריכים לחלק לו אותם, אבל בכל אופן אני התרגשתי גם מזה שהוא עצמו יושב ראש הוועדה, יהודי בגיל 90 ומעלה, הוא גם בא לישיבה הקודמת, ובאמת זה בדמו בגלל שהוא מרגיש גם את התחושה שאני מרגיש והרב ולדמן ועוד אנשים שלא שייכים לקהילה.

דוד אמסלם: באמת חשוב לנו שכבוד השופט, יש לו מעמד ציבורי בארץ, בכל אופן יש לו מעמד מאוד מכובד וחשוב וגם הוא רואה את הדברים פחות או יותר עין בעין איתנו.

דוד אמסלם: דבר שהדהים אותי, וזה לאנשי משרד החוץ, באדיס אבבה הקהילה יושבת בערך כ-400-500 מטר משגרירות ישראל.

דוד אמסלם: הגודל של שגרירות ישראל זה משהו שיכול להכניס לשם כמעט 20,000 איש.

דוד אמסלם: גרים שם 8-9 אנשים, השגרירה וכנראה עוד כמה פקידים, הם לא הלכו לבקר אותם.

דוד אמסלם: הם לא רוצים לבקר אותם.

דוד אמסלם: השגרירה שנמצאת היום היא שגרירה מהעדה האתיופית.

דוד אמסלם: אני שמחתי שנפגשתי איתה, אמרתי סגירת מעגל, שלה.

דוד אמסלם: היא לא מבקרת אותם, שאלתי למה, אז התשובות הן 'נותנים לנו הנחיות לא לבקר אותם', מי?

דוד אמסלם: לא אומרים, הנחיות.

דוד אמסלם: בכוונה אני שם את הדגשים ואת הנקודות האלה, שהם בעיקר בנושא הרגשי, זה מקומם.

דוד אמסלם: לבקר לא עולה כסף, קצת אמפתיה.

דוד אמסלם: אל תביא אותם, אבל לך לבקר אותם.

דוד אמסלם: אני מעביר את זכות הדיבור לאברהם נגוסה, חברי ורעי, אבל הייתי מבקש, כמו שאמרתי בתחילת הדיון, בסופו של דבר אני לא איש של רגשות וגם לא איש של נאומים כאלה, אבל במקרה דנן באמת הרגשות פועמים בי חזק מאוד והקטע הרגשי מתסכל אותי בסיפור הזה.

דוד אמסלם: בסופו של עניין אנחנו צריכים להביא את הכול, כמו שאמרתי, לידי החלטה שכל אחד מהיושבים יכניס לראש שלו שב-2016 שארית יהודי אתיופיה יהיו פה בישראל איתנו, יחגגו את החגים פה איתנו ויתאחדו עם המשפחות שלהם כאן בישראל.

דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים, אני לפחות באופן אישי בוודאי וגם חבריי, לשים את הנושא על סדר היום, שלי האישי, אני קם עם זה כל בוקר.

דוד אמסלם: זה יקרה ב-2016, בעזרת ה'.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים גם את הסיוע שלכם ואנחנו נעקוב אחרי הנושא הזה.

דוד אמסלם: אם יש מכשלה כזו או אחרת, אנחנו נוודא איפה היא וננסה להסיר אותה.

דוד אמסלם: רק עוד משפט אחרון וניתן לאברהם.

דוד אמסלם: כרגע תמונת המצב היא כזו, הייתה ישיבת ממשלה ביום ראשון, לגבי כל הנושא של העדה, אברהם ידווח על זה, שר הפנים, השר סילבן שלום שהיה צריך להיות איתנו בישיבה, מפאת אילוצי זמנים הוא לא יכול היה להגיע, הוא יביא את זה להחלטת ממשלה, הוא יביא החלטת ממשלה בנושא, אנחנו נפגשים איתו מחר בבוקר, אברהם ואני, כדי לסגור את הנושא של החלטת הממשלה.

דוד אמסלם: אני אשב אחרי זה עם ראש הממשלה כדי שיביא את זה להחלטת הממשלה.

דוד אמסלם: אנחנו ישבנו עם שר האוצר ואין בעיית כסף בנושא, הבטחה שלו אישית, אין מצב שיהודי בא לישראל ובגלל כסף הוא לא פה.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: במדינת ישראל יש הרבה מאוד כסף, אם הם רוצים אני אספר להם איפה הוא נמצא, בטח לא כשיש איזה יהודי נאנק ואם לא מביאים אותו - - - דרך אגב, הם מתים.

דוד אמסלם: כל חודש אנחנו מביאים פחות בגלל שפחות אנשים חיים.

דוד אמסלם: זה סדר הפעולות, שר האוצר משה כחלון התחבר בנושא הזה באופן מלא, אמר לנו 'דודי, כסף זאת לא הבעיה, לא יעלה על הדעת בכלל שזאת בעיה'.

דוד אמסלם: אנחנו נביא אותם, ברגע שתהיה החלטת ממשלה כל הקנים לשם ומביאים אותם לכאן.

דוד אמסלם: החוליה החסרה לי, היחידה כאן, שאני לא מכיר אותה, זה הפקידים.

דוד אמסלם: לראות את הצבע של העיניים שלהם ולראות מי בעצם הפקיד שלא רוצה להביא אותם, או לא משתדל מספיק.

דוד אמסלם: את זה אנחנו נבין בהמשך, אם תהיה בעיה כזאת.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני מתנצל על כל הרגשות שלי, אני עדיין חווה את כל המסע הזה, ואני אעביר את זכות הדיבור לאברהם נגוסה, אחרי זה ניתן קצת לרב ולדמן לספר לנו, הוא בקי בזה קצת יותר ממני, אחרי זה את ההתייחסות של חברי הכנסת ונשמע את החברים.

אברהם נגוסה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

אברהם נגוסה: כמו שהיושב ראש תיאר, מה שראינו, אי אפשר לשבת בשקט ואי אפשר לתת לו זמן.

אברהם נגוסה: אני רציתי לבקש לברך את השופט מאיר שמגר, נשיא בית המשפט העליון בדימוס ונשיא הוועדה הציבורית למען שארית יהודי אתיופיה, שהוא תכנן להשתתף בדיון הזה, אבל הוא לא הרגיש טוב ואני שולח מפה החלמה מהירה.

אברהם נגוסה: כידוע, הנושא הזה בוער בעצמותיו, כמו כולנו הוא מצפה לראות שהאנשים האלה יעלו בהקדם האפשרי, הוא מצפה שהממשלה תקבל החלטה כדי לזרז את הבאתם לישראל.

אברהם נגוסה: בביקור, כמו שהיושב ראש הסביר ותיאר, המצב, לי כמובן זה לא חדש, אני מכיר, אבל בכל זאת כל הזמן כשאנחנו רואים את המצב עוד פעם הוא יותר גרוע מהפעם הקודמת שראיתי.

אברהם נגוסה: הפעם שביקרתי אחרי כמה שנים, המצב הוא יותר גרוע.

אברהם נגוסה: למה זה יותר גרוע?

אברהם נגוסה: כי בפעם הקודמת שביקרתי היו ארגונים יהודיים שהיו תומכים במשפחות, הג'וינט היה נותן טיפול רפואי, הסוכנות היהודית נתנה את מערכת החינוך, רווחה, לפני הסוכנות היהודית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה טיפל כל השנים, גם באדיס וגם בגונדר בקהילה.

אברהם נגוסה: היום הקהילה נשארה כבר יותר משנתיים, אין, באוגוסט 2013 הסוכנות יצאה מהתמונה והג'וינט סגרו את המרפאות ונקוץ', היה לו הסכם לפני החלטת הממשלה ב-2010 לא לחזור לאתיופיה.

אברהם נגוסה: לכן אין היום מי שתומך בקהילה.

אברהם נגוסה: הקהילה שורדת בעצמה, בעקבות המשפחות פה ששולחות כסף למשפחות.

אברהם נגוסה: אם הסיוע מהמשפחה הפרטית שלה פה לא מגיע אז אין לה מה לאכול, אין לה גם איפה להיות.

אברהם נגוסה: הם לא יכולים לקבל עבודה, הן בגונדר והן באדיס אבבה, כי הם לא מקומיים, הם באו מהכפרים.

אברהם נגוסה: אין להם את תעודת הזהות של גונדר או אדיס אבבה שמקנה תעסוקה בשבילם.

אברהם נגוסה: הם פליטים בתוך אתיופיה.

אברהם נגוסה: למרות הכול הם לא מוותרים על חלומם, על רצונם לעלות למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: ביקרנו בבתיהם, הן באדיס אבבה והן בגונדר, ראינו את המצב ש-15 אנשים גרים בצורה בלתי אפשרית בשני מטרים, 2 על 2.

אברהם נגוסה: ראינו מצב מאוד קשה.

אברהם נגוסה: אי אפשר להמשיך בצורה כזאת, כשהאמא מחזיקה את הבנים שלה, שהוא בגולני פה, וההורים שלו, לא נותנים להם לעלות לישראל.

אברהם נגוסה: אני רואה את החייל שהשתחרר עכשיו, שהוא נלחם בעזה, אראגאווי טספה, שאני רואה אותו פה, כל המשפחה פה, אחותו עדיין נמצאת בגונדר למרות ששר הפנים אישר את עלייתה.

אברהם נגוסה: למה?

אברהם נגוסה: כי היא לא תקבל ביטוח רפואי בארץ.

אברהם נגוסה: הוא יספר.

אברהם נגוסה: אני פה, אנחנו פה, מדינה מתוקנת שאנחנו שולחים סיוע לכל העולם כשקורית טרגדיה אנושית וזה אנחנו, אור לגויים, אבל מי ששייך לנו, אנחנו לא יודעים איך לעזור לו.

אברהם נגוסה: בגלל שאי אפשר לבטח, לתת ביטוח לתינוק שנולד, אז המשפחה שאושרה וקיבלה עלייה עדיין מנועה מלעלות לישראל.

אברהם נגוסה: משפחות של 10 ילדים, 8 ילדים, הנכדים זה 50-60 נכדים שהם פה והם לא נותנים להם לעלות, למה?

אברהם נגוסה: כי אמא של אמא של אמא, לא הוכח שהיא יהודייה.

אברהם נגוסה: אני אומר שאנחנו צריכים להפסיק את הטרגדיה האנושית והיהודית.

אברהם נגוסה: אני חושב שאין מדיניות כזאת בעולם שמפלים קהילה מסוימת במדיניות שהיא לא לתת לעלות לישראל.

אברהם נגוסה: אני לא יודע לאיזה קהילה או לאיזה מדינה יש מדיניות כזאת.

אברהם נגוסה: אני בטוח שאם הייתה קהילה דומה בארצות הברית, באירופה, או ברוסיה - - -

סופה לנדבר: ברוסיה יש סובוטניקים שיושבים, אז אל תשווה.

אברהם נגוסה: אתם מביאים אותם, אני לא מתנגד.

סופה לנדבר: אנחנו לא מביאים אותם.

סופה לנדבר: אני בעד יוצאי אתיופיה, אבל אל תשווה שברוסיה מביאים אותם בגלל שמביאים אותם, לא מביאים.

אברהם נגוסה: אני אמרתי גם באמריקה וגם באירופה, אני אומר שמזמן היו מביאים אותם, היו מקבלים אותם.

דוד אמסלם: חברת הכנסת לנדבר, הביאו הרבה יהודים לישראל מרוסיה ואנחנו שמחים על כך, חלקם הגדול - - -

סופה לנדבר: מי שמגיע לכאן לפי חוק השבות, אני חושבת שזה צריך להיות מבורך.

דוד אמסלם: חברת הכנסת לנדבר, אנחנו שמחים על כך, חלק גדול מהם לפי ההלכה היהודית לא יהודים, אבל הם פה וזה בסדר.

דוד אמסלם: את היית שרת הקליטה, זה היה במגרש שלך, דרך אגב כמה קדנציות?

דוד אמסלם: שתי קדנציות היית שרת הקליטה והם שם.

סופה לנדבר: מי שם?

דוד אמסלם: היהודים האלה עדיין שם.

סופה לנדבר: אני אדבר על זה.

דוד אמסלם: אז דברי על זה אחרי זה.

דוד אמסלם: בבקשה, אברהם.

סופה לנדבר: אל תנסה להשמיץ אותי בגלל שמי שאחראי על הסיפור הזה זה ראש הממשלה.

דוד אמסלם: חברת הכנסת לנדבר, סופה, אחרי זה תאמרי מה שאת רוצה, תני לו לסיים.

אברהם נגוסה: אני רוצה להדגיש שאני לא השמצתי אותך, אני עשיתי השוואה, לא רק רוסיה, אני אמרתי אמריקה, אירופה והגעתי לרוסיה.

מאיר כהן: אתה לא צריך להתנצל, זו המציאות, זה בסדר.

אברהם נגוסה: זו המציאות, זו האמת, ולכן אני אומר, בואו נפסיק את כל הדברים האלה ואני אומר לכם, אני פה בכנסת לא באתי לחפש עבודה ולא חסרה לי עבודה ולא באתי לחפש משכורת, אני באתי לפה לעשות שינוי, לשנות את המצב שהקהילה נמצאת, הן בתחום העלייה, הן בתחום הקליטה.

אברהם נגוסה: בשבילי הנושא הזה הוא קו אדום.

אברהם נגוסה: אם כולנו לא נתאחד, גם לפקידים אני אומר, מספיק, כל השנים אנחנו הבאנו כל מיני תירוצים כדי להפחיד את קובעי המדיניות כשהתירוץ, הסיבה לא קיימת.

אברהם נגוסה: בואו נפסיק את התירוצים האלה, נביא את כולם ונאחד עם המשפחות.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.

דוד אמסלם: אני הייתי רוצה ברשותכם לעשות איזה שינוי ולהעביר את זכות הדיבור לחברת הכנסת רויטל סויד.

דוד אמסלם: אהלן, רויטל.

דוד אמסלם: אני חייב להגיד לך שגם היום נתת הופעה חבל על הזמן, אחלה.

זאב בנימין בגין: היום מותר להעיר הערות כאלה?

זאב בנימין בגין: שלא ייתבע לדין על - - -

רויטל סויד: רצוי.

דוד אמסלם: אני גם מוכן להיתבע לדין על זה.

רויטל סויד: אני אגן עליך.

רויטל סויד: בוקר טוב, חברים.

רויטל סויד: אני מודה ליושב ראש הוועדה דודי אמסלם וליושב ראש ועדת הקליטה, שאתם פה, ואני מודה לכם על הזכות שהייתה לי להצטרף למשלחת - - -

דוד אמסלם: גם הרב ולדמן.

רויטל סויד: שלום לרב ולדמן, ובזכותך, הרב ולדמן, להצטרף למשלחת של מסע למשהו שגם אם ידעתי ושמעתי אותו, כי כולנו בסוף יודעים ושומעים שנשארו עוד באתיופיה משפחות שלא העלו, עד שלא הגעתי למקום ועד שלא ראיתי את האנשים לא הבנתי מה המשמעות של הדבר.

רויטל סויד: אני רוצה להקדים ולומר, חברים, שכחנו שם אנשים, שכחנו אותם 20 שנה, השארנו אותם שם, סגרנו בפניהם את הדלת כאן.

רויטל סויד: הם עומדים 20 שנה, 18 שנה, 15 שנה ומתפללים כל יום בבתי הכנסת שלהם בגונדר ובאדיס אבבה ומייחלים לעלות לציון ואנחנו פה לא יודעים את זה.

רויטל סויד: נכון, קשה לדעת, חלק התנצרו בעבר וחלק מגיעים מפלשמורה, נכון, אבל דבר אחד אני יכולה לומר לכם, לא לוקחים משפחות וחותכים אותם לגזרים, לא לוקחים סבא שיש לי את התמונה שלו פה ואני יכולה להראות לכם אותו, שיש לו פה 8 ילדים ו-42 נכדים, ונותנים לו למות בגונדר בלי שהוא ראה אותם.

רויטל סויד: לא לוקחים אמא שיש לה 4 ילדים פה, שהבת שלה התחתנה בלעדיה והיא לא נמצאת פה.

רויטל סויד: לא לוקחים חיילי גולני, גבעתי, לוחמים ומשאירים את האחים שלהם שם.

רויטל סויד: וזה לא משנה מה ומאיפה הם מגיעים.

רויטל סויד: הרב ולדמן, השליחות שאתה עשית במהלך עשרות השנים האחרונות, וחברי חבר הכנסת אברהם נגוסה, היום שאתם נמצאים שם ואתם רואים את האנשים האלה, אתם רואים אנשים שמתפללים, שמדברים רובם בעברית, לחלק מהם היה בית ספר עד 2013, לחלק מהם היה בית ספר עד 2005, ישבנו עם ילד, עם בחור, היום הוא כבר אבא, הוא בן של נתנאל, לא היה לו מוהל שימול את הבן שלו שהוא בן כמה חודשים.

רויטל סויד: התפללנו בערב שבת בבית הכנסת, את הקריאה, את ה'רחם נא', את הגעגועים לירושלים, את לך דודי, את קבלת שבת, את תפילת העמידה.

רויטל סויד: לא יודעת אם רובנו עושים את זה פה במהלך הדברים האלה.

רויטל סויד: היום, אחרי 20 שנה האנשים האלה הם אחרת.

רויטל סויד: אז שאף אחד לא יגיד, הרשימות ואז יבואו ויהיו עוד אנשים ועוד.

רויטל סויד: הרשימות הן רשימות סגורות, האנשים הם אנשים ספורים, יודעים בדיוק מי הם, אלה אותן הרשימות מ-2003 כשאריק שרון בא ואמר 'תעלו את כולם' והתקבלה החלטה לא להעלות את כולם.

רויטל סויד: אני חושבת שמחובתנו להוציא את דור המדבר של יהודי אתיופיה מאתיופיה, להעלות אותם לארץ, לאחד אותם עם המשפחות שלהם ולשים את הסיפור הזה, את הסאגה הזאת מאחורינו אחת ולתמיד.

רויטל סויד: זו חובתנו כחברה, כנציגי ציבור, כאנשים יהודים במדינת ישראל.

רויטל סויד: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.

דוד אמסלם: האמת היא, רויטל, ריגשת אותי, למרות שכמה ימים דיברנו על זה, אבל עדיין את מרגשת אותי במילים שלך.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לתת את זכות הדיבור ויש לי עונג וכבוד לרב מנחם ולדמן, איש במיוחד במינו.

דוד אמסלם: אני באופן אישי גיליתי בן אדם שבאמת לקח את הנושא כמפעל חיים.

דוד אמסלם: הוא לא בן העדה והוא מקדיש את כל חייו לנושא, נגד כל המערכות ונגד כל האנשים 25 שנה.

דוד אמסלם: היהודים שם מתייחסים אליו כאילו הוא אבא שלהם.

דוד אמסלם: אתם לא תאמינו, עד שלא תראו לא תבינו.

דוד אמסלם: דרך אגב, הוא דובר את השפה, כשהוא מדבר, זה גם יהודי אשכנזי מדבר באמהרית, בהתחלה הייתי בשוק, אבל זה רק מראה כמה הוא מחובר לנושא עד כדי זה שהוא כבר למד את השפה ואת התרבות.

דוד אמסלם: הם מתקשרים אליו על בסיס כמעט יומיומי לשאול אותו את ההלכות, 'כבוד הרב, מה צריך לעשות ככה, מה צריך לעשות ככה'.

דוד אמסלם: כבוד הרב, יש לי המון כבוד ויש לי את הזכות לתת לך כרגע את זכות הדיבור, שתתאר לנו ותספר לנו קצת על הסיפור הזה.

<מנחם ולדמן: כבוד יושבי הראש, זכיתי להיות איתכם באתיופיה, יחד עם חברת הכנסת רויטל סויד.

<מנחם ולדמן: רוב היושבים פה מכירים את הנושא לא מהיום ולא מאתמול וגם לפרטיו.

<מנחם ולדמן: בפרספקטיבה רחבה, היסטורית אפילו, עם ישראל עשה הרבה מאמצים מיוחדים שקבוצת יהודי אתיופיה, בסופו של דבר 140,000 יוצאי אתיופיה, נמצאים בארץ ישראל, חלק מהעם היהודי פה לכל דבר.

<מנחם ולדמן: בפרספקטיבה רחבה זה משהו יוצא דופן, זה לא פשוט שקבוצה נידחת בתוך הררי אתיופיה הגיעה.

<מנחם ולדמן: תמיד זה היה בזכות אנשים מסוימים, מיוחדים, שראו בגדול וברחוק.

<מנחם ולדמן: כשהרב עובדיה יוסף אמר 'הם יהודים', הוא שינה את היחס של הממסד.

<מנחם ולדמן: כשכבוד ראש ממשלת ישראל, אביו של חבר הכנסת בנימין בגין, מנחם בגין, כשנהיה ראש ממשלה, אחד הדברים הראשונים שהוא אמר 'הביאו לי את יהודי אתיופיה'.

<מנחם ולדמן: הייתה לו ראייה יהודית כלל ישראלית רחבה והוא שינה.

<מנחם ולדמן: וכן הלאה אנשים שכאלה.

<מנחם ולדמן: במשך הזמן הגיעו.

<מנחם ולדמן: גם העלייה של שארית יהודי אתיופיה, אותה קבוצה שהתרחקה, התנצרה, אבל שבה ליהדות מלאה, במשך השנים האחרונות של מאבקים הם הגיעו.

<מנחם ולדמן: אני אומר את זה לזכותה של מדינת ישראל, שהכירה, עם כל המיוחדות של יהדות אתיופיה לגווניה, שהם חלק מעם ישראל והם צריכים להיות עם כל הזכויות.

<מנחם ולדמן: אני אומר את זה לטובת הממסד שעשה, אנחנו היום בפיניש.

<מנחם ולדמן: בגלל צורות ההחלטה על הזכאות שלהם להגיע לישראל, שלא הלכו לפי חוק השבות, אני לא נכנס לזה, אבל יש פה קונפליקט ברור מצד ההלכה, כל מי שמצד אמותיו הוא יהודי גמור על פי ההלכה, מצד הנהלים של חוקי מדינת ישראל, כפי שנקבעו, זה לא חייב להיות ההלכה, שמגר למשל מתנגד לזה, הם לא נכללו בחוק השבות, למרות שהם מתפללים וחיים כיהודים וכדומה והם מצד אמותיהם.

<מנחם ולדמן: אז חוק הכניסה הכניס אותם.

<מנחם ולדמן: אני לא נכנס לדבר הזה, העיקר שיעלו.

<מנחם ולדמן: היום נותרו אנשים שהם מזרע ישראל, אבל מצד אבותיהם.

<מנחם ולדמן: מבחינת הזהות היהודית שלהם, זה אני אומר כרב שמלווה אותם כבר 25 שנה, אין ספק שמבחינת הזהות של אלה שממתינים לעלייה, גם אם מצד האבא, יש ביניהם גם מצד האמא, הזהות היהודית שלהם היא יהודית כמו אלה שמצד האמא.

<מנחם ולדמן: הם חשים עצמם כיהודים, הילדים שלהם שואפים להיות בצנחנים ובגולני ורואים את זה גם בארץ, כשהם מגיעים, וכן הלאה.

<מנחם ולדמן: אין להם זהות אחרת.

<מנחם ולדמן: הזכרתם את הסיפור הזה, שמעתי אותו פעם ראשונה מראש הקהילה באדיס, שהם אומרים שיש להם אחים פה והורים פה וילדים פה, 'זה הבית שלנו', 'האם היהודי חלק מאיתנו', קם אחד ואמר, אני אגיד מפיו ביטוי, הוא אמר 'אנחנו העם הנבחר, עם ישראל הוא העם הנבחר.

<מנחם ולדמן: הגויים אומרים לנו איך זה?

<מנחם ולדמן: זה חילול ה' בגויים'.

<מנחם ולדמן: הוא אומר את זה.

<מנחם ולדמן: דבר כזה לשמוע מאדם כנימוק, הוא לא אומר 'אני רוצה להיות פה רק בגלל האח שלי', תראו מה שקורה, 'הגויים אומרים איך נוהגים בכם?

<מנחם ולדמן: זה חילול ה' בגויים'.

<מנחם ולדמן: מה שנתקיים במשלחת חברי הכנסת, שטוב מראה עיניים מהלוך נפש.

<מנחם ולדמן: עד שלא רואים, זה לא מספיק לבוא לראות ולהסתכל, אלא צריכים לשבת ולהתפלל איתם, להיכנס אליהם הביתה, לשמוע מפיהם, לדבר איתם.

<מנחם ולדמן: לא מרחוק ולא מלמעלה, בגובה העיניים, ואז מבינים שזו תופעה יהודית, ציונית.

<מנחם ולדמן: כשהם יגיעו ארצה, בוודאי שהם ישתלבו פה ויהיו פה כמו כל אחינו יוצאי אתיופיה, בצבא ודבקים במדינה וארץ ישראל ומדינת ישראל, אין שום ספק בכלל, זה ברור לחלוטין.

<מנחם ולדמן: כבר שם הם דבקים.

<מנחם ולדמן: לגבי המספרים.

<מנחם ולדמן: אנחנו כבר שנים אומרים שאנחנו מדברים רק על אלה שכבר עזבו את הכפרים שלהם.

<מנחם ולדמן: יש כאלה לפני 18 שנה, יש לפני 5 שנים וכן הלאה, והם באו להמתין לעלייה והם נתקעו, בגלל שכשבדקו אותם מצאו שהם מצד האבא ולא מצד האמא.

<מנחם ולדמן: זו הסיבה.

<מנחם ולדמן: אנחנו לא מדברים על מישהו שלא עזב את ביתו ונשאר בכפר, מעולם לא טיפלנו בהם.

<מנחם ולדמן: אנחנו לא מטפלים בהם.

<מנחם ולדמן: יש קבוצה קטנה כזו, אנחנו מדברים רק על מי ששייך לקהילות.

<מנחם ולדמן: הם חיים כיהודים, יש להם זהות יהודית, יש להם קרובי משפחה מדרגה ראשונה בישראל, הם רשומים ברשימות של משרד הפנים, השמות שלהם ספורים, יש שמות אחד לאחד.

סופה לנדבר: אז איפה נמצאת הרשימה הזאת?

<מנחם ולדמן: אצל שר הפנים, הוגשה רשימה מעודכנת.

סופה לנדבר: הרי כאשר סגרנו את גונדר ואני הייתי שם ואני נסעתי לנסיעה הזאת, היה יהודה ושם והיו נציגי הסוכנות והיה נתן שרנסקי והיינו שם, ואז הבאתי להחלטת ממשלה ואתה היית שם, נגוסה, בשום פנים ואופן אני לא רוצה לפגוע בך, בגלל שזהות יהודית לפי אבא זה לא קשור רק ליוצאי אתיופיה, זה קשור גם ליוצאי רוסיה ומדינות אירופה ויש עם זה בעיה וכנראה אנחנו כחברי כנסת צריכים לשנות את חוק השבות.

סופה לנדבר: אני פשוט אומרת, כאשר אז ראש הממשלה קיבל את ההחלטה אחרי הנסיעה שלי, אחרי ההמלצה שלי לסגור את גונדר, אני גם התרשמתי קשה מאוד, בגלל שהתנאים שם לא תנאים, אבל הרשימה הייתה סגורה ואז ראש הממשלה אמר 'רשימה של 7,000 איש ואנחנו נעלה אותם' ועשינו את זה.

סופה לנדבר: אז אני שואלת איפה הרשימה הזאת ואיך היא לא מגיעה לכאן לכנסת?

סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו צריכים לבדוק כאן בכנסת ואנחנו צריכים לראות את הרשימה הזאת.

סופה לנדבר: די, מספיק לסבל של אנשים, אבל גם די מספיק לדיבורים.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים כנראה לשנות את ההחלטה.

סופה לנדבר: אנחנו צריכים לשנות את חוק השבות, בגלל שיהודי הוא לא רק לפי אמא, הוא גם לפי האבא.

רויטל סויד: אז אולי ניתן לרב ולדמן לענות.

סופה לנדבר: אבל להביא את הרשימה ולראות אותה.

אברהם נגוסה: זו אותה רשימה.

<מנחם ולדמן: כל הרשימות שהוגשו למשרד הפנים מ-99' כשנעשה מפקד וכן הלאה, ב-2003 וב-2005 וב-2007 וב-2009, 2010 האחרונה, בכל הרשימות האלה אנשים נבדקו, אבל כל מי שלא נמצא שהוא צאצא ליהודי אתיופיה מאמותיו לא עלה.

<מנחם ולדמן: אז אלה נותרו בחוץ.

<מנחם ולדמן: לכן בהחלטת הממשלה האחרונה שהביאה את אלה שהתייחסת אליהם בגונדר נותרו כ-2,500, להערכתי זה המספר פחות או יותר, שהם מצד האבא, לא מצד האמא.

<מנחם ולדמן: וכן לפני כן.

<מנחם ולדמן: כבר 15 שנה אנחנו בודקים מצד האמא ולא מצד האבא.

<מנחם ולדמן: עליהם אנחנו מדברים.

<מנחם ולדמן: חוק השבות לא מבדיל בין אבא לאמא, מביאים נכד ליהודי, בין אם סבו מצד האבא או מצד האמא, אם סבו היה יהודי וכן הלאה, העיקר שיש לו סבא אחד יהודי.

<מנחם ולדמן: לחוק הכניסה אין הגדרות, אלא לפי החלטות הממשלה והחלטת הממשלה אמרה, צאצא ליהודי אתיופיה מאמותיו, שמבחינת ההלכה הוא יהודי.

<מנחם ולדמן: אבל נותרו אלה שהם מצד האבא, עליהם אנחנו מדברים, ולא על חדשים ולא על אחרים.

<מנחם ולדמן: באמת מצד אחד הם נפטרים, יש אלפי קברים באדיס ובגונדר, אלפי קברים בשנות ההמתנה, אבל ברוך ה' גם נולדים, אז יש גם תינוקות שנולדו וכן הלאה.

<מנחם ולדמן: זו הרשימה המעודכנת, עליהם אנחנו מדברים ולא על אף אחד אחר.

<מנחם ולדמן: ההחלטה, כמו שחבר הכנסת כבוד היושב ראש אמר, היא על שולחן הממשלה כנוסח שכבוד הנשיא שמגר הביא אותו ועליהם צריכים להחליט מהר.

<מנחם ולדמן: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה, כבוד הרב ולדמן.

דוד אמסלם: הייתי מבקש מהרב יוסף הדנה עוד כמה מילים ואחרי זה נעבור לחברי הכנסת.

דוד אמסלם: אני מתנצל, רויטל באמת כיבדה אותנו, יש לה היום יום - - -

רויטל סויד: כן, יום מיוחד שאני מארגנת בכל הכנסת למיגור שיח אלים ובריוני ברשת.

רויטל סויד: לצערי הרב, עוד יום קשה אנחנו מתחילים היום עם כל כך הרבה פיגועים וגם הרוגים.

רויטל סויד: אני מצטערת, אני צריכה לעבור, כי אני חייבת לעבור בוועדות השונות ביום המיוחד שארגנתי.

רויטל סויד: תודה רבה ואני מקווה שמהוועדה הזאת תצא החלטה.

דוד אמסלם: תודה רבה לך, רויטל.

דוד אמסלם: רק עוד הערה קטנה, שתשמעי, רויטל, נציגי משרד החוץ היחידים שלא באים.

דוד אמסלם: אז הייתי מבקש לפרוטוקול קודם כל לקבל הסבר למה, להוציא מכתב חריף.

דוד אמסלם: דרך אגב, זה בניגוד לתקנון הכנסת, זה לא מהאו"ם.

דוד אמסלם: אם מזמינים נציג הוא צריך להגיע, זה לא אם בא לו או שהוא לא אוהב את הנושא.

דוד אמסלם: אז הייתי מבקש גם לשבת עם היועץ המשפטי של הוועדה, להוציא מכתב חריף מאוד למנכ"ל משרד החוץ עם העתק לשר החוץ, שזה ראש הממשלה, ולהסביר לו שיש לי גם אמצעים להכריח אותם להגיע לפה, אבל אני לא רוצה להשתמש בזה.

<יוסף הדנה: אדוני היושב ראש, קודם כל אני שמח מאוד שטסתם לאתיופיה וראיתם במו עיניכם מה שקורה שם, הטרגדיה שראיתם שם, איזה תנאים, כל מה שראיתם.

<יוסף הדנה: למעשה גם פה המשפחה הקרועה, גם פה יש להם מצב מאוד מאוד קשה.

<יוסף הדנה: הכסף שהם שולחים, לא בגלל שיש להם, האישה עוזבת את הכול והולכת לעבוד, הבעל הולך לעבוד, מנסים להרוויח כמה שיותר.

<יוסף הדנה: כמה יכולים להרוויח אנשים פשוטים אלה?

<יוסף הדנה: אז מזה.

<יוסף הדנה: לפעמים קורה, אולי זה גם על חשבון הילדים, על חשבון החינוך ועל חשבון הבית.

<יוסף הדנה: אז צד אחד יכול להגיד 'עד מתי?', לפעמים מגיעים גם לפירוק המשפחה.

<יוסף הדנה: זו בעיה, בעיה קשה מאוד, במיוחד כשמקבלים את הידיעה, פלוני נפטר, פלוני נפטר.

<יוסף הדנה: זה נורא לראות את זה.

<יוסף הדנה: עוד דבר, אנשים כשבאים לפה, כולם יודעים שמי שצריך גיור, כולם עושים גיור ואין להם בעיה וכולם מקבלים את זה, מי שצריך.

דוד אמסלם: גיור לחומרה.

<יוסף הדנה: כולם מקבלים את זה.

<יוסף הדנה: הם לא אומרים 'לא, אני מחליט שלא', כן או לא, ישר מגיעים לאולפן לגיור, נכנסים ומסיימים את זה.

<יוסף הדנה: למעשה אני לא רואה איפה הבעיה.

<יוסף הדנה: אפשר לאחד משפחות, זה מצב - - - בהלכה אסור לשחוט את האם והבן, בהמות, ביום אחד, למה?

<יוסף הדנה: אומרים, גם הבהמות, החיות, מרגישות את הצער של הילדים כמו בני אדם, יש להם חוש שיש להם צער גדול כמו בני אדם.

<יוסף הדנה: אני חושב שהמצב הזה מתסכל גם לנוער להתקדם, במקום להתקדם הם צריכים לדאוג להפסיק את הלימודים, להפסיק את הכול.

<יוסף הדנה: גם בצבא.

<יוסף הדנה: מבקשים חופש, כל מיני תירוצים, כדי לעבוד ולשלוח.

<יוסף הדנה: לכן אני חושב שזה מאוד מאוד קשה להשאיר אותם 20 שנה, אולי גם יש כאלה שיותר.

<יוסף הדנה: המצב הזה מאוד מאוד קשה.

<יוסף הדנה: אני שמח שראיתם את זה במו עיניכם, באיזה חדר הם גרים, באיזה תנאים הם גרים.

<יוסף הדנה: אני הייתי שם, ביקרתי, כששאלנו את האישה, 'איפה בעלך?', 'הלך לחפש עבודה בשביל להביא אוכל', אין בבית כלום כלום.

<יוסף הדנה: הלך לחפש עבודת סבלות כדי לקנות משהו להביא לבית.

<יוסף הדנה: אלה התנאים.

<יוסף הדנה: לכן אני מברך באמת על היוזמה שהלכתם וביקרתם.

<יוסף הדנה: אני מקווה בעזרת ה' שבעקבות זאת הדברים יתקדמו, ייצאו לפועל כמו שהיושב ראש אמר בשנת 2016, תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה לכבוד הרב יוסף הדנה, זה הרב הראשי ליהדות אתיופיה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת בני בגין, בבקשה.

זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב ראש.

זאב בנימין בגין: לא ברורות לי העובדות ולא ברורים לי המספרים ומקורם וגם העובדה הקשורה לנסיגה של הארגונים השונים מן המחנה במובן הבא.

זאב בנימין בגין: ב-2011, אני חושב היה הדבר.

אברהם נגוסה: ב-2010.

זאב בנימין בגין: הייתי בין אלה, לא הייתה קבוצה גדולה, יחד עם אורי אריאל ועוד אנשים ספורים שעסקנו בשאלה הזאת ואני חושב שתרמנו להחלטת ראש הממשלה לאחר היסוסים לא מעטים, גם של הפקידות, בקשר להעלאת הרוב הגדול, לא כולם, כך אני זוכר, של תושבי המחנה בגונדר.

זאב בנימין בגין: אני אסביר את מה שאני אומר.

זאב בנימין בגין: אז, המספרים שאני זוכר ואז אכן נאמר, כמו שנאמר עכשיו, הרשימה סגורה.

זאב בנימין בגין: דאגנו לכך שארגונים שונים יכתבו מכתבים שיש בהם משום התחייבות שזו הרשימה, אין בלתה, היא האחרונה, כדי להפיג חששות, שהרשימה תתנפח עם הזמן, כי היה ניסיון כזה כמה שנים קודם והוא עורר, באופן שניתן להבין אותו, חששות בפי אלה שהם הקבועים במערכת והיה להם זיכרון ארגוני.

זאב בנימין בגין: גם ראש הממשלה בנימין נתניהו עסק בכך בזמן ממשלתו הראשונה.

זאב בנימין בגין: אני חושב שהמספרים שאני זוכר הם של אלה שנחשבו אז זכאי עלייה, גם בעקבות קביעות של הרב עמאר, אם אני זוכר נכון, היו כ-6,000, זו הייתה בערך ההערכה.

זאב בנימין בגין: הרב ולדמן אומר שלא?

זאב בנימין בגין: תקן אותי.

<מנחם ולדמן: הרשימה של 14 בנובמבר 2010, 7,700 היו ברשימה.

זאב בנימין בגין: לא, אלה כלל התושבים במחנה, אני חושב.

זאב בנימין בגין: אבל אני מוכן לקבל כל תיקון.

<מנחם ולדמן: הייתה רשימה של אלה של קהילת גונדר, 7,700, אבל זו הרשימה של אלה שלא נבדקו קודם.

<מנחם ולדמן: היו כאלה שכבר נדחו שנה קודם וחמש שנים קודם וכדומה ולא נכנסו לרשימה החדשה, היו רק אלה שמעולם לא נבדקו - - -

אברהם נגוסה: למרות שידעו על הרשימה, למרות שהיו פניות לכלול אותם כי הם נדחו מהחלטת הממשלה של 2003, באדיס וגם בגונדר.

אברהם נגוסה: ההחלטה של 2010 התמקדה ברשימה שרק בגונדר, היא לא כללה את אדיס אבבה, כי הם נדחו ב-2003.

אברהם נגוסה: זה העניין.

דוד אמסלם: זאת השיטה לבלבל את האנשים ברשימה.

זאב בנימין בגין: כל תיקון, זיכרוני לא תמיד עומד לי, אלא מאי?

זאב בנימין בגין: הייתה החלטה.

זאב בנימין בגין: ההחלטה הייתה, שוב, יתקנו אותי בעלי הזיכרון הארגוני, להביא כל חודש 400 ואחר כך היא תוקנה, תוקנה לרעה, או הייתה בעיה תקציבית, לא זוכר מה היה, אמרו 200 בחודש.

סופה לנדבר: לא תקציבית - - -

זאב בנימין בגין: 400 בחודש זה כמעט חיסול הבעיה במשך שנה.

זאב בנימין בגין: זה 5,000 בשנה.

אברהם נגוסה: אבל מי שבצד אמא שלו יהודי, זרע ישראל מצד אמהותיהם, זה הקריטריון.

אברהם נגוסה: עכשיו הבעיה זה לא המספר, זה לא הרשימה, הבעיה זה הקריטריון.

זאב בנימין בגין: אם ככה זו רשימה אחרת, חברים.

זאב בנימין בגין: זה היה אמור להיפתר בשנתיים גם בקצב הנמוך שהוכתב על ידי שיקולים תקציביים או שיקולי היערכות אחרים, ואז ההחלטה ההיא, שדובר על הסגירה של גונדר, הייתה כרוכה, על פי הבנתי, ביציאת האנשים ממנו.

זאב בנימין בגין: אין היגיון בהוצאת הארגונים, לא נאקוג' של יוסף ולא הסוכנות, אלא עם בואם של אנשים ארצה ופינוי המחנה.

זאב בנימין בגין: אתם מתארים מציאות, אני הייתי מחוץ למערכת שנים אחדות, אני באמת מופתע, אני כמובן מצטער על המצב, בייחוד על כך ששללו מן האנשים האומללים שם מינימום של עזרה יומיומית.

זאב בנימין בגין: זה בוודאי בניגוד, עוד פעם אני אהיה זהיר, למה שאני הבנתי מההחלטה של אותם ימים.

זאב בנימין בגין: זה לגבי העבר.

זאב בנימין בגין: לגבי ההווה והעתיד.

זאב בנימין בגין: אם הולכים להחלטת ממשלה, אז היא צריכה להיות כוללת, היא צריכה לכלול לא רק את הבאת האנשים אלא גם את קליטתם.

זאב בנימין בגין: כל זה קשור בהחלטה שאושרה בוועדת השרים, מתי זה היה?

זאב בנימין בגין: בשבוע שעבר?

אברהם נגוסה: כן.

זאב בנימין בגין: בשבוע שעבר, כי אנחנו לא רוצים לחזור לאותן דרכי קליטה שעל פי החלטות ועדת השרים לא היו דרכי קליטה נאותות מבחינת הקבוצה הזאת ולא דרך משרד הקליטה.

זאב בנימין בגין: ודאי שסופה צודקת בעניין הזה, כל זה צריך להיות חלק מן ההחלטה.

זאב בנימין בגין: אי אפשר להביא אנשים ובמצוקת הדיור הקיימת צריך להראות מאיזה גורן ומאיזה יקב יובאו קרוונים, קרווילות, אוהלים, משהו, כדי שאנשים לא יבואו מבקתות הבוץ אל החוץ.

זאב בנימין בגין: אני לא מדבר עכשיו על כסף, כסף לא פותר הכול מבחינת לוח הזמנים, אבל צריך כך לכוון שאדם יבוא מהתנאים האלה ותהיה קליטה מינימלית.

זאב בנימין בגין: אני אומר את זה גם לגבי הריכוז של הבאים, כי יבואו.

זאב בנימין בגין: אם אני מבין נכון את ההחלטות, אנחנו לא הולכים שוב לריכוז וצריך לדאוג ולשאול באיזה מקומות, עוד פעם מרכזי קליטה שגם משם הם ייצאו בקרוב, זה גם לא טוב.

זאב בנימין בגין: אני כמובן מסכים עם המסקנה, זה נשמע אבסורד שאין הדעת סובלתו, משפחה בארץ חלקה ומשפחה שם, בין אם משרתים בצבא ובין אם אינם משרתים בצבא.

זאב בנימין בגין: כמובן השירות בצבא מעצים את הפער, אבל יש כאלה שלא משרתים ולא ישרתו בצבא מסיבות שונות.

זאב בנימין בגין: כל זה הוא פער שיש בו על פי הבנתי איזה מעגל קסמים תקנוני, חוקי, שרק הממשלה תוכל לפתור אותו באבחה אחת, לפתור את הכול בבת אחת, את השאלה החוקית, את שאלת התקנות.

זאב בנימין בגין: לדידי אין נפקא מינה אם יבואו ארצה על פי חוק הכניסה לישראל או על פי חוק השבות, או אלה כך ואלה כך, אני לא משוכנע שהכול יוכל להיגמר ב-2016, אבל אם ייגמר ב-2017 דיינו, ובלבד שתיראה תזוזה בכיוון הזה.

זאב בנימין בגין: תודה רבה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת בני בגין.

דוד אמסלם: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: קודם כל אני רוצה לציין שגם חבר הכנסת מאיר כהן וגם חברת הכנסת סופה לנדבר הם לא חברים בוועדה, אבל הם הרגישו צורך לבוא ולדבר.

אברהם נגוסה: לא, חברת הכנסת סופה לנדבר היא - - -

דוד אמסלם: סליחה, התכוונת ועדת הפנים.

דוד אמסלם: אבל חבר הכנסת מאיר כהן כבר אומר לי הרבה זמן, 'דודי, כשאתה עושה את הוועדה תגיד לי', זה חשוב לו מאוד.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.

מאיר כהן: ברשותכם אני רוצה להגיד כמה מילים בקיצור, לא נחזור על ההתרגשות, אבל יש התרגשות אחת שאני חייב להגיד שנגרמת לי כאן וזאת הנחישות, דודי.

מאיר כהן: אין לי שום ספק שאילו בוועדות הפנים ובוועדות הקליטה הקודמות הייתה כזאת נחישות הדברים היו מתקדמים.

מאיר כהן: ברשותך, אני רוצה לפתוח סוגריים, אני לעולם לא מאשים את הפקידים.

מאיר כהן: הייתי ראש עיר, הייתי שר, הייתי מורה, אני לא מאשים את הפקידים, הפקידים עושים את מה שאומרים להם.

מאיר כהן: בכל מקרה, צריכה להיאמר אמירה ברורה מאוד של ראש הממשלה בקולו בממשלה.

מאיר כהן: הסיפור הזה של יהדות אתיופיה הוא סיפור של רעות רוח.

מאיר כהן: זה הסיפור.

מאיר כהן: אחרי 2010 כשהתקבלה ההחלטה להעלות, היושב ראש אמסלם, אתה יודע למה לא העלו?

מאיר כהן: כי לא היה מקום לקלוט אותם.

מאיר כהן: עליתי ב-1962 בן 7 ממרוקו, עליתי באוניות, זאת הייתה עלייה - - - רק בשבוע שעבר הייתי בקונדרנס, הלכתי לבדוק איפה קלטו אותנו בצרפת, בטח ההורים שלך או סבא וסבתא שלך.

דוד אמסלם: ההורים שלי.

מאיר כהן: כשהחליטו להעלות יהודים מצאו מקום.

מאיר כהן: אין דבר כזה.

מאיר כהן: לא היה.

מאיר כהן: כשאתה מסתכל על העליות, ב-1962, מ-59' עד 62' הייתה צעקה גדולה בארץ של בני ישראל, אחינו העולים מהודו, הטילו ספק ביהדותם, מי שמכיר את הסיפור, אבל כשהייתה נחישות ואמרו להעלות אותם, להעלות אותם.

מאיר כהן: בל נשכח שהיו שנים, בתחילת שנות ה-80 שהייתה נחישות בלתי רגילה, בסך הכול הכללי לא נעשה עוול למדינה ונגיד שהיא לא עשתה דבר וחצי דבר עם יהדות אתיופיה.

מאיר כהן: היא עשתה יותר מאשר דבר וחצי דבר, אבל אתה יודע, כמו שאמרת, דודי, נשאר הדבר הזה.

מאיר כהן: טוב לי עוללות אפרים מבציר אביעזר, זה בדיוק הסיפור, זה בדיוק הסיפור.

מאיר כהן: לא משנה כל התמונה הגדולה, אתה צריך לדאוג שיסיימו את הדבר הזה.

מאיר כהן: אפשר לעשות את זה.

מאיר כהן: דודי, אני העליתי את זה במליאה וקיבלתי תשובות מאוד לא ברורות משר הקליטה, קיבלתי תשובות כל כך מתחמקות.

מאיר כהן: לא צריך להתנצל ואת לא צריכה לכעוס, אני הייתי מנהל בית ספר 20 שנה וקיבלתי תלמידים יוצאי רוסיה שהיה לא רק ספק ביהדותם, שהגיעו עם צלבים על צווארם ועשינו הכול בכדי לקלוט אותם ופתחתי אולפן לגיור אצלי בבית הספר.

מאיר כהן: כך, כשרוצים זה קורה.

מאיר כהן: הרצון הזה מתחיל ממה שאתה עושה, דודי, וממה שאתה עושה, נגוסה.

מאיר כהן: אני מוריד בפניכם את הכובע, זה לא ברור מאליו שביום שהטרור מכה בכולנו יש שני יושבי ראש שבאים לכאן, עושים פוס, לוקחים נשימה ודוחפים את זה.

מאיר כהן: זה שאתה מגדיר את זה בזמנים, דודי, כך צריך לעשות.

מאיר כהן: אני מודה לך מאוד.

מאיר כהן: לא צריך למשוך את זה ל-2017 ולא ל-2018.

מאיר כהן: אי אפשר שהחבר'ה האלה שרצים ונלחמים בני המשפחה שלהם לא יהיו כאן.

מאיר כהן: אין ספק ביהדותם, תמיד אפשר למצוא את היציאה מהסבך.

מאיר כהן: ותקציב.

מאיר כהן: אני דיברתי עם פילנתרופים.

מאיר כהן: כבוד הרב, אתה יודע את זה, בארצות הברית יש פילנתרופיה יהודית שמוכנה עכשיו, ודודי, אם אתה תרצה, תיסע לשם ותפגוש אותם, לתת את הכסף ולהבטיח את שהותם בארץ בשנים הקרובות.

מאיר כהן: הם מוכנים לתת את הכסף הזה, כלומר זה לא חייב לצאת מתקציב המדינה, אם אין.

מאיר כהן: למרות שדודי באמת גילה את הדבר הזה ואמר שיש.

סופה לנדבר: אין בעיה בכסף.

מאיר כהן: זה מה שאני אומר.

מאיר כהן: על אחת כמה וכמה, אם מישהו אומר שיש בעיה של כסף, יהדות ארצות הברית רואה - - - אגב, חלק מהיהודים שם, בעיניהם, הם אומרים לי, חלק מהאנשים שאני פוגש, המלאכה לא הושלמה וצריך לעשות הכול בכדי להביא אותם.

מאיר כהן: אני כאזרח במדינה הזאת מודה לכם על העבודה המצוינת שאתם עושים, דודי ונגוסה, יישר כוח.

דוד אמסלם: תודה רבה לך, מאיר, על הדברים.

מאיר כהן: ואני מצטער, אני הולך לעוד ועדה.

סופה לנדבר: גם אני אצטרך לצאת לוועדה אחרת.

דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת לנדבר.

סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, יושב ראש ועדת הפנים, ועדת עלייה וקליטה.

סופה לנדבר: אני לא כועסת, אני פשוט לא אוהבת כאשר מנסים להשוות עלייה אחת מול עלייה אחרת.

סופה לנדבר: אנחנו כולנו מדינת עולים, לא משנה מאיזה מקום מגיע הבן אדם.

סופה לנדבר: אותי קשה להאשים בלא נאמנות ליוצאי אתיופיה ואתה בדיוק יודע, אני גם הייתי בגונדר, אני הייתי השרה הראשונה, שרת העלייה והקליטה, יחד עם הסוכנות ועם הנציגות של משרד הפנים ופה אני רוצה להגיד, לפני שאני אמשיך, מילה טובה על כל הפקידים, פקידים גדולים וקטנים, ואני חושבת שאין פקידים קטנים, בגלל שלאנשים האלה שעוסקים בעידוד עלייה ובעלייה יש אחריות, יש רצון, יש עבודה, אחריהם עומדת עבודה קשה ביותר ואני ממליצה שתשמעו את יהודה שרף ונציגי משרד העלייה והקליטה.

סופה לנדבר: אני חושבת שמגיע למשרד הפנים מילה טובה, בגלל שהם עושים עבודה מצוינת ובתנאים לעיתים לא פשוטים.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לחזור, אתה אמרת את זה, אדוני היושב ראש, אתה פעם ראשונה באתיופיה ואני חושבת שהמראות האלה ילוו אותך כמו שהם מלווים אותי, בגלל שזה דבר קשה ביותר כאשר אתה רואה ילד בן 5 שעל הכתפיים שלו יושב תינוק ואתה נכנס יחד עם האמא לבית מתחת לאדמה, אם זה נקרא בית, והחדר בלי ריצוף, בלי שום דבר, עם מיטה קטנה ביותר והיא אומרת 'יש לי בית ויש לי מיטה ויש לי מה לתת לאכול לילדים', וכאשר אנשי הג'וינט ונאקוג' נכנסים לבית הספר ונותנים לילדים לאכול בסיר ברזל כזה, שאני לא רוצה שוב להשוות, אבל לפרות נותנים אוכל כזה, ואתה אומר 'זה אוכל?' והם אומרים 'זה אוכל לילדים'.

סופה לנדבר: אז כמובן שכאשר חזרתי מיד רצתי לראש הממשלה עם המלצה ובני בגין זוכר איך קיבלנו החלטה ובעצם הייתה שם בעיה עם חוק הכניסה והייתה בעיה עם השלטונות באתיופיה, בגלל שהם אמרו ש'אנחנו לא רוצים לתת אישור לקליטה קבוצתית, אנחנו רוצים כמו בכל מדינה, אישור לבודדים', ואז הייתה בעיה.

סופה לנדבר: אני לא רוצה לחזור לסיפורי הם קשים, דודי, אני פשוט אומרת שאם רוצים אין זו אגדה.

סופה לנדבר: אם רוצים אנחנו לא צריכים לחזור לישיבות ועוד ישיבות, אנחנו תומכים בהחלטה שלכם ללכת לראש הממשלה, שממשלת ישראל דחוף תקבל החלטה ואין בעיה עם כסף, לא בסוכנות ולא במשרד העלייה והקליטה ולא במדינת ישראל.

סופה לנדבר: כסף הוא לא בעיה, מקום זה גם לא בעיה.

סופה לנדבר: אם ממשלת ישראל תקבל את ההחלטה הזאת, לגמור את הסיפור, ודי מספיק, כמה אפשר לדבר?

סופה לנדבר: אם היא תקבל החלטה, אני חושבת שכל הוועדה הזאת וכל הפקידים יתמכו בדבר.

סופה לנדבר: פקידים לא מחליטים, מי שמחליט זה ראש הממשלה וממשלת ישראל והפקידים מבצעים את הדבר.

סופה לנדבר: אני בטוחה שהם יבצעו את זה בצורה היפה ביותר.

סופה לנדבר: פה אני רוצה להגיד שיש עוד מדינות בעולם שיהודים שם בזהות יהודית מצד אבא ואנחנו כנראה צריכים להרחיב את הפעילות.

סופה לנדבר: אני ממליצה שגם תקבלו עליכם רצון להעלות לכאן סובוטניקים ויש בעיה עם היהודים באוקראינה שלא כולם יכולים לפי חוק השבות להגיע לכאן, אבל באוקראינה, אנחנו יודעים, יש מלחמה ולפעמים מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה הומניטארית בגלל שבני אדם הם קודם כל בני אדם ואני בעד שאתם תלכו לראש הממשלה, אנחנו נתמוך, כנסת ישראל תתמוך בזה ושממשלת ישראל תקבל החלטה והפקידים הטובים ביותר יקבלו את זה ברוח טובה ויעשו הכול כדי שהקליטה שלהם תהיה יותר מוצלחת.

זאב בנימין בגין: אני מתייחס לידיעה ששמעתי כאן לראשונה, שאין שירותים מינימליים, שירותי בריאות במחנה.

סופה לנדבר: אין מחנה, המחנה נסגר כבר.

זאב בנימין בגין: לא, הקבוצה.

אברהם נגוסה: זה נמצא, מערכת הסיוע נסגרה.

זאב בנימין בגין: לא חשוב איפה, הבנתי שאין שירותי בריאות.

אברהם נגוסה: נכון, בריאות, חינוך, רווחה, אין.

אברהם נגוסה: סגור.

זאב בנימין בגין: אני מדבר עכשיו על הבריאות.

זאב בנימין בגין: אני שואל, האם חלק מההחלטה אפשר בכל זאת לדאוג לכך שיהיה צוות, שניים, מישראל.

זאב בנימין בגין: אם יצאו לנפאל, אז - - -

דוד אמסלם: אנחנו כרגע עסוקים עם הפצועים הסורים וקשה לנו - - -

זאב בנימין בגין: צוות, בתחילה צוות חירום, צוות החירום הקיים ואחר כך הוא יוחלף על ידי צוות במשך חודשים, יתחלפו, יבואו פעם בשבועיים למשך שבועיים, אבל לפחות את הבעיה הזאת, אני חושב שאפשר לפתור במדינתנו.

<מנחם ולדמן: סיוע רפואי כל השנים, משנת 90' עד אוגוסט 2013 היה בעיקרון על ארגון הג'וינט והג'וינט אמר, שאם ממשלת ישראל תבקש ממנו אני מניח שהוא יעשה.

אברהם נגוסה: הוא מוכן לחזור.

זאב בנימין בגין: אז אפשר כך.

זאב בנימין בגין: זו בעיה שצריכים להעלות אותה בפגישת

זאב בנימין בגין: כם בעניין ההחלטה.

זאב בנימין בגין: היא דחופה, על פי הבנתי, ממה שאני שומע.

אברהם נגוסה: אם לא תהיה החלטת ממשלה מי יבקש מהארגונים האלה?

זאב בנימין בגין: לא, צריכה להיות החלטה לבקש.

זאב בנימין בגין: אבל זה לא לדחייה, זה לביצוע מיידי.

דוד אמסלם: במסגרת של הפגישה מחר אנחנו נעלה את זה מול - - - אבל, בני, אני אסביר, מדובר על בעיה קטנה.

דוד אמסלם: אם היה מדובר על 2 מיליון איש שם, אתה צודק, זו החלטה שבאבחת מגע אנחנו מביאים אותם לפה, בשנייה.

דוד אמסלם: זה ארבעה מטוסים, שתי נגלות והם פה.

דוד אמסלם: אז אני לא רוצה לדבר בכלל על נושאי ביניים, לא צריך להיות נושאי ביניים.

דוד אמסלם: אבל אני אעלה את זה גם.

זאב בנימין בגין: אמרת 2016, זה שנה שלמה.

דוד אמסלם: אפרופו לגבי 'אין מחנה', כשהילדים שלי היו קטנים הם היו משחקים בחדר, מפזרים את כל החדר, הולכים לישון ובבוקר הם היו קמים ואני ואשתי ז"ל היינו מסדרים את החדר.

דוד אמסלם: איזה יום אחד בא לי רעיון, אמרתי לה, 'תקשיבי, רוזי, נראה לי שהם חושבים שעצם השינה מסדירה את החדר', עצם העניין שהם ישנים החדר מסתדר, הם קמים בבוקר, הם לא רואים שאני מסדר.

דוד אמסלם: עצם העניין שמישהו ירד במטוס והחליט שאין מחנה הוא חושב שאין מחנה, כאילו אנשים נעלמו, אין מחנה.

דוד אמסלם: אבל יש אנשים, יש פחים, יש הכול.

דוד אמסלם: אבל אין מחנה.

דוד אמסלם: הייתי מבקש לתת את זכות הדיבור למר גביהו מהרטו.

דוד אמסלם: ספר לנו את המקרה שלך.

<גביהו מהרטו: קודם כל תודה לראש ועדת העלייה, תודה לכם, באמת התרגשתי מאוד, שמחתי מאוד שאני שומע את הדיבור היפה על יהודי אתיופיה בגונדר ואדיס אבבה.

<גביהו מהרטו: אני עליתי בכנפי יונה בשנת 2013, הייתי בגונדר שבע שנים, חיכיתי לעלות לישראל.

<גביהו מהרטו: באמת זה אנשים, אלפי אנשים נשארו שם בלי תקווה, בלי עזרה, אין ספק בדבר על האנשים שנשארו בגונדר ואדיס אבבה.

<גביהו מהרטו: בשבוע הזה, כשאני שמעתי את כל האנשים מתרגשים שאתם מבקרים אותם, הם שמחים מאוד, אין לי מילה לדבר על זה, כל האנשים מתקשרים אליי, גם אני מתקשר לקהילה שלנו שם, קצת מתרגשים, אבל עדיין לא קיבלו את הטיפול, הם במצב קשה.

<גביהו מהרטו: אני אזכיר שאנשים בגונדר יש אלפי אנשים שמתו בדרך, ילדים, מבוגרים, צעירים, אין להם עזרה, אין להם אוכל, אין להם תקווה, מתי זה ייגמר, מתי יעצרו את הבעיה שלנו?

<גביהו מהרטו: אתם תסתכלו עליהם ותפתחו את העיניים שלכם.

<גביהו מהרטו: בבקשה, מספיק, הם בוכים, הם מתו בדרך, כמו שהאנשים עלו בסודן ובמדבר.

<גביהו מהרטו: אני יכול לדבר באמהרית ומישהו יכול לתרגם?

דוד אמסלם: אנחנו מבינים אותך מצוין, אבל אם אתה מרגיש לדבר עם מספיק ביטחון אז אתה יכול לדבר באמהרית.

<גביהו מהרטו: (מדבר באמהרית).

דוד אמסלם: דרך אגב 'ישראל לאגר' זה ארץ ישראל, זה מה שלמדתי.

אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מאמהרית): מה שהוא אומר, כמו שכולנו יודעים יש אלפים בגונדר שמחכים, הוא גם היה בגונדר, והם מחכים בתנאים מאוד קשים.

אברהם נגוסה: לפני שנתיים וחצי-שלוש שנים הייתה מערכת סיוע לקהילה, לפני כן ארגון נאקוג' היה תומך בקהילה והג'וינט וטיפול רפואי ואחר כך גם הסוכנות טיפלה, אבל מלפני שנתיים, שנתיים וחצי, כל הארגונים יצאו משם, הקהילה נשארה ללא שום סיוע.

אברהם נגוסה: פעם ראשונה שנציגות של מדינת ישראל, של חברי הכנסת, בשבוע שעבר, שהגעתם וראיתם אותם, ההתרגשות, הן שם באתיופיה, בקרב הקהילה, והן פה בישראל, בקרב המשפחות, ההתרגשות היא רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודאגים כל הזמן לגורל של המשפחות שלנו.

אברהם נגוסה: לכן אני מבקש לקבל החלטה בדחיפות ולהציל אותם, להעלות אותם למדינת ישראל.

<גביהו מהרטו: עוד משהו.

<גביהו מהרטו: (מדבר באמהרית).

<גביהו מהרטו: כבוד הרב, כבוד ראש ועדת העלייה אברהם נגוסה (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מאמהרית): האחים שלנו עזבו את הכפרים, באו והם נמצאים בגונדר במצב של פליטים, במצב קשה, על מנת לעלות לישראל.

אברהם נגוסה: על מנת לעלות לישראל כמו הוריהם, כמו אחיהם והילדים שלהם שנמצאים פה בישראל.

אברהם נגוסה: הם, כמו שאמרתי, נמצאים במצב קשה והדרך הנכונה ביותר זה צריך לקבל החלטה מהירה ולהעלות אותם, כי הם גם סובלים שם וגם אנחנו, המשפחות, סובלים פה.

אברהם נגוסה: מעבר לגעגועים גם צריכים לשלוח כסף ואז המצב למשפחות גם קשה מאוד.

אברהם נגוסה: לכן כמו שאין בעיה להעלות יהודים מרוסיה, מתימן, מארצות אחרות, כך גם תעלו את אחינו.

אברהם נגוסה: איך אפשר להמשיך כשחלק מהמשפחה פה וחלק מהמשפחה שם?

אברהם נגוסה: הרב ולדמן,שטיפל הרבה שנים בנושא, מכיר את העניין, אברהם יודע את העניין.

אברהם נגוסה: תעזרו לנו, תקבלו החלטה מהירה ולא כל הזמן לדחות את הנושא.

אברהם נגוסה: ואני מאוד שמח שנתתם לי את האפשרות להביע את בקשתי פה בפני הכנסת.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

דוד אמסלם: תודה רבה לך.

<מנחם ולדמן: גביהו היה חזן בגונדר שנים וגם מורה ליהדות בקהילה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לתת את זכות הדיבור כמה דקות לדוד, שגם הוא היה איתנו במסע, שיספר לנו ככה את הרושם שלו מהעניין.

דוד ביטן: קודם כל תודה רבה, אני מתנצל על האיחור, הייתי בוועדה אחרת.

דוד ביטן: אז אני קודם כל מרוצה מאוד שהייתי באתיופיה, אמנם זה היה מילואים, היו לי רק מנות קרב, היה קשה לאכול, אבל הביקור היה חשוב.

דוד ביטן: אני בא לאכול סלט, אז נגוסה אומר לי 'רק אם זה מבושל', טוב.

דוד ביטן: אני בא לאכול פירות, הוא אומר לי 'לא, זה לא', אז אמרתי לו, 'אז מה אני אוכל?' אבל בסדר, הסתדרנו.

דוד ביטן: אני רוצה לומר שזה עוול שלא מעלים אותם לארץ, באמת שלא ידעתי שהמצב הוא כזה עד שלא הייתי שם ולא שאלנו ותחקרנו ודיברנו.

דוד ביטן: לרוב האנשים שם יש קרובי משפחה בישראל.

דוד ביטן: ישבנו עם אדם שכל משפחתו בארץ כיוון שהחלטת הממשלה הייתה שזה יילך מהצד של האמא, האבא היה מהצד של האמא, העלו את אשתו, העלו את ילדיו עד גיל 18, שני ילדים היו מעל גיל 18, הם נשארו שם, כל המשפחה פה, 15 שנה הם ממתינים לעלייה.

דוד ביטן: זה המצב בערך עם רוב המשפחות.

דוד ביטן: אבל הדבר החשוב יותר, הם פשוט פליטים.

דוד ביטן: פליטים בתוך אתיופיה, זה המצב שלהם.

דוד ביטן: הם חיים בעוני מחפיר, עזבו את הכפרים, הם לא יכולים לחזור לכפרים.

דוד ביטן: באתיופיה אתה מקבל תעודת תושב בכל אזור שאתה נמצא, אין להם תעודת תושב, לא של אדיס אבבה, לא של גונדר, הם בעצם לא יכולים להיות כאזרחים רגילים.

דוד ביטן: הם חיים בעוני שאני לא ראיתי עוני כזה, אין דבר כזה.

דוד ביטן: 9 נפשות בתוך חדר של חמר, של 12 מטר, בלי שירותים, בלי כלום.

דוד ביטן: אני חושב שאנחנו צריכים להעלות אותם לא רק בגלל שהם כבר חיים כיהודים ומתנהגים כיהודים כבר שנים רבות ושיש להם קשרי משפחה בארץ, אבל העוני שהם חיים בו.

דוד ביטן: צריכים להוציא אותם מהעניין הזה.

דוד ביטן: זה מחפיר שמדינת ישראל מאפשרת לדבר הזה לקרות.

דוד ביטן: והדבר היותר חמור, בגלל מדיניות הממשלה הסוכנות לא שם, אין להם עזרה, אין להם טיפולים רפואיים, אין להם שום דבר.

דוד ביטן: שגרירות ישראל, הם לא מעניינים אותה.

דוד ביטן: יש שם שגרירה שנולדה באתיופיה, שכביכול גאוות הקהילה ששגרירה הגיעה לאתיופיה, שהיא עולה מאתיופיה, ובעצם היא אפילו לא הגיעה, מעולם.

דוד ביטן: שנתיים וחצי היא שם, מעולם היא לא הייתה באדיס אבבה, במקום של אלה שרוצים לעלות.

דוד ביטן: זה משהו מחפיר, התנהגות מחפירה של משרד החוץ ובמיוחד של מישהי שנולדה וגדלה באתיופיה ושהיא גאוות הקהילה.

דוד ביטן: לכן אני אומר שאנחנו צריכים כחברי כנסת, עם כל הכבוד לממשלה, לעשות את הכול שהנושא הזה ישתנה, שתהיה החלטת ממשלה שמעלה אותם ואז גם הסוכנות תיכנס וגם כל מי שצריך להיכנס וייתנו להם שירותים עד לעלייה.

דוד ביטן: אנחנו צריכים כחברי כנסת, אם הממשלה לא עושה את העבודה, לעשות את העבודה.

דוד ביטן: יש דיוני תקציב, יש דברים מהסוג הזה, אנחנו יכולים ללחוץ ולסיים את העניין הזה.

דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.

דוד אמסלם: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.

עמר בר-לב: תודה רבה ליושבי הראש.

עמר בר-לב: בסוף המושב הקודם הייתה לי פגישה עם עוד כמה חברי כנסת עם חיילים ישראליים יוצאי העדה האתיופית, קבוצה גדולה של חיילים שסיפרו כל אחד את הסיפור שלו בהקשר הזה.

דוד אמסלם: אני חייב לעצור אותך שנייה, רויטל הייתה במפגש.

דוד אמסלם: זה מדהים, כשהיינו באדיס אבבה היא פגשה סבתא של החיילת.

דוד אמסלם: אתה לא תאמין מה היה שם, היא צילמה, יש לה את הצילום.

דוד אמסלם: היא פגשה את הסבתא של אותה חיילת שהיא פגשה פה בארץ.

עמר בר-לב: כן, אז היינו רויטל ואני במפגש הזה והמשותף בין הסיפורים ששמעתי, הייתי קורא לזה בירוקרטיה.

עמר בר-לב: כל מיני טענות בירוקרטיות שאחות אחת במשפחה הייתה בת 18 וחודש ולכן היא לא עלתה ואמרו לה 'עוד שבועיים נבוא לקחת אותך'.

עמר בר-לב: או מישהו אחר שההורים נפרדו והיה איזה סיפור אחר במשפחה.

עמר בר-לב: זה כמובן לא קשור רק למי שהיום חייל, אני חושב שמשפחות שנקרעו, אני מניח שיש לא רק משפחות שנקרעו, יש משפחות שלמות שנמצאות שם, אבל בוודאי משפחות שנקרעו, חלקן בתואנות של 'בשבוע הבא אנחנו נבוא וניקח אתכם' ומאז עברו שנים.

עמר בר-לב: אלה דברים שמדינת ישראל, בלי כל קשר לבירוקרטיה ובלי לבדוק בציציות, היא לא יכולה להרשות לעצמה.

עמר בר-לב: אנחנו מדינת הלאום של העם היהודי וכל מי שחלק מהעם היהודי ומרגיש חלק מהעם היהודי ובוודאי הקרובים שלו כאן במדינת ישראל, בצורה כזו או אחרת, צריכים באמת לדאוג שהם יגיעו הנה במהרה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני אתן לחבר הכנסת דני עטר.

דוד אמסלם: דני עטר היה צריך לנסוע איתנו גם במשלחת, אבל כתוצאה מנושאים אישיים הוא נאלץ בסוף - - - הוא עשה מאמצים גדולים, אבל בסוף לא הסתייע.

דניאל עטר: כן, אני בהחלט מצטער שבסופו של דבר נמנע ממני מלהצטרף אליכם, אבל כיוון ששוחחתי עם כולכם אז אני גם יודע שקיבלנו באמצעות הסיור שלכם חיזוק לתפיסה ולהנחה שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את המציאות הזו שבה אנשים, עם כל התיאורים, אני לא אחזור על התיאורים, כי אין צורך לחזור על התיאורים הלא אנושיים האלה, ואני חושב שמדינת ישראל מספיק חזקה, יש לה יכולות, אני פשוט לא מצליח להבין, כיוון שההסכמה היא מקיר לקיר, יושבים פה אנשים גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה וכולם רוצים לעשות את הדבר הזה, אני לא מצליח להבין מה מונע ממדינת ישראל לקלוט את הכמה אלפים הבודדים האלה.

דניאל עטר: כולנו יודעים את האמת, היו כאן דיונים על איחוד המשפחות, שנעצר בשלב מסוים, ואנחנו יודעים שמ-1967 230,000 פלסטינים קיבלו תעודת זהות כחולה.

דניאל עטר: אתם מקשיבים למספר?

דניאל עטר: 230,000 פלסטינים.

דניאל עטר: כל יום שאנחנו יודעים פה והמדינה בוערת נולדים במחנות הפליטים ילדים עם תעודת זהות כחולה, כל יום, ואנחנו, כמה אלפים בודדים בני עמנו, שקרענו את המשפחות שלהם?

דניאל עטר: אני אומר לכם, אני מכיר את זה טוב, עד לפני מספר חודשים הייתי ראש רשות שבתוך הרשות שלי יש 350 משפחות - - -

<קריאה: שני מרכזי קליטה אצלך ברשות.

דניאל עטר: כן, זה אומר 350 משפחות בכל רגע נתון.

דניאל עטר: ואני יושב איתם שם ואני מצטרף למה שאמר עֹמר, ויושב חייל מולי ששירת בגבעתי ונתן את כל מה שנתן, גמר והמדינה לא מכירה בו כאזרח.

דניאל עטר: משהו פה הזוי לגמרי.

דניאל עטר: אני אומר, זה הזמן.

דניאל עטר: אדוני יושב ראש הוועדה, עם היכולות שלך ועם הגב שלנו, זה הזמן לעשות מעשה.

דניאל עטר: אנחנו נוביל את זה כך שמדינת ישראל תקבל את ההחלטה הנכונה, ואם צריך אז נלך גם עם משאיות להביא אותם.

דניאל עטר: תודה.

דוד אמסלם: תודה רבה, דני.

דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותכם לשמוע את הודיה רוזנבלום ממשרד ראש הממשלה.

דוד אמסלם: מה ההתייחסות שלכם לנושא במשרד ראש הממשלה?

<לירית סרפוס: אנחנו נפעל לפי החלטות ממשלה שיתקבלו בנושא.

דוד ביטן: אתם לא ממליצים לממשלה מה לעשות?

דוד אמסלם: שום דבר?

דוד אמסלם: לא התקבלו בעבר החלטות?

דוד אמסלם: למה הם נכנסים דרך חוק הכניסה ולא דרך חוק השבות?

דוד אמסלם: כלום?

דוד אמסלם: אתם מהאו"ם?

<לירית סרפוס: אנחנו לא מהאו"ם, יש - - -

דוד אמסלם: אז מאיפה אתם?

דוד אמסלם: משרד ראש הממשלה של מדינת ישראל, על ראש ממשלת ישראל אנחנו מדברים פה?

<לירית סרפוס: כל הנחיה שאנחנו נקבל מראש הממשלה אנחנו נבצע.

דוד ביטן: איך משרד החוץ נותן הנחיה לשגרירה לא ל - - -

דוד אמסלם: לא משרד החוץ.

דוד אמסלם: דוד, משרד החוץ לא בא לכאן אפילו.

דוד אמסלם: הזמנו אותם, אבל הם עסוקים.

דוד אמסלם: אני אספר לך, הם סיפרו לי שיש איזה מישהו שהגיע מאיזה שהוא מקום, מאיזה תפוצה, אז הם הלכו לפגוש אותו.

דוד אמסלם: אין להם, הפקידים שם עסוקים, אז הם לא באו לוועדה.

דוד ביטן: בושה וחרפה.

דוד אמסלם: בושה וחרפה, בגלל זה כל ההתנהלות, גם של משרד ראש הממשלה וגם של משרד החוץ.

דוד אמסלם: אני מניח שאם אלה היו הילדים שלכם, אז כולכם הייתם פה כבר מזמן.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את עמוס ארבל, ממינהל האוכלוסין.

דוד אמסלם: בבקשה, עמוס.

<עמוס ארבל: כבוד יושבי הראש, חברי הכנסת, אני מנהל האגף למרשם ומעמד ברשות האוכלוסין.

<עמוס ארבל: אני בתפקידי כשבע שנים ואני מציין זאת כי הייתה לי הזכות להיות שותף בגיבוש החלטת הממשלה הקודמת ב-2010, שהיא האחרונה בהחלטות הממשלה, ועוד יותר מכך, הייתה לי הזכות להיות שותף בהבאתם של כל אלה שענו על כל הקריטריונים על פי החלטת הממשלה.

<עמוס ארבל: צוין כאן המצב הקשה באתיופיה, שבמסגרת תפקידי גם ביקרתי שם, שהוא קשה מן הסתם וניתן להבין גם שהפקידות היא זו שאולי גורמת לכך שהמצב קשה או להפסיק את המצב.

<עמוס ארבל: אני לא נציגם של הפקידוּת אבל אני רוצה להגיד שאני פקיד גאה, גאה מאוד בתפקידי, גאה במקצועי ובכל מה שאני עושה על פי אותה מדיניות שממשלת ישראל מחליטה ועל פי אותם חוקים שכנסת ישראל, שבה אני יושב כרגע, מנחה או מחוקקת ועל פיהם אני פועל.

<עמוס ארבל: אני לא מגבש מדיניות, לא אני ולא אנשיי, ואני מניח שגם חבריי הפקידים האחרים ביתר משרדי הממשלה, שאת מרביתם אני מכיר, לפחות לגבי הסוגיה הזו, פועלים כך.

<עמוס ארבל: אנחנו לא מגבשים מדיניות, אנחנו לא מובילים מדיניות, אנחנו מבצעים אותה.

<עמוס ארבל: כל מילה בחוק וכל מילה בהחלטת הממשלה ובמדיניות שר, מבצעים אותה כהלכה.

<עמוס ארבל: יעיד כאן חבר הכנסת נגוסה על מימוש החלטת הממשלה הקודמת, אין אחד היום באתיופיה, אני מצהיר ואפשר לבדוק אותי, אין אחד היום באתיופיה, ילד, אבא, סבא, שעונה על הקריטריונים של החלטת הממשלה האחרונה - - -

דוד אמסלם: מה הקריטריונים?

<עמוס ארבל: אני יכול לפרט אותם אם תרצה.

דוד אמסלם: תגיד לנו.

דוד אמסלם: דרך אגב, תגיד לנו מה ההבחנה בין הקריטריונים של יהדות אתיופיה לבין יהדות ברית המועצות שהגיעה לישראל.

<עמוס ארבל: על כל שאלה שתשאל אני אוכל לענות לכם בהרחבה.

דוד אמסלם: למה יהדות אתיופיה נכנסים דרך חוק הכניסה?

<עמוס ארבל: יש במדינת ישראל חוק השבות.

<עמוס ארבל: חוק השבות אומר שעד נכד יכול להגיע למדינת ישראל כעולה חדש, עם זכויות עולה ולא משנה מאיזה מקום.

דוד אמסלם: נכד של מה, נכד של מי?

<עמוס ארבל: נכד של אותו יהודי.

דוד אמסלם: מצד האבא, האמא?

דוד ביטן: זה לא משנה.

דוד ביטן: אבל פה זה כן משנה.

דוד ביטן: למה החלטתם החלטה הפוכה?

<עמוס ארבל: יש חוק.

<עמוס ארבל: אני מממש חוק ובחוק השבות - - -

דוד ביטן: לא, אבל אם יש לך בקשה, עזוב את החלטת הממשלה, אתה אחראי על העניין, מוגשת לך בקשה ספציפית לאיחוד משפחות - - -

<עמוס ארבל: אז בואו - - -

דוד ביטן: לא, אני רוצה לדעת, אני רוצה להבין.

<עמוס ארבל: יותר קל לי לענות דבר דבר ואז כולנו גם - - -

דוד ביטן: לא, הבנו שזו החלטת ממשלה.

<עמוס ארבל: לא, אני נשאלתי על חוק השבות כרגע.

דוד אמסלם: לא, דוד, תן לי, קודם כל אני רוצה להבין את ההבחנה.

<עמוס ארבל: בוא נתקדם עם חוק השבות.

<עמוס ארבל: חוק השבות חל על כל מדינות העולם בלי שום הבחנה, אתיופיה, רוסיה - - -

דוד ביטן: חוץ מאתיופיה.

<עמוס ארבל: ממש ממש לא.

דוד ביטן: זה המצב.

דוד ביטן: החליטו רק מהצד של האמא, יהודי מהצד של האמא, זו ההחלטה.

<עמוס ארבל: ממש לא.

<עמוס ארבל: בוא נתקן.

<עמוס ארבל: חוק השבות מדבר עד נכד, דור שלישי, שזכאי לבוא לישראל, מצד האבא, מצד האמא, בן זוג וכן הלאה.

<עמוס ארבל: חוק השבות שהוא לא סודי, מוכר, חוקק.

<עמוס ארבל: הוא נקרא זכאי עלייה, הוא לא צריך טובות שלי, לא צריך טובות של ראש הממשלה, הוא לא צריך טובות של אף אחד.

דוד אמסלם: ושם זה לא חל, אתה אומר?

<עמוס ארבל: זה חל על אתיופיה, כמו גרמניה.

<עמוס ארבל: אני פה מתחייב, אין אחד באתיופיה שהוא זכאי שבות על פי חוק השבות ששוהה באתיופיה ורוצה לעלות לישראל והוא לא יכול לעלות.

<עמוס ארבל: תבדקו אותי ותבדקו את המערכת ש - - -

אברהם נגוסה: כי לא הכנסתם את הקהילה בחוק השבות.

אברהם נגוסה: בכוונה הממשלה הוציאה אותה.

<עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, אין אחד - - -

דוד ביטן: אז אנחנו יודעים שזה לא נכון, מה שאתה אומר.

אברהם נגוסה: כן, מהתחלה - - -

<עמוס ארבל: אז אני אומר לך - - -

אברהם נגוסה: הוציאו אותה, כדי שיהיה להם טיעון.

דוד ביטן: פירשו את חוק השבות בעניין של האתיופים - - -

דוד אמסלם: אני רוצה לשאול, איך זה יכול להיות מצב שעל אותו חוק שאתה מדבר עליו, או חוק הכניסה או חוק השבות, יש ילדים שנמצאים פה ואותו ילד עם אותם הורים נמצא - - -

<עמוס ארבל: דיברתי עד רגע זה רק על חוק השבות.

דוד אמסלם: אז דבר איתנו לגבי חוק הכניסה.

<עמוס ארבל: חוק השבות חל על אתיופיה כמו כל יתר העולם.

<עמוס ארבל: גם אם זה יהיה 100,000 איש נעלה אותם בלי שום בעיה.

<עמוס ארבל: כולם יודעים את זה.

דוד ביטן: אז איך ילדים עד גיל 18 עלו ומעבר ל-18 לא עלו?

דוד ביטן: אותם ילדים.

<עמוס ארבל: אבל שנייה, אבל אני - - -

דוד ביטן: אותה משפחה, שחוק השבות חל עליה.

<עמוס ארבל: לא, גם בן 60 וגם בן 90, חוק השבות חל עליו ובאים מכל העולם.

<עמוס ארבל: אני מתחייב כאן, שמישהו ייתן לי שם אחד שהוא זכאי לחוק השבות והוא לא עלה, מחר בבוקר הוא יהיה פה בארץ.

<עמוס ארבל: זכאי על פי חוק השבות, עד דור שלישי שלו.

<עמוס ארבל: זה נכון לרוסים, זה נכון לסובוטניקים, זה נכון לכל מדינה אחרת בעולם ואין על זה, אף אחד לא יכול לדבר על זה רבע מילה ואף אחד לא עושה טובה בעניין הזה.

<עמוס ארבל: אין מכסות, אין היקפים, הסוכנות יודעת את זה, משרד הקליטה יודע את זה, והם באים ומקבלים את כל מה שעולה חדש אמור לקבל.

<עמוס ארבל: ואנחנו מעלים, גם מאתיופיה, גם בשנה האחרונה.

<עמוס ארבל: אין לי כרגע את המספר, אני יכול להעביר אותו לוועדה, כמה אנשים עלו מאתיופיה על פי חוק השבות.

<עמוס ארבל: פשוט נורא, לא צריך בשביל זה שום החלטה.

דוד אמסלם: ברשותך, קודם כל הייתי מבקש, עמוס, תעביר לנו את הרשימה של יהודי אתיופיה שעלו ב - - -

<עמוס ארבל: כל מי שאינו עונה על חוק השבות, דור רביעי, דור חמישי, דור שישי, דור שביעי וכן הלאה, עד משה רבנו, יכול להיכנס למדינת ישראל רק על פי חוק הכניסה והחלטת ממשלה מחייבת, על מנת שאפשר יהיה להביא אותו.

<עמוס ארבל: זו לא סמכות שר פנים, זו לא סמכות שלי, אף אחד.

<עמוס ארבל: בהתאם לכך ניתנה החלטת הממשלה באוקטובר 2010 שהיא האחרונה וקדמו לה עוד החלטות ממשלה קודמות שאני פחות בקי בהן.

<עמוס ארבל: החלטת הממשלה האחרונה אומרת, יש רשימת פוטנציאל שגובשה ביחד עם כולם, הייתה עבודה של כמעט שנה שלמה בראשות אודי פראוור ממשרד רוה"מ, שכללה 7,846 נפש, ילדים, אבות, זקנים וכן הלאה, ואמרו, גם אם יהיה גידול טבעי שהוא לא בפוטנציאל, נכניס גם אותו ביחד.

<עמוס ארבל: זו רשימת הפוטנציאל, זה הקריטריון הראשון בהחלטת הממשלה.

<עמוס ארבל: הקריטריון השני אמר שהוא זרע ישראל מצד אמותיהם לדורותיהם.

<עמוס ארבל: היה פסק הלכה של הרב עמאר, של הרב עובדיה יוסף ז"ל, מצד אמותיהם.

<עמוס ארבל: לך אחורה עד מרים הנביאה, או מרים אחות משה רבנו.

<עמוס ארבל: עד לשם הגענו.

<עמוס ארבל: כמה אחורה?

<עמוס ארבל: בסיוע זקני העדה, רבנים וכן הלאה.

<עמוס ארבל: זה הקריטריון השני.

<עמוס ארבל: הקריטריון השלישי, שבני משפחתו בישראל כאן מגישים בקשה לגבי העלאתו משם.

<עמוס ארבל: שלושה קריטריונים נורא בסיסיים, החלטת הממשלה מונחת כאן לפניי.

<עמוס ארבל: וכמובן בנוסף צריך לראיין את הבן אדם באתיופיה כדי שהוא יגיד ש'רוצה אני לעלות' - - -

דוד אמסלם: שלא נעלה אותו בכוח.

<עמוס ארבל: נכון, הוא יכול להגיד 'אני כבר לא רוצה, לא רלוונטי לגביי, אני רוצה לנסוע לארצות הברית'.

זאב בנימין בגין: החיתוך של שלוש אמות המידה האלה, כמה?

<עמוס ארבל: עלו בסביבות 80%.

זאב בנימין בגין: לא, המספרים.

זאב בנימין בגין: כמה אנשים ב-2010 עמדו בשלושת הקריטריונים האלה?

<עמוס ארבל: אמרתי, בסביבות 80% מתוך 8,000.

<עמוס ארבל: בערך 6,500 איש שעלו - - -

דוד אמסלם: זאת אומרת אלה שלושה קריטריונים מצטברים או כל אחד מהם?

<עמוס ארבל: מצטברים.

<עמוס ארבל: בדקנו אותם, החבר'ה שלנו היו באתיופיה, יעיד חבר הכנסת נגוסה, היינו בחדר הזה ב-20 ישיבות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להבין לגבי הסיפור מ'אמותיהם', אני רוצה להבין משהו עקרוני שלא מובן לי.

<עמוס ארבל: זה הלכתי.

דוד אמסלם: יהודי על פי חוק השבות עולה לישראל, איך אמרת?

דוד אמסלם: לא צריך טובות של אף אחד.

<עמוס ארבל: לגמרי.

דוד אמסלם: יהודי על פי ההלכה זה בן אדם שאמא שלו יהודייה, אז אם לדורותיהם, אז מה הוא צריך בכלל את הקריטריון הבא?

דוד אמסלם: הרי הוא יהודי.

דוד אמסלם: לפי מה שאתה אומר לי, החלטת הממשלה אמרה 'להביא את כל מי שיהודי על פי אמותיהם'.

דוד אמסלם: על פי אמותיהם, אמרת, עד משה רבנו, זאת אומרת אתה מדבר איתי על להביא יהודים לישראל.

דוד אמסלם: הרי על פי חוק השבות הוא זכאי בגלל שהוא יהודי.

<עמוס ארבל: חוק השבות הוא לא חוק דתי, הוא חוק אזרחי.

דוד אמסלם: חוק השבות אומר שיהודי הוא מי שנולד לאם יהודייה או שהתגייר כהלכה, זה התיקון לחוק.

דוד אמסלם: קודם כל אני מדבר על מי זה יהודי.

דוד אמסלם: יהודי על פי ההלכה זה יהודי שאמא שלו יהודייה, על זה אנחנו לא צריכים החלטת ממשלה, יש החלטה של הקדוש ברוך הוא של מה זה יהודי.

דוד אמסלם: על פי חוק השבות אתם חייבים להעלות כל יהודי.

דוד אמסלם: איך אמרת?

דוד אמסלם: אף אחד לא עושה לו טובה.

דוד אמסלם: אז אם אתה הגדרת או מישהו הגדיר לממשלה את הקריטריון הזה, שהוא קריטריון א' והצמיד לו עוד שני קריטריונים כדי להביא יהודי, אז מה עשינו בזה?

<עמוס ארבל: כן, אבל צריך לזכור שאותן אמהות התנצרו בדרך, הן לא נשארו יהודיות.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפי ההלכה, אני מספר לך, יהודי שהתנצר יהודי הוא, זה לא משנה.

דוד אמסלם: זה אומר שאנחנו מדברים כרגע על יהודי הלכתי.

דוד אמסלם: דרך אגב, הלוואי שכל היהודים שהיו מביאים לארץ היו יהודים הלכתית.

דוד אמסלם: אתם מביאים אנשים שהם לא יהודים הלכתית אז אין בעיה, אבל היהודים הלכתית, אתם לא מביאים אותם.

דוד אמסלם: יש ויכוחים, צריך להביא עוד קריטריונים.

<עמוס ארבל: אנחנו לא מביאים - - -

דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך עוד משהו לגבי הפקידים.

<עמוס ארבל: אנחנו מביאים על פי חוק, מביאים על פי חוק השבות מכל העולם, כולל אתיופיה, וכל קבוצת אוכלוסייה אחרת שאיננה זכאית על פי חוק השבות יכולה להגיע לישראל על פי החלטת ממשלה.

דוד ביטן: אני רוצה לגבי חוק הכניסה לישראל.

דוד ביטן: עזוב רגע את החלטת הממשלה, אם מישהו מגיש לך בקשה, בוא נגיד עולה מרוסיה, מארצות הברית, עזוב את רוסיה - - -

<עמוס ארבל: הוא יכול להגיע על פי חוק הכניסה.

<עמוס ארבל: גם אתיופי יכול להגיע, אין שום בעיה.

דוד ביטן: רגע, הוא מגיש לך בקשה על איחוד משפחות מכוח חוק הכניסה.

<עמוס ארבל: כן, יש גם מאתיופיה.

דוד ביטן: אבל אז זה בשיקול דעתך הבלעדי?

<עמוס ארבל: נכון לגמרי.

דוד ביטן: אז למה לא להפעיל את שיקול הדעת - - -

<עמוס ארבל: אבל הוא לא מקבל זכויות עולה.

דוד ביטן: עזוב זכויות עולה.

דוד ביטן: קודם כל שייכנסו, אחר כך יהיה ויכוח על הכסף.

דוד ביטן: למה אתה לא יכול להפעיל את שיקול הדעת שלך במקרה הספציפי הזה, ללא קשר להחלטת הממשלה, אנשים שם זה כמו פליטים - - -

<עמוס ארבל: אני אענה לך, אדוני.

<עמוס ארבל: יש לא מעט - - -

דוד ביטן: הם חיים בעוני, יש להם משפחות בארץ, למה לא להפעיל את שיקול הדעת שלך?

<עמוס ארבל: יש לא מעט מקרים - - -

דוד ביטן: אתה אומר 'אני פקיד גאה', זה בדיוק המצב שאתה צריך להיות גאה מאוד לעשות את זה.

<עמוס ארבל: יש לא מעט מקרים שאנשים אושרו על פי חוק הכניסה לבוא לישראל, כולל של שר הפנים הקודם, לקבל תושב ארעי אפילו והם לא הסכימו לבוא לכאן היות שאינם מקבלים זכויות עולה.

<עמוס ארבל: הם לא רוצים.

דוד אמסלם: ודאי.

דוד אמסלם: לא הבנת, מה הוא יעשה פה?

דוד אמסלם: תבין טוב - - -

דוד ביטן: אבל למה?

דוד ביטן: קודם כל שייכנסו, אחר כך נסדר את ה - - -

דוד אמסלם: אני אומר, יהודי מאתיופיה, כשאתה מביא אותו לכאן, מה אתה רוצה, לזרוק אותו במדבר?

דוד אמסלם: הוא לא יודע כלום, מה הוא יאכל?

<עמוס ארבל: אני לא רוצה כלום, אני - - -

דוד אמסלם: לא, אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: אתה בא בטענה, הוא לא עולה, ניתן לו רק תעודת זהות.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על זה - - -

דוד ביטן: תן לי רגע.

דוד ביטן: דודי, עזוב רגע זכויות עולה, עזוב רגע.

זאב בנימין בגין: לכן אמרתי שהחלטת הממשלה צריכה לכלול גם את קליטתם.

דוד אמסלם: ודאי, על זה אין ויכוח, איזה שאלה.

זאב בנימין בגין: מאחר שבחוק הכניסה לישראל אין לו סל קליטה אז אין לו סל קליטה.

דוד ביטן: אבל אם יש אנשים שרוצים להיכנס, הם יכולים להיכנס בלי זכויות העולה, אתה כן תחתום עליהם?

<עמוס ארבל: מדינת ישראל לא חסומה לאתיופיה ולגרמניה, יש סיפורים הומניטאריים, יש כאלה ש - - -

דוד ביטן: אז זה הומניטארי, מה יותר הומניטארי מזה?

<עמוס ארבל: אני לא יכול לאשר הומניטארית 8,000 איש.

דוד אמסלם: למה?

דוד ביטן: אבל זה בשיקול דעתך, לא של הממשלה.

דוד אמסלם: הומניטארי זה שאלה של מספר?

דוד ביטן: קודם כל בואו נכניס אותם, אחר כך נדבר על הכסף.

זאב בנימין בגין: אני לא רוצה קודם להכניס אותם, זה בדיוק העניין.

זאב בנימין בגין: צריך לקבל החלטה כוללת אחרת תיתקע - - - תקבל הפגנה בתל אביב.

דוד ביטן: אם יש מישהו, עזוב 8,000 איש, אם יש אחד מהאנשים - - -

<עמוס ארבל: אנחנו לא מדברים על שלושה אנשים.

<עמוס ארבל: שלושה אנשים, היינו יושבים במשרד אחר - - -

דוד ביטן: לא, אם יש לך 100 או 200 איש שרוצים - - -

<עמוס ארבל: גם לא 100-200 איש.

<עמוס ארבל: 100-200 איש זה לא הומניטארי.

דוד ביטן: לא הומניטארי.

דוד ביטן: אתה היית שם בכלל פעם אחת?

<עמוס ארבל: לגמרי הייתי.

דוד ביטן: וזה לא הומניטארי?

דוד ביטן: איך שהם חיים שם, זה לא הומניטארי להביא אותם לארץ?

<עמוס ארבל: על פי החלטות של מדינת - - -

דוד ביטן: הומניטארי, זה נקבע לפי כמות או לפי מצב?

זאב בנימין בגין: תן לו החלטת ממשלה, יבצע.

דוד ביטן: אם יש החלטת ממשלה אני לא צריך אותו.

דוד ביטן: אני מנסה להבין את שיקול הדעת שלו.

דוד אמסלם: דוד, אנחנו צריכים עוד מעט לסיים.

דוד אמסלם: עמוס, בסדר, הבנו.

<עמוס ארבל: אני רוצה להוסיף מילה אחת.

<עמוס ארבל: אני רוצה להגיד שהיו בשבועיים שלושה האחרונים דיונים אצל שר הפנים, פגישות מקצועיות ומספר דיונים והדברים שם נאמרו והמספרים נאמרו ואני רוצה להצהיר כאן ובצורה הכי ברורה, כמו שהצהרתי שאני פקיד גאה, כל החלטת ממשלה שתהיה, על פי קריטריונים מאוד ברורים, עם היקפים, בלי היקפים, עם רשימה, בלי רשימה, אנחנו נבצע אותה במלואה, כלשונה, על הצד הכי מקצועי, בצד הטוב ביותר, כמו שפקידים יודעים לעשות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד ביטן: מה ההמלצה שלך הייתה לממשלה בעניין הזה?

<עמוס ארבל: - - - לממשלה.

דוד ביטן: למה לא?

דוד ביטן: אבל תמליץ, היית שם, ראית אותם.

דוד ביטן: אתה מודע לבעיות, למה אתה לא ממליץ להם כן להעלות?

<עמוס ארבל: הייתי אצל שר הפנים - - -

זאב בנימין בגין: למה אתה מטיל את זה עליו?

דוד ביטן: כי הוא הפקיד הכי גבוה שיש - - -

דוד אמסלם: בני, עוד מעט נדבר לגבי הפקידות, אבל אני רוצה לשמוע, ברשותכם, את הדובר האחרון, את אראגאווי טספה.

דוד אמסלם: בבקשה, חייל היום, שבאמת בא להעביר לנו את ה - - -

זאב בנימין בגין: תיפגש עם שר ה - - -

דוד ביטן: אני יודע, גם אני הולך להיפגש איתו, אבל הם גם יכולים לעזור, מה הבעיה?

דוד אמסלם: דוד, בני.

דוד ביטן: לעזור, לא אל תפריע, אתה היית שם, ראית.

דוד ביטן: אתה יכול ללחוץ גם על השר בעניין הזה.

דוד ביטן: לא יקרה שום דבר אם תעשה את זה.

<עמוס ארבל: השר לא לחיץ.

<אראגאווי טספה: שמי אראגאווי טספה, אני נציג המאבק להעלאת יהודי אתיופיה.

<אראגאווי טספה: זה חבר'ה צעירים, סטודנטים, חיילים וחיילים משוחררים שנאבקים, שבחופש הגדול יחד עם הרב ולדמן ניהלנו, אלה חבר'ה מתנדבים, סוג של קייטנה די גדולה בגונדר ובאדיס.

<אראגאווי טספה: אנחנו יודעים שאין נציג שם, נציג מדינה או מהסוכנות היהודית או משהו כזה שעושה פעילות, אז אנחנו עושים את זה.

<אראגאווי טספה: מה שאני כן רוצה להגיד, כמו שנאמר, יש אפליה חוקתית.

<אראגאווי טספה: בשאר המדינות יש את חוק השבות ועדיין יש את חוק הכניסה, לנו עושים את הסלקציה בעלייה.

<אראגאווי טספה: אני יכול לספר, אני עליתי ב-2004, אנחנו 8 אחים ואחות אחת נשארה בגלל שהיא הייתה מעל 18, בגלל שהיא הייתה בגירה.

<אראגאווי טספה: אמרו שהיא תעלה חודש-חודשיים אחרינו, אחרי שאנחנו נעלה.

<אראגאווי טספה: היא לא עלתה, זה לקח 11 שנים.

<אראגאווי טספה: אחרי שהשתחררתי היה לי זמן להיאבק יחד עם צ'רצ'ו, נאבקנו, זה היה מאבק תקשורתי יותר, כדי להעלות, אני את אחותי והוא את אח שלו, צ'רצ'ו גם קיבל צל"ש אלוף על הפעילות שלו ב'צוק איתן'.

<אראגאווי טספה: שר הפנים יחד עם שר הקליטה אישרו את העלייה שלהם.

<אראגאווי טספה: שר הקליטה אמר שבגלל שהיא קיבלה עלייה הומניטארית מי שיספק את הזכאות שלה בארץ, כמו שיש את סל הקליטה, זה יהיה הסוכנות היהודית, עד שהיא תעשה גיור לחומרה.

<אראגאווי טספה: עד אז הסוכנות היהודית תממן כל דבר, כמו שכל בן אדם עולה לפי חוק הכניסה.

<אראגאווי טספה: יחד עם הכתב של ערוץ 10, אריק וייס, טסנו לאתיופיה וצילמנו סרט למגזין של אושרת קוטלר.

<אראגאווי טספה: אחרי שקיבלנו את האישור אח של צ'רצ'ו נחת איתנו, אחותי הייתה צריכה לעלות לארץ, אבל בגלל שהיא הייתה בחודש תשיעי היא לא עלתה, אמרו שהיא יולדת.

<אראגאווי טספה: - - - שהוא נמצא פה איתי, הוא אמר לי ש-10 ימים אחרי היא יולדת היא תעלה לארץ.

<אראגאווי טספה: היא ילדה בבית חולים, המצב של התינוקת הסתבך, תוך כדי הלידה היה סיבוך בלידה ולתינוקת היה חשש לפגיעה מוחית, היא הייתה מחוברת לאינקובטור ולהנשמה חודש.

<אראגאווי טספה: בית החולים שיש בגונדר הוא לא הבית חולים הכי טוב שיש בעולם, אחותי ישנה חודש עם התינוקת יחד.

<אראגאווי טספה: הוא לא בית החולים הכי טוב, הוא במצב די גרוע, אחותי, לדוגמה, לא יכלה לקום באמצע הלילה, היא נפגעה מהשהות הרבה בבית החולים, מי שקם כשהתינוקת בוכה זה רק בעלה, האמא לא מצליחה לקום, לפני זה היא הייתה קמה.

<אראגאווי טספה: באותו זמן אמרתי שהיא צריכה לבוא, אמרו שהיא תעלה, אבל כדי שהיא תעלה צריך שיהיה רופא מלווה או משהו כזה.

<אראגאווי טספה: הכול הופשר, בסוף אמרו לי, 'שמע, אחותך לא יכולה לעלות לארץ בגלל שהתינוקת חולה וחברת ביטוח פה בארץ לא יכולה לעשות לה ביטוח'.

<אראגאווי טספה: אמרו לי 'אתה צריך לעשות ביטוח כדי שאחותך תעלה'.

<אראגאווי טספה: ניסיתי לעשות, פניתי לחברות ביטוח כדי לעשות לה את זה וכל הזמן הייתי בקשר עם חבר הכנסת נגוסה, הוא ניסה לעזור לי ועוזר לי עדיין, לא הצלחתי לעשות ביטוח.

<אראגאווי טספה: אמרו לי שהיא צריכה שתהיה לה תעודת זהות, קופת חולים, משהו שהיא משלמת, כדי שחברת ביטוח אריאל, פסגות או פניקס או משהו, כדי שיעשו לה.

<אראגאווי טספה: לא הצלחתי לעשות את זה.

<אראגאווי טספה: הסוכנות היהודית אומרים שהם מנסים לעשות וכרגע אין חברת ביטוח שתעשה לה ביטוח, כי חברת ביטוח מן הסתם לא תיקח בן אדם כשהיא יודעת שהיא תצטרך להוציא עליו כספית בהמשך בגלל שהיא הייתה חולה ויכול להיות שהיא עדיין חולה.

<אראגאווי טספה: אחותי לא עולה לארץ בגלל שהתינוקת שלה הייתה חולה בעבר והיא בסדר עכשיו.

<אראגאווי טספה: עכשיו אני שואל, אם במדינה אחרת, שאישרו להם את העלייה ולי היה אישור, שר הקליטה אפילו הזמין אותי אליו ללשכה כדי לברך אותי על המאבק שעשיתי ועל זה שלא ויתרתי ועל זה שהוא שמח לבשר לי, מבחינתו חייל ששירת וסיכן את עצמו, אני לא רוצה שהוא יגיד את זה, שאחותי תעלה בגלל שהייתי חייל, אני עשיתי את השירות הצבאי שלי בתור אזרח שחי פה, לא כדי שאחותי תעלה בגלל שהייתי בצבא בצנחנים או נלחמתי במבצע כזה או אחר.

<אראגאווי טספה: האם במדינה אחרת, באמת, לא יעלו את המשפחה בגלל שהתינוקת חולה, או שזה רק אצלנו?

<אראגאווי טספה: איך זה יכול להיות?

<אראגאווי טספה: צריכה להיות החלטת ממשלה, אם שר הקליטה ושר הפנים, שניהם ביחד, אם יושב ראש הסוכנות היהודית ישבו ביחד ורקמו תכנית כדי שאחותי תעלה, אח של צ'רצ'ו עלה ואחותי לא עלתה, אם הם כשלו בדבר הזה שלא העלו, שאישרו לשתי משפחות והעלו רק בן אדם אחד ואת אחותי לא העלו, האם הם באמת מסוגלים להעלות את שארית יהודי אתיופיה שנמצאים שם?

<אראגאווי טספה: כמו שעכשיו במבצע כנפי יונה אמרו שכולם יעלו ובסוף העלו רק 400 ומשהו נפשות ואת כל השאר השאירו שם, סגרו את העלייה, אמרו זהו, העלינו.

<אראגאווי טספה: למה תמיד רק אצל יהודי אתיופיה חייבים להגיד שחייבים לסיים את העלייה?

<אראגאווי טספה: למה לא אומרים במדינות אחרות?

<אראגאווי טספה: למה רק אצלנו תמיד חייבים לעשות איזה מכסה, כמה כמות אנשים יעלו?

<אראגאווי טספה: יכול להיות הפקידים, יכול להיות מישהו שאומר, אם אנחנו נמשיך את העלייה כל אתיופיה יעלו לארץ.

<אראגאווי טספה: באתיופיה יש מעל ל-99 מיליון נפשות, אוכלוסייה, עד עכשיו מדינת ישראל העלתה כ-90,000 יהודים מאז קום המדינה, ב-30 השנים האחרונות.

<אראגאווי טספה: ב-20 השנים האחרונות עלו מעל מיליון יהודים מברית המועצות, כשחצי מיליון מהם הזהות היהודית שלהם זהה לאלה שממתינים באתיופיה.

<אראגאווי טספה: אצלם לא אומרים מתי יסגרו את העלייה, אצלם לא מגבילים כמה אנשים יעלו, כמה אנשים יישארו.

<אראגאווי טספה: רק אצלנו תמיד יש את ההגבלה, ואם אנחנו נפתח את העלייה עוד פעם כל אתיופיה תעלה.

<אראגאווי טספה: אם מסתכלים לפי העובדות והמספרים זה לא באמת שכל אתיופיה תעלה.

<אראגאווי טספה: אם העלית 90,000 יהודים, אז לא נראה לי שגם ה-99 מיליון שנמצאים שם יעלו לפה לארץ.

<עלמו סורפל: אני יכול להוסיף משהו?

<עלמו סורפל: שמי סורפל עלמו, לוחם בצנחנים.

<עלמו סורפל: רציתי להוסיף את העוול שממשלת ישראל עושה לנו, ספציפית לבני העדה האתיופית.

<עלמו סורפל: אני לא חושב שהם צריכים להתנהג אלינו ככה.

<עלמו סורפל: איפה שאני נמצא בצבא יש לי חברים מברית המועצות והם לא יהודים.

<עלמו סורפל: הם לא יהודים לגמרי ונותנים להם אופציה בזמן השירות לעשות גיור.

<עלמו סורפל: למרות שיהודי אתיופיה חלק מצד אבא יהודים וחלק מצד אמא, למה צריך לעשות להם את העוול הזה?

<עלמו סורפל: יש אנשים, יש לי חבר שלא ראה את אמא שלו 20 שנה, מה אמרו לו במשרד הפנים?

<עלמו סורפל: סבתא שלו לא יהודייה.

<עלמו סורפל: סבתא שלו יושבת פה באשדוד ויש לה 20 נכדים.

<עלמו סורפל: כל פעם יש להם תירוץ אחר.

<עלמו סורפל: אני חושב שהם צריכים לסיים את התירוץ הזה ודי.

<עלמו סורפל: די לעשות את העוול הזה, זה כואב.

<עלמו סורפל: אתם עושים את הקרע הזה, די.

דוד ביטן: הוא התחייב, דרך אגב, שאם יש מצב כזה הוא מעלה אותו מחר בבוקר.

דוד ביטן: תביא לו את הנתונים.

דוד אמסלם: דוד.

אברהם נגוסה: יש עוד את המשפחה שראינו, מצד אמא שלה יהודייה, האמא פה - - -

דוד אמסלם: אנחנו פגשנו את המשפחה הזו של החבר שלך.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד לך, פגשנו את סבא שלך.

אברהם נגוסה: אתה הנכד של עלמו טדסה?

<עלמו סורפל: לא.

אברהם נגוסה: לא.

דוד אמסלם: אתה?

דוד אמסלם: את הסבא שלך פגשנו.

<עלמו סורפל: אני אומר, די לחפש תירוצים.

<עלמו סורפל: אל תשכחו לפני 70 שנה את השואה.

<עלמו סורפל: אל תשכחו.

<עלמו סורפל: באמת.

<עלמו סורפל: אתם עושים לנו שואה.

<עלמו סורפל: זה לא הגיוני שאתם תקרעו את המשפחות, חצי פה וחצי שם.

<עלמו סורפל: אבא שלי הוא בן 70, מקבל קצבה של 2,000 שקל, מתוכה צריך ללכת 1,500 שקל לאתיופיה, 500 שקל צריך להישאר פה ולשלם בזה חשמל ואוכל ואי אפשר.

<עלמו סורפל: אני צריך כל פעם להביא תירוץ לצבא או נפקדות בשביל ללכת לעבוד, להביא אוכל לבית.

<עלמו סורפל: זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: אתה צודק.

דוד אמסלם: האמת היא שאתה מעלה לי דמעות בעיניים עכשיו.

<עלמו סורפל: זה לא הגיוני שבשביל שיהיה לי בבית אור, אוכל ומים אני צריך להיכנס למינוס.

<עלמו סורפל: כשאני יושב עם חברים אני צריך להביא לו תירוץ, 'שמע, לא הבאת את האשראי', למה?

<עלמו סורפל: כי אין לי כסף, כי אני במינוסים.

<עלמו סורפל: אין.

<עלמו סורפל: אם אתם תפסיקו עם הקרעים האלה אולי אני יכול לשבת בכיף עם חבר, לשבת איתו על כוס בירה וככה ל - - - ולא כל פעם אני צריך להביא לו תירוץ, 'תשמע, האשראי לא עליי, חסמו לי' וזה.

<עלמו סורפל: די, באמת, תפסיקו עם הקרע המשפחתי הזה.

<עלמו סורפל: כואב לי.

<עלמו סורפל: מה, באיזה דרך אתם רוצים שנראה לכם?

<עלמו סורפל: באיזה דרך?

<עלמו סורפל: באמת שאני שואל, באיזה דרך אתם רוצים שנראה לכם את הכאב?

<עלמו סורפל: אתם רואים פה אנשים מתאבדים על ימין ועל שמאל, מהקהילה, בני אתיופיה, שאלתם למה?

<עלמו סורפל: לא, אף אחד לא שואל פה למה.

<עלמו סורפל: למה זה קורה.

<עלמו סורפל: אני מבקש מכם שתחקרו כל אחד למה זה.

<עלמו סורפל: יש סיבה לכל דבר, לא סתם אנשים מתאבדים.

<עלמו סורפל: לא סתם עושים את זה ככה.

<עלמו סורפל: אני חושב שממשלת ישראל, תעשו את זה כמה שאפשר זריז, אי אפשר.

<עלמו סורפל: שלושה עשורים הם מחכים, די.

<עלמו סורפל: כמה זה 8,000 אנשים?

<עלמו סורפל: זה כלום, אתם יכולים להעלות, לקחת שני מטוסים ולהעלות אותם, כמו שעשיתם במבצע שלמה, כל המבצעים, אתם יכולים לעשות את זה בצ'יק צ'ק, לסיים את זה ודי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם את הישיבה.

דוד אמסלם: קודם כל באמת אני נחנקתי בעיקר מהתיאורים, זה גם ממחיש את האבסורד של ילד שהשתחרר מצה"ל רק עכשיו, במקום להתחיל לדאוג לעתיד שלו הוא מנהל מאבק כדי להביא את אחותו.

דוד אמסלם: זה לא נשמע לי אפילו ברמה האנושית, ילד בגיל 21.

אברהם נגוסה: אחרי שקיבלה אישור להגיע.

דוד אמסלם: כן.

דוד ביטן: למה היא לא עולה באמת?

דוד ביטן: מה הסיבה?

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם, בסך הכול הצלחתי או לפחות הם הצליחו להעביר חלק מהתחושות שלכם.

דוד אמסלם: אנחנו ראינו את זה וניסינו להעביר לחלק מהאנשים שלא היו שם את מה שראינו.

דוד אמסלם: באמת, ציטטתי את מה שדוד אמר שם, כשדוד עלה לדבר עם האנשים, אני גם נחנקתי ממה שהוא אמר, שהוא באמת התנצל בשם מדינת ישראל וכנסת ישראל על המצב שהם נמצאים שם.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של הפקידות.

דוד אמסלם: חשוב לי שהפקידות יתחברו לנושא ברמה הרגשית.

דוד אמסלם: רבותיי, אני 25 שנה הייתי פקיד, אני גם יודע מה זה פקיד, אני גם יודע איך הבוס שלי היה מקבל החלטות, אני יודע מה הייתי מביא לו להחלטה.

דוד אמסלם: כמעט כל מה שהייתי מביא, איך תמיד הייתי אומר?

דוד אמסלם: כשאתה מביא לשר בורקס הוא אוכל בורקס, אתה מביא לו חצילים הוא אוכל חצילים.

דוד אמסלם: מה שיש אתה מביא לו, זה מה שיש.

דוד אמסלם: אם אתה לא מסביר לו שיש גם בורקס ויש גם חצילים אז הוא לא יודע.

דוד אמסלם: לכן כאן חשוב שהפקידות יתחברו לנושא ברמה הרגשית והם יובילו את הקו.

דוד אמסלם: בסופו של דבר הפקידים משכנעים את הבוסים שלהם.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אנחנו נשב עם שר הפנים מחר, תבוא בעזרת ה' החלטת ממשלה.

זאב בנימין בגין: אדוני היושב ראש, אם אתה יכול לשאול את הבוסים שלהם אם הם מקבלים את ההגדרה הזאת.

זאב בנימין בגין: הוא יגיד לך שהוא מחליט לאכול חציל כשהוא אוכל חציל.

דוד ביטן: זה תלוי בכם, אנחנו נעשה את העבודה - - - אתה תראה שינוי תוך חודשיים.

דוד אמסלם: אני לא פותח את הדיון.

דוד אמסלם: אני בסיכום, אני לא פותח את הנושא לדיון.

דוד ביטן: לא, אני רוצה לשכנע אותם ש - - -

דוד אמסלם: לא צריך לשכנע, אני בסיכום.

דוד אמסלם: אנחנו נשב מחר עם שר הפנים.

דוד אמסלם: אנחנו תכננו את זה, הוא יביא את זה כהצעת מחליטים לממשלה.

דוד אמסלם: אנחנו גם ישבנו עם שר הקליטה, ישבנו כמעט עם כל השרים הרלוונטיים ובזה אני באמת מקווה שתוסר החרפה הזו.

דוד אמסלם: אני מוכן להבטיח לכם, בעזרת ה', שב-2016 כנראה כולם יבואו בגלל שאנחנו לא ניתן לזה, אני באופן אישי וגם חבריי שהיו כאן, לא ניתן לזה להמשיך.

דוד אמסלם: יש גבול לכל דבר, גם פה.

דוד אמסלם: לכן כולם, להתחיל ליישר את הקווים בראש כדי להתחיל לעשות עבודה מכינה איך מביאים אותם, כדי שלא יקרה מצב שרק אחרי שנקבל את ההחלטות פתאום תתחיל עבודת מטה של שנתיים.

<יהודה שרף: אני מתנצל שאני מתפרץ, יש עבודת מטה, אנחנו מוכנים להביא אותם אתמול ושלשום.

דוד אמסלם: אני שמח אם כך.

<יהודה שרף: אני מהסוכנות היהודית, אני יושב פה - - -

דוד ביטן: למה יצאתם משם לפני שנתיים?

דוד אמסלם: למה יצאתם משם?

<יהודה שרף: מפני שאנחנו מטפלים בזכאי עלייה.

דוד אמסלם: אבל יש שם אנשים, יהודים.

<יהודה שרף: אתם חברי הכנסת - - -

דוד אמסלם: למה יצאתם משם?

<יהודה שרף: אני מסביר לאדוני ואדוני לא מקשיב.

<יהודה שרף: אנחנו מטפלים בזכאי עלייה.

דוד אמסלם: באנשים האלה טיפלתם גם לפני כן.

<יהודה שרף: האנשים האלה שאתה מדבר עליהם, במרכאות זכו בטיפול בזכות - - -

דוד אמסלם: על הדרך.

<יהודה שרף: טוב.

<יהודה שרף: מדובר - - - הפורום הוא פורום - - - אני מוכן לשבת איתכם - - -

דוד ביטן: אפשר לעזוב מקום של עוני כזה?

דוד אמסלם: אתה היית שם?

דוד אמסלם: איך עזבת אותם?

<יהודה שרף: אתה פשוט לא מכיר אותי.

<יהודה שרף: לא רק שהייתי שם, אני כלובש מדים האדם הראשון שנחת מהמטוס, להביא אותם בסוף שנות ה-90.

<יהודה שרף: אני הגעתי לסוכנות היהודית רק בגלל מה שעשיתי אז.

<יהודה שרף: אני הייתי אחראי על גונדר, אני המצאתי את המילה כנפי יונה, אני הבאתי אותם ואני גם דואג לקליטה שלהם.

דוד אמסלם: למה עזבתם אותם?

דוד ביטן: כל הכבוד - - -

דוד אמסלם: למה עזבתם אותם?

<יהודה שרף: יושב מימינך חבר כנסת, הוא יכול להסביר לך - - -

דוד אמסלם: שאלתי למה עזבתם אותם.

<יהודה שרף: עניתי לך.

<יהודה שרף: לא הקשבת לי.

<יהודה שרף: אנחנו כסוכנות יהודית - - -

זאב בנימין בגין: צריך החלטה מי הם זכאי קליטה, זה לא שלו.

<יהודה שרף: תודה רבה.

זאב בנימין בגין: זה לא המגרש שלו.

דוד אמסלם: אוקיי, רבותיי.

דוד אמסלם: אני רוצה לסיים את הישיבה.

דוד אמסלם: אני רוצה לומר רק דבר אחד.

דוד אמסלם: יש הבדל גדול מאוד, אני לא מצפה שהוא יביא אותם למדינת ישראל, הוא פקיד - - -

דוד ביטן: אבל הוא צריך לעזור שם לטפל.

דוד אמסלם: אבל אפשר לשלוח לשם שני רופאים?

דוד אמסלם: אפשר לשלוח לשם קצת סיוע, כמו שאמרת?

<יהודה שרף: אם נשב בפורום יותר מצומצם תקבל גם - - -

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסגור את הישיבה בקריאה לממשלת ישראל לאמץ את הצעת המחליטים.

דוד אמסלם: באמת כאן בסיפור הזה, בשם שתי הוועדות וכל חברי הכנסת שהיו כאן, אין פה, לא קואליציה ולא אופוזיציה, זה בשם כמעט כל כנסת ישראל בעניין הזה.

דוד אמסלם: אני מקווה שהפיאסקו הזה יבוא לסיומו.

דוד אמסלם: בכל מקרה, אנחנו נקבע ישיבה נוספת בעוד כחודש וחצי-חודשיים בנושא, בגלל ש - - -

דוד ביטן: לא, תקבע לפני דיוני התקציב.

דוד אמסלם: צודק דוד.

דוד אמסלם: אנחנו נקבע ישיבה נוספת לפני האישור הסופי של התקציב על מנת לוודא שהממשלה כנראה מבינה את מה שאנחנו מבקשים שהיא תבין.

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם, באמת אני מודה על ההשתתפות.