ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 59, 2015-10-13 13:30

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 13 באוקטובר 2015, כשעל סדר היום מחסור במקומות לימוד לתלמידי כוכב יאיר-צור יגאל.

<שלמה קטן: כבוד יושב הראש, זה לא רק כוכב יאיר וצור יגאל, גם ילדי - - -

יעקב מרגי: אדוני יושב הראש ואדוני מכובדי ומלומדי, פה בשולחן הזה אנחנו מאד מנומסים.

יעקב מרגי: זו ועדת החינוך ומדברים רק ברשות דיבור.

יעקב מרגי: אז אל תאלצו אותי להיות הלא מנומס היחיד שישתיק אתכם.

יעקב מרגי: נקיים דיון מתורבת.

יעקב מרגי: הנושא של סדר היום, אני חוזר לטובת מי שלא שמע – מחסור במקומות לימוד לתלמידי כוכב יאיר-צור יגאל, ואין לי ספק שזה גם לכל היישובים הסמוכים, סמוך ונראה, מה שנקרא.

יעקב מרגי: אנחנו נחשף לבעיה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר בגילוי נאות, הישיבה הזו הייתה צריכה להיות לפחות לפני כחודש, אלא שמה לעשות, הייתה בדיוק שביתתם של בתי הספר הנוצרים במאסה קריטית אדירה ועסקנו בה.

יעקב מרגי: חשבנו שאולי עם החגים ועם הזמן, אני אוחז בזה שלפעמים, לא תמיד - - - יש פה סדרן?

יעקב מרגי: לפעמים, לא תמיד, הזמן הוא התרופה הכי טובה.

יעקב מרגי: במיוחד בתחילת שנת לימודים דברים מסתדרים, אבל זה לא הסתדר.

יעקב מרגי: אני חייב לומר שהבעיה הופנתה אלי על ידי נציגות ההורים, אני רואה אותם כאן.

יעקב מרגי: מי שיזם את הנושא מול הוועדה, זו הייתה פנייה של חבר הכנסת איציק שמולי, שפנה אלי בכתב בנושא הזה.

יעקב מרגי: אני רק אסביר את סדר ההתנהלות בוועדה.

יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת איציק שמולי, שהוא היוזם של הדיון.

יעקב מרגי: לאחר מכן אנחנו נשמע אורח ולסירוגין חבר כנסת.

יעקב מרגי: אורח-חבר כנסת.

יעקב מרגי: אוטומטית, כל חבר כנסת שנכנס נרשם אוטומטית.

יעקב מרגי: כמובן נמצא איתנו ראש המועצה המקומית וחברי הכנסת המכובדים.

יעקב מרגי: אלפי מנשה כאן?

<שלמה קטן: כן, זה אני, המתפרץ.

<שלמה קטן: אני מתנצל.

יעקב מרגי: קטן?

יעקב מרגי: מר קטן.

<שלמה קטן: כן.

<שלמה קטן: שלמה קטן.

יעקב מרגי: אתה לא נראה קטן כל כך.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי.

איציק שמולי: תודה רבה אדוני יושב הראש, חברי חברי הכנסת, אדוני ראש המועצה, תושבים.

איציק שמולי: תראו, העניין הזה, כפי שציין יושב הראש, הגיע לפתחנו - ותודה לך אדוני יושב הראש שהבאת את זה לדיון, למרות סדר היום הגדוש של הוועדה – הגיע לפתחנו לפני מספר שבועות.

איציק שמולי: למען האמת לפני החגים, כמו שאומרים.

איציק שמולי: מצב שבמדינה מתוקנת לא היה צריך לקרות.

איציק שמולי: מצב שבמסגרתו מה-1 בספטמבר ישבו בבית – ואתה תיכף תגיד לי את המספר – תלמידים רבים, מכיוון שיש איזה שהוא חוסר ודאות לגבי המשך לימודיהם, או ליתר דיוק – היכן הם יוכלו להמשיך את לימודיהם בשנים הבאות.

איציק שמולי: על פי הפנייה שאני קיבלתי, מזה הרבה שנים התלמידים כבדרך קבע לומדים בבתי הספר בעיר כפר סבא, תיכון על שם רבין ותיכון עמי אסף, אבל בשל איזו שהיא מחלוקת וגם ניסיונות תיווך שהיו, גם כשמשרד החינוך למיטב ידיעתי היה בתוכם - הוא היה בסוד העניינים – בסופו של דבר הודיעה עיריית כפר סבא להורים שהחל מהשנה הבאה הם לא יוכלו לרשום לשני התיכונים הללו – ואם שם יותר, אז תתקנו אותי – לא יוכלו לרשום את ילדיהם לאותם התיכונים.

<שימי אליאל: ארבעה תיכונים בכפר סבא ואחד בדרום השרון.

איציק שמולי: ארבעה, אוקיי.

איציק שמולי: תודה על התיקון.

איציק שמולי: יש פה שני דברים שאני רוצה, אדוני יושב הראש, להביא לפתחה של הוועדה.

איציק שמולי: הדבר הראשון נוגע לימים הללו.

איציק שמולי: כלומר, איך קורה מצב שבו ילדים יושבים בבית מה-1 בספטמבר, ההורים מנסים להקים קול צעקה ולכאורה הדבר הזה עובר מתחת לרדאר של משרד החינוך.

איציק שמולי: אני לא שמעתי התבטאויות של השר בעניין הזה.

איציק שמולי: לא שמעתי איך אתם מתכוונים לפתור את הבעיה ובעיקר לא שמעתי שזה על סדר היום של משרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך נמצאים איתנו?

איציק שמולי: ואני חושב שצריך להבין שכאשר הורים ורשות מקומית מגיעים למצב שבו הם משביתים, הם לא עושים את זה מטעמים של כייף וברור שזה נטל מאד מאד גדול על ההורים.

איציק שמולי: זה אומר שיש מצוקה אמיתית.

איציק שמולי: ולכן זה די תמוה ואפילו חמור, אדוני יושב הראש, שמה-1 בספטמבר ועד – עד מתי שבתם?

איציק שמולי: עד כיפור?

<שימי אליאל: עד ה-20 בספטמבר.

<שימי אליאל: 600 ילד.

איציק שמולי: עד ה-20 בספטמבר – 600 ילד פשוט לא הלכו לבית הספר וזה דבר חמור לכשלעצמו.

איציק שמולי: הדבר השני, זה כמובן המצב הזה שבו הורים עומדים – לגבי הטווח הארוך – בחוסר וודאות מוחלט, לא יודעים מה הולך לקרות דה-פקטו בשנה הבאה עם הילדים שלהם.

איציק שמולי: לדבריהם, הפתרונות שמוצעים להם ברעננה או במקומות אחרים, הם פחות רלבנטיים בגלל המרחק ויש פה בעיה.

איציק שמולי: תראו, בסופו של דבר, אני הגעתי עכשיו משדולת הערבה וזה נכון שזו דוגמא קיצונית - - -

יעקב מרגי: דוגמא לא טובה.

יעקב מרגי: הם רוצים הרבה.

איציק שמולי: כן.

איציק שמולי: אבל בסוף אנחנו לא יכולים להסתכל רק על - - -

<קריאה: דוגמא טובה למעט ילדים.

איציק שמולי: אנחנו לא יכולים תמיד להסתכל רק על לב ליבן של הערים, ובפרט הערים החזקות.

איציק שמולי: אנחנו צריכים לדעת ולהסתכל בצורה מערכתית יותר על מה שקורה.

איציק שמולי: וכאשר יש קבוצה שמובלת על ידי הרשות, שמנסה להביע כבר שבועות ארוכים את הכאב שלה ואת הבעיה שלה וזה לא מוצא פתרון, אז אני קודם כל מודה לך, אדוני יושב הראש, שהעניין הזה מגיע לפתחנו.

יעקב מרגי: אני מקבל משכורת ב-1 בחודש ועכשיו שמעתי שרוצים להגדיל לנו קצת.

יעקב מרגי: יש כאלה שלא צריכים את התוספת הזאת, יש להם כנראה מקורות נוספים.

יעקב מרגי: תבדוק בוועדת האתיקה מה הם המקורות.

איציק שמולי: אז רבותי במשרד החינוך, מעבר לבעיה הקונקרטית, אני רוצה לשאול אתכם גם על התכנון ארוך הטווח.

איציק שמולי: כלומר, איך אנחנו מגיעים בכלל למצב שבו פתאום צצה בעיה כזאת.

איציק שמולי: הרי בסוף, כשעוסקים באלמנטים של תכנון של מערכת – ואני שואל את זה לא בציניות – אני שואל את זה כדי לדעת – איך נולדת בעיה בסדר גודל כזה?

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ברוך הבא, חבר הכנסת.

יעקב מרגי: סוף סוף רואים את זיו פניך בוועדה.

יעקב מרגי: רשות הדיבור לראש המועצה המקומית כוכב יאיר - - -

<שימי אליאל: צור יגאל.

יעקב מרגי: צור יגאל או כוכב יאיר?

<שימי אליאל: כוכב יאיר-צור יגאל.

יעקב מרגי: בסדר, פחדתי, כי אתמול אמרתי כוכב יעקב, אבל בסדר.

יעקב מרגי: הוא היה מוכן להתמודד עם הבעיות של כוכב יאיר.

<שימי אליאל: אני לא בטוח.

יעקב מרגי: אל תהיה בטוח.

יעקב מרגי: אני בטוח.

<שימי אליאל: אני מכיר.

יעקב מרגי: תציג לנו את הבעיה בדיוק.

יעקב מרגי: לאחר מכאן יושב ראש נציגות ההורים.

מכלוף מיקי זוהר: עוד לא הגעתי, אבל אני חייב להפריע לאדוני.

יעקב מרגי: אתה נכנסת לוועדה, נרשמת.

יעקב מרגי: אתה לא חייב להצביע.

יעקב מרגי: נרשמת אוטומטית.

מכלוף מיקי זוהר: אני רוצה להפריע לאדוני, ברשותך.

יעקב מרגי: אצלי לא מפריעים.

מכלוף מיקי זוהר: הצעה לסדר.

יעקב מרגי: הצעה לסדר?

יעקב מרגי: אתה מנצח אותי.

יעקב מרגי: בבקשה, אבל ההצעה לסדר מוגבלת במשפט וחצי.

מכלוף מיקי זוהר: משפט וחצי, ברשותך.

יעקב מרגי: מי הדובר, לטובת האורחים?

מכלוף מיקי זוהר: אני מבקש - - -

יעקב מרגי: לא כולם מכירים אותך.

מכלוף מיקי זוהר: חבר הכנסת מיקי זוהר, שלום וברכה למי שלא מכיר, נציג מפלגת הליכוד.

יעקב מרגי: בבקשה, הצעה לסדר.

מכלוף מיקי זוהר: ההצעה לסדר היא כזאת: יש מקום מאד מיוחד שנקרא אלפי מנשה ונמצא פה במקרה ראש המועצה, מר קטן והוא חווה את אותה הבעיה.

יעקב מרגי: מה ההצעה לסדר?

מכלוף מיקי זוהר: ההצעה לסדר היא שהנושא הזה גם יידון היום בנוסף לשאר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה אה בהא תליה.

יעקב מרגי: כנראה שאני עם חוש הריח שלי והסמיכות הגיאוגרפית, אי אפשר לנטרל את זה זה מזה, וכנראה הוא "שורש הבעיה".

יעקב מרגי: אז בוא, אני מבין דבר מתוך דבר.

יעקב מרגי: במיוחד אלה הנמוכים מבינים מהר.

יעקב מרגי: אז תודה, הצעתך נשמעה.

יעקב מרגי: אדוני ראש המועצה.

<שימי אליאל: שלום, צהריים טובים.

<שימי אליאל: שמי אליאל ראש מועצת כוכב יאיר-צור יגאל.

<שימי אליאל: אני באמת רוצה להודות על האפשרות לקיים את הדיון הזה, החשוב מאד בראייתנו ובעיתוי מצוקה כזה שאנחנו נמצאים בו ותודה ליושב הראש ולחברי הוועדה שניאותו והנושא עלה לסדר היום.

<שימי אליאל: אני אתייחס באמת בראייתי כראש מועצת כוכב יאיר-צור יגאל.

<שימי אליאל: זה התפקיד שלי ואני מייצג את התושבים ואת הציבור.

<שימי אליאל: נמצאים פה איתי גם חברי מועצה, הרבה חברי מועצה, יושבי ראש והנהגות ההורים, הורים פעילים, מנהלת מחלקת החינוך.

<שימי אליאל: מיום הקמת היישוב – היישוב כוכב יאיר נוסד באמצע שנות -80 – 30 שנה עוד מעט.

<שימי אליאל: צור יגאל נוסד אחר כך במועצה אזורית דרום השרון, באמצע שנות ה-90.

<שימי אליאל: מיום הקמת היישובים, התלמידים לומדים בכפר סבא ובדרום השרון, בבית ספר עמי אסף.

<שימי אליאל: בכפר סבא הפרישה היא בארבעה תיכונים באמת.

<שימי אליאל: אני מחזק את דבריו של חבר הכנסת שמולי, שפירט את רוב הדברים והנתונים והמידע שהגיע אליו.

<שימי אליאל: אני אומר בנקודה זו שהתיכונים הם תיכונים מצוינים.

<שימי אליאל: בראייתי – הכי טובים בארץ.

<שימי אליאל: הכי טובים בארץ.

<שימי אליאל: התלמידים שלנו גם מגיעים להישגים, גם בתי הספר שם מעולים, החינוך מעולה - גם בכפר סבא וגם בדרום השרון.

<שימי אליאל: אני הייתי הבוקר אצל מוטי דלג'ו, ראש מועצת דרום השרון.

יעקב מרגי: יש פה נציג של דרום השרון?

<שימי אליאל: לא יודע.

<שימי אליאל: אני לא חושב.

<שימי אליאל: לא ראיתי.

יעקב מרגי: צרות של עשירים.

<שימי אליאל: דיברתי עם יהודה בן חמו, אנחנו בקשר מצוין.

<שימי אליאל: אני מודה להם על היכולת ועל איכות החינוך אצלם, שהיא מהגבוהות בארץ והציונים והתוצאות מוכיחים את זה הלכה למעשה.

<שימי אליאל: אין על זה ויכוחים.

יעקב מרגי: בוא תן לי נתונים.

יעקב מרגי: סליחה שאני, אבל כמה תלמידים, מה הפוטנציאל?

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך?

<שימי אליאל: זה חלק מהעניין.

<שימי אליאל: אצלנו הפרישה היא בארבעת התיכונים בכפר סבא ובתיכון עמי אסף בדרום השרון.

<שימי אליאל: אנחנו בממוצע עומדים בשנים האחרונות בסביבות ה-130 ביחד, שסביבות 80-90 הולכים לכפר סבא ו-40 הולכים לעמי אסף לדרום השרון.

יעקב מרגי: והשאר זה יסודי?

<שימי אליאל: כן.

<שימי אליאל: אני מדבר על תיכונים – י', י"א, י"ב.

יעקב מרגי: כמה יש ביסודי?

<שימי אליאל: כמה תלמידים יש לנו בבתי הספר היסודיים?

יעקב מרגי: כן.

<שימי אליאל: סדר גודל של 800 ילדים בשני בתי ספר יסודיים.

יעקב מרגי: וגם הם נוסעים?

<שימי אליאל: לא, לא, יסודי יש אצלי שני בתי ספר יסודיים, יש ממלכתי דתי.

יעקב מרגי: יש לך מענה.

<שימי אליאל: יסודי, חטיבה – אין לי בעיה.

<שימי אליאל: הבעיה שלי זה י'-י"א-י"ב.

<שימי אליאל: הולכים לתיכונים האלה.

<שימי אליאל: אנחנו נוסעים לשם ואנחנו במגמת ירידה.

<שימי אליאל: שתבינו, היישוב הוא יישוב קהילתי, קטן, יש מגמת ירידה בכמות הילדים.

<שימי אליאל: פרשתי את הנתונים לפני משרד החינוך ולפני הרשויות הקולטות.

<שימי אליאל: אנחנו במגמת ירידה לסביבות ה-100 ילד בשכבה, שאמורים להיקלט בחמשת התיכונים האלה.

<שימי אליאל: אלה הכמויות אצלנו ובגלל זה זה גם לא ריאלי ונעשתה בדיקה בעבר ועשינו את הבדיקה אצלנו.

<שימי אליאל: תיכף אני אפרט גם יותר לעומק.

<שימי אליאל: אין לי יכולת להקמת תיכון עצמאי, זה לא רלבנטי, זה לא עומד על הפרק.

<שימי אליאל: הבעיה היא במקומות שאנחנו נקלטים בהם, עם מצוקת מקום.

<שימי אליאל: זה כנראה סוגיות של כיתות, אין פתרון לבתי הספר מבחינת תכולה ויכולת לקלוט שם.

<שימי אליאל: הבעיה בסוף היא כנראה בעיה טכנית-לוגיסטית, שצריכה לבוא לידי פתרון.

<שימי אליאל: לפני שנתיים, כשאני נכנסתי לתפקיד, ניסינו לייצר איזה שהוא פתרון.

<שימי אליאל: נקלענו למצוקה הזאת, זה לא מעכשיו מהתקופה האחרונה.

<שימי אליאל: אנחנו בתהליך הזה.

<שימי אליאל: הייתה התחייבות להקים ועדה אזורית.

<שימי אליאל: הוועדה האזורית הזאת לא קמה.

<שימי אליאל: אנחנו הלכנו לתהליך בדיקה פנימית.

<שימי אליאל: אמרתי רגע, בואו אנחנו נבדוק, ננסה אנחנו לייצר פתרון.

<שימי אליאל: בדרך כזו או אחרת הוקמה ועדה.

<שימי אליאל: יושב ראש הוועדה לא נמצא פה, יש לו אירוע טרגי אחר במשפחה.

<שימי אליאל: תת אלוף און רגוניס שהיה עוזר ראש אכ"א, הקים ועדה ציבורית אצלי בתוך היישוב.

<שימי אליאל: בדקנו את כל החלופות, הגענו למסקנה, המסקנה הזאת הוצגה לחברי המועצה.

<שימי אליאל: התקבלה החלטת מועצה.

<שימי אליאל: הפתרון הטוב, האיכותי, הנכון, לילדי היישוב שלנו זה להמשיך במתכונת הקיימת.

<שימי אליאל: זו המסקנה ועם זה הלכנו גם למשרד החינוך.

<שימי אליאל: יש הסכמה גם של הגורמים המקצועיים לעניין.

<שימי אליאל: זה הפתרון הנכון.

<שימי אליאל: יש הבנה, יש איכות בתהליך הזה, זה המענה הנכון.

<שימי אליאל: אנחנו פונים למשרד החינוך.

<שימי אליאל: פנינו, עשינו כמה פגישות, היו כמה תהליכים.

<שימי אליאל: אנחנו רוצים שמשרד החינוך – בעצם הפנייה המרכזית היא למשרד החינוך – לקחת אחריות.

<שימי אליאל: התחלנו את שנת הלימודים בספטמבר כשאין מענה.

<שימי אליאל: לא יכול להיות מצב כזה שילדים - - -

יעקב מרגי: יש לי שאלה.

<שימי אליאל: שנייה.

<שימי אליאל: חשוב לי רק להגיד את העניין הזה.

יעקב מרגי: שאלה תוך כדי.

יעקב מרגי: התיכון עמי אסף ממשיך לקבל?

<שימי אליאל: עמי אסף באותה בעיה כרגע.

יעקב מרגי: הוא לא מוכן לקבל תלמידים?

<שימי אליאל: השנה התחילו ללמוד.

<שימי אליאל: אני מדבר על ספטמבר 2016.

<שימי אליאל: השנה הם בפנים.

<שימי אליאל: השנה לא הייתה בעיה.

יעקב מרגי: כפר סבא ועמי אסף?

<שימי אליאל: כן, לומדים.

<שימי אליאל: עכשיו הילדים לומדים.

מירב בן ארי: סוף סוף אנחנו לא צריכים לפתור משהו חודש לפני תחילת שנת הלימודים.

<שימי אליאל: לא, אבל אני אגיד לך איפה הבעיה.

יעקב מרגי: אנשים הופעלו.

יעקב מרגי: עבדנו מאחורי - - -

<שימי אליאל: המצוקה היא של ילדי החטיבה הקיימים היום, שלומדים היום בחטיבה.

<שימי אליאל: מה הבעיה?

<שימי אליאל: בעוד חודש מתחילה שנת הלימודים - - -

מירב בן ארי: ההרשמה.

<שימי אליאל: ההרשמה.

<שימי אליאל: המגמות, זה מה שאני אומר.

<שימי אליאל: בעוד חודש מתחילים התיכונים, שלאן הילדים של שכבה ט' לפחות הולכים ללכת, מתחילים להגיע ולהציג את המגמות.

<שימי אליאל: להציג את המסלולים.

<שימי אליאל: בעוד חודש מתחילה שנת הלימודים והילדים צריכים להבין לאן הם הולכים, איך הם מכוונים את הציונים שלהם, מה הרמה הפדגוגית - - -

יעקב מרגי: אז גם בשנה שעברה יהודה בן חמו, ראש עיריית כפר סבא, נתן לכם תמרורי אזהרה.

יעקב מרגי: הדליק נורות אזהרה.

<שימי אליאל: הוא דיבר על זה שנים, נכון, אבל זה - - -

יעקב מרגי: זה לא טופל.

<שימי אליאל: לא טופל מכל מיני סיבות, ומשרד החינוך אולי יתייחס לזה.

<שימי אליאל: אני לא יודע.

יעקב מרגי: זה במשמרת שלי.

<שימי אליאל: תראה, חלק מהבעיה היא שאני, כראש מועצה, למעשה 11,000 תושבים, לא צריך למצוא לעצמי את הפתרונות.

<שימי אליאל: אני לא צריך לייצר לעצמי קומבינציות - - -

יעקב מרגי: רק אתה.

יעקב מרגי: אתה חייב לייצר.

<שימי אליאל: אני יודע, אבל עוד פעם, אני צריך את משרד החינוך.

<שימי אליאל: אנשי משרד החינוך פה.

יעקב מרגי: לא אמרתי לך איזה פתרון.

<שימי אליאל: אני יכול עד מחר לחפש.

יעקב מרגי: לא, שלא יישמע שאתה מתנער.

<שימי אליאל: לא, לא, לא, חס וחלילה.

יעקב מרגי: לא אמרתי איזה פתרון, אבל אתה הוא שחייב למצוא את הפתרון.

<שימי אליאל: נכון.

<שימי אליאל: אני אומר, לא יכול להיות מצב שהילדים לא יודעים לאן הם הולכים.

<שימי אליאל: יש לזה הרבה משמעות, משמעות חינוכית, משמעות פדגוגית, בחירה למסלולים.

<שימי אליאל: כנ"ל ההורים.

<שימי אליאל: ההורים נמצאים בחוסר ודאות.

יעקב מרגי: טוב, תודה.

<שימי אליאל: זו אחת הבעיות המרכזיות.

<שימי אליאל: עכשיו, הפתרון כבר לפתחנו.

<שימי אליאל: אנחנו שנה-שנה וחצי בתהליך.

<שימי אליאל: אנחנו צריכים את העזרה של הוועדה פה והגענו לפתח הוועדה בלית ברירה, למצוא את הפתרון למשבר.

יעקב מרגי: מה הפתרון שמשרד החינוך הציע לכם לשנה הבאה בהידברות איתם?

<שימי אליאל: בדיון אצל המנכ"לית עלו שלוש אופציות.

יעקב מרגי: היה דיון?

<שימי אליאל: היה דיון עם המנכ"לית ביוני.

יעקב מרגי: אתם מעורבים עמוק בתהליך.

יעקב מרגי: יש לו עמדה, זה שהיא לא מקובלת-.

יעקב מרגי: בשביל היושר.

יעקב מרגי: בוא, נכנסנו לתמונה.

יעקב מרגי: כדי שיאמרו דברים ויירשמו בפרוטוקול כדי שההורים וכל האורחים פה יידעו – משרד החינוך מעורב.

יעקב מרגי: הוא ייצר פתרון.

יעקב מרגי: יש לו עמדה.

יעקב מרגי: היא לא מקובלת על ההורים, אבל עובדתית יש עמדה.

<שימי אליאל: היא לא מעשית מהרבה סיבות.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: לכן אנחנו פה.

איציק שמולי: המועצה אומרת שזה לא פתרון אמיתי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: לכן אנחנו כאן, בואו נשמע.

<שימי אליאל: תיכף הם יגידו.

<שימי אליאל: פתרון אחד ביישוב סמוך ששייך למועצה אזורית דרום השרון – צור יצחק.

<שימי אליאל: עוד אין אפילו פרוגראמה של הקמת בית הספר התיכון ואנחנו מדברים על שנה הבאה, על ינואר הקרוב בעצם.

<קריאה: אז זה לא פתרון.

<שימי אליאל: זה לא פתרון.

<שימי אליאל: האופציה השנייה הייתה, ברשת אורט.

<שימי אליאל: בכפר סבא יש בית ספר אורט, אבל היום הילדים שלנו – 90% הולכים למגמה ייעודית ו-10% הולכים לאורט.

<שימי אליאל: זה לא פתרון מעשי.

<שימי אליאל: היינו בתהליך הזה.

<שימי אליאל: אנחנו בעצמנו חשבנו שזה פתרון נכון לפני שנתיים.

<שימי אליאל: יש התנגדות.

<שימי אליאל: ההורים, הילדים, לא רוצים את הפתרון של אורט.

<שימי אליאל: אורט זו רשת טכנולוגית, היא לא מתאימה.

<שימי אליאל: עכשיו, בשבועיים או בשלושה שבועות האחרונים, עלה הרעיון של רעננה.

<שימי אליאל: היום בבוקר בדקתי – לרעננה, שעה וארבעים הלוך, להגיע מכוכב יאיר לרעננה.

<שימי אליאל: זה אמנם 20 ק"מ, אך זה לקח שעה וארבעים הלוך.

<שימי אליאל: כדי להגיע הם צריכים לצאת בשש בבוקר, כדי להגיע לשיעור הראשון קרוב לצלצול.

יעקב מרגי: ולכפר סבא כמה זמן?

<שימי אליאל: כפר סבא זה קצת פחות.

<שימי אליאל: לכפר סבא היום יוצאים בסביבות השעה 07:00, מגיעים בשעה 07:50.

<שימי אליאל: נסיעה לכפר סבא שלא בשעות הלחץ לוקחת רבע שעה, עשרים דקות.

<רינה שבתאי: ופיזור בין שני בתי ספר זה כבר הופך לשעה.

יעקב מרגי: למה את עוזרת לו?

<שימי אליאל: היא מנהלת מחלקת החינוך שלי.

יעקב מרגי: אז מה?

<רינה שבתאי: סליחה.

<שימי אליאל: סליחה.

<שימי אליאל: להגיע לרעננה – קטסטרופה.

<שימי אליאל: לחזור מרעננה – עוד יותר קשה.

<שימי אליאל: הילדים יגיעו בשש בערב.

<שימי אליאל: איפה הפעילות הבלי פורמאלית?

<שימי אליאל: תנועות הנוער.

<שימי אליאל: אצלנו הרבה בתנועות הנוער.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תסכם.

יעקב מרגי: תודה.

<שימי אליאל: דבר נוסף לגבי ההקשר הזה.

<שימי אליאל: חלק מהפעילות החברתית וגם הפעילות הלימודים שלהם נעשית היום גם בעזרת ההורים.

<שימי אליאל: כפר סבא והקשר החברתי עם כפר סבא הוא חזק, הוא טוב.

<שימי אליאל: להגיע לרעננה - לחזור לרעננה, לעשות פעולות בערב ברעננה, לימודים נוספים, העשרה – זה לא ריאלי ולא מעשי.

יעקב מרגי: אני הייתי מתנפח מהמחמאות, אם הייתי יהודה בן חמו.

<שימי אליאל: אני יודע.

<שימי אליאל: אני אמרתי לו את זה.

<שימי אליאל: אני לא מסתיר.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<שימי אליאל: סליחה, עוד מילה אחת.

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: אין בעיה, אנחנו נדבר פה, נגמור את הזמן ולא עשינו כלום.

<שימי אליאל: טוב, אז תודה.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: יש עוד חברי כנסת שממהרים לדיונים אחרים.

יעקב מרגי: קטן, אתה אורח שסמוך על שולחן חברו.

יעקב מרגי: זה לא דיון שלך, אבל מאחר שאני מבין שאתה קומפלקס – בקצרה.

יעקב מרגי: מה הבעיה?

יעקב מרגי: כמה תלמידים ומה המענה שיש לך?

<שלמה קטן: כוכב יאיר ואלפי מנשה - - -

יעקב מרגי: לא, לא, אני שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: תענה לי לשאלה.

יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך בחטיבות העליונות שאתה בבעיה איתם?

<שלמה קטן: השנה יש לנו קרוב ל-90 בכיתות י'.

יעקב מרגי: איפה הם לומדים היום?

<שלמה קטן: היום בארבעה תיכונים בכפר סבא ומעטים באורט שפירא כפר סבא.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<שלמה קטן: אני רוצה להוסיף פרט שלא נאמר.

<שלמה קטן: אני הייתי ראש מועצה גם לפני כ-30 שנה.

<שלמה קטן: אני הייתי 15 שנה, נחתי 14 שנה וחזרתי.

<שלמה קטן: בשנת 1995 היה אותו משבר עם כפר סבא.

יעקב מרגי: עזוב אותי היסטוריה.

יעקב מרגי: תן לי עכשיו, עכשיו.

<שלמה קטן: אני חייב להגיד - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון, לא רוצה.

יעקב מרגי: נתתי לך פריבילגיה.

יעקב מרגי: אתה באותה בעיה, אין לך בשנה הבאה.

<שלמה קטן: אותה בעיה.

<שלמה קטן: שנה הבאה אין לנו מקום.

יעקב מרגי: הבנתי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, נציגות ההורים, בבקשה, בקצרה.

יעקב מרגי: תנו לי את העמדה שלכם, אל תציגו לי את הבעיה.

יעקב מרגי: הבעיה ידועה.

יעקב מרגי: תנו לי את העמדה שלכם לגבי הפתרונות שמשרד החינוך הציע לכם.

<ניב סופר: משרד החינוך לא נתן פתרונות.

יעקב מרגי: תציג את עצמך קודם כל.

<ניב סופר: ניב סופר, יושב ראש הנהגת הורים של חטיבת הביניים, ביחד עם אבי שוברט.

<ניב סופר: תשובה: משרד החינוך נתן שלוש אופציות: אורט שפירא, זה בית ספר מקצועי מצוין בכפר סבא, לא רלבנטי לאוכלוסייה שצריכה בית ספר עיוני.

<ניב סופר: זה גם לא קשור למשרד החינוך, זה רשת פרטית.

<ניב סופר: תיכון בצור יצחק – לא קיים תיכון בצור יצחק.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע אחר כך את משרד החינוך.

<ניב סופר: והילדים בכיתות ט' צריכים להתחיל להירשם כבר עכשיו לתיכונים.

<ניב סופר: ובסוף, גם נתנו את רעיון רעננה.

<ניב סופר: אם הם היו עושים עבודת עומק קצת יותר רצינית – משרד החינוך – ובמדינה מתוקנת לא ילדים ולא הורים צריכים להתעסק לאיזה תיכונים הולכים, אבל אנחנו כבר בשנה שעברה פנינו למשרד החינוך וביקשנו בזמן – תתחילו לטפל בזה, תתחילו לבדוק את זה ותנו לנו פתרון לא לשנה שנתיים, אלא פתרון ארוך טווח, קבע, כי כיישוב קטן אנחנו לא יכולים להקים אצלנו תיכון.

<ניב סופר: תיכף נתייחס גם לאופציה הזאת.

<ניב סופר: ולא עשו כלום.

<ניב סופר: בשנה שעברה, ביוני, אחרי דיון אצל המנכ"לית שבעינינו לא היה רציני ולא ממצה – ואני לא מתכוון לפגוע באף אחד – אבל זאת דעתנו – עשינו שביתה של יום אחד, שביתת אזהרה: ראו משרד החינוך, טפלו בבעיה.

<ניב סופר: לא רצנו לשביתה.

<ניב סופר: לא קרה כלום.

<ניב סופר: ב-1 בספטמבר סגרנו את החטיבה ל-20 יום, כי הילדים בספטמבר שנת 2016 צריכים להתחיל ללמוד.

<ניב סופר: עכשיו, לשאלה של חבר הכנסת שמולי, כנראה לתקשורת, אם זה בעיה של ספטמבר 2016, היא לא מתחילה להתעסק עם זה.

יעקב מרגי: שמולי, לא שמוליק.

<ניב סופר: שמולי.

יעקב מרגי: אני שמעתי ק' בסוף.

<ניב סופר: לא, לא.

איציק שמולי: תודה, אדוני יושב הראש.

איציק שמולי: אגב, גיליתי שיש לי פה משפחה בדיון הזה.

<ניב סופר: עכשיו אתה בניגוד עניינים.

איציק שמולי: זה היה עוד לפני הדיון שקבעת.

<ניב סופר: משרד החינוך היה צריך לתת פתרון ארוך טווח ליישוב קטן, שב-2019 יש לנו 90 ילדים שעולים לכיתה י'.

<ניב סופר: זהו.

<ניב סופר: זה כל מה שיש.

<ניב סופר: אנחנו יישוב טיפה מזדקן.

איתן ברושי: יש ילדים שלומדים במקומות אחרים?

<ניב סופר: לא.

<ניב סופר: רוב הילדים הולכים לחמישה תיכונים בכפר סבא.

<ניב סופר: זה ארבעה בחירה, פלוס אורט שפירא, שהוא בית ספר מקצועי - - -

איתן ברושי: כמה ילדים עולים לכיתה ז'?

<ניב סופר: סדר גודל של ממוצע 150 תלמידים

איתן ברושי: 150 תלמידים זה הנפח הכולל?

יעקב מרגי: זה הולך ויורד.

איתן ברושי: ברור, אתם לא נעשים יותר צעירים.

איתן ברושי: כן, זו שאלה אחרת, קצב הגידול, אבל כשאתה אומר 150 ילדים עולים לכיתה ז'.

<ניב סופר: כן, ובשנת 2019 – 90.

<ניב סופר: זה מה שיש וזה מתחיל לרדת.

<ניב סופר: שם יש ירידה משמעותית כבר, בשנים 2019-2020.

<ניב סופר: זאת אומרת, ביום שגם אם יגידו לנו בואו תבנו תיכון אצלנו, עוד שלוש שנים אנחנו לא צריכים אותו, אנחנו לא מסוגלים לממן ולסבסד אותו.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: שאלה נוספת.

יעקב מרגי: לו יצויר שצור יצחק היה מעשי – הייתה לכם טענה?

<ניב סופר: אלף, צור יצחק לא מעשי.

יעקב מרגי: אתה לא רוצה לשחק בנדמה לי?

יעקב מרגי: אני שואל אותך לא יצויר שהוא מעשי.

<ניב סופר: אני לא רוצה לשחק בנדמה לי.

יעקב מרגי: אז אני מבקש שתתאפק ותענה לי.

<ניב סופר: כמות ה - - -

יעקב מרגי: אל תתחמק מהשאלה שלי.

<ניב סופר: אז אני אענה.

יעקב מרגי: אם אנחנו רוצים לטפל בבעיה, חייבים.

<ניב סופר: המגוון שאנחנו מקבלים היום בכפר סבא ובעמי אסף, שזה בעצם ארבעה פלוס אחד, פלוס עמי אסף – שישה תיכונים, אף תיכון בצור יצחק לא יכול לתת אותו מענה מקצועי.

יעקב מרגי: תקשיב, בוא נהיה הוגנים.

יעקב מרגי: עוד לא קם בית הספר, אתה כבר עשית לו אבחון, קבעת שהוא לא מסוגל לתת מענה.

<ניב סופר: לא, הוא לא יכול לתת פתרון כמו שישה תיכונים מבחינת המגוון, מבחינת כמות מגמות.

<ניב סופר: היום הילדים יכולים ללכת לכל - - -

יעקב מרגי: בסדר.

איתן ברושי: אדוני יושב הראש, צור יצחק זה יישוב של המועצה האזורית דרום השרון.

איתן ברושי: נכון לרגע זה הוא חלק מהמועצה והאחריות היא על מוטי דלג'ו.

יעקב מרגי: אני מכיר אותו.

איתן ברושי: עדיין הוא לא יישוב נפרד, לכן השאלה היא לא על צור יצחק, אלא על דרום השרון.

יעקב מרגי: אני מודה לך על הקנאות המוניציפאלית, אבל הוא הבין מה שאלתי.

איתן ברושי: גם אני הבנתי.

יעקב מרגי: בסדר, לפרוטוקול זה היה חשוב.

יעקב מרגי: ניב, אני אלף מודה לך על הכנות.

יעקב מרגי: ענית לי בצדק.

יעקב מרגי: תאמינו לי, בחוק ההסדרים, אתמול העברתי את חוק נהרי "הידוע לשמצה" בעיני הרבה פופוליסטיים.

יעקב מרגי: לא היו לי חברי כנסת ככה.

יעקב מרגי: כולה כוכב יאיר ואלפי מנשה.

איתן ברושי: מה שנקרא לא הכמות, אלא האיכות פה.

יעקב מרגי: אני מצדיע להם, אבל תקשיבו, זו עדיין לא סיבה להפריע לי בדיון.

יעקב מרגי: אני מודה לך על הכנות ואין ספק לגיטימי שהורים צריכים לחפש ולבקש את הטוב ביותר עבור הילדים שלהם, ואמרת את זה בצורה הכי ברורה.

יעקב מרגי: אתה רוצה לא לצמצם את המגוון.

<ניב סופר: אני אגיד לך יותר מזה.

יעקב מרגי: במשפט אחרון, בב3קשה.

<ניב סופר: שניים, בבקשה.

<ניב סופר: גם אם יקום תיכון בצור יצחק, כמה זמן זה ייקח?

<ניב סופר: שלוש-ארבע שנים.

יעקב מרגי: אמרו לו, שכחת את הלו.

<ניב סופר: גם אם.

<ניב סופר: שתיים, המצב הקיים הוא של 30 שנה, הוא לא גחמה של חודש-חודשיים, ואי אפשר בגלל בעיה לוגיסטית, אפרופו, כי הבעיה היא בעיה לוגיסטית.

<ניב סופר: אף אחד לא יתווכח איתך במשרד החינוך שהמצב הוא מצוין עכשיו – פדגוגית – לילדים.

<ניב סופר: בעיה לוגיסטית.

<ניב סופר: תוסיף לזה כיתה, תוסיף להוא כיתה ובזה זה נגמר.

<ניב סופר: זה מה שהיה לפני שנתיים.

<ניב סופר: זאת אומרת בסוף הפתרון לוגיסטי, כנראה גם קצת - - -

יעקב מרגי: אני אגלה לך סוד, שכנראה אתה יודע אותו.

יעקב מרגי: מה לעשות שהמחותן לא רוצה, שזה ראשי הרשויות המדוברות.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<ניב סופר: אני לא בטוח.

יעקב מרגי: אני דיברתי.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו ממהרת לדיון אחר, בבקשה.

יעקב מרגי: אני מודה לחבר הכנסת מאיר כהן שוויתר על רשות הדיבור, בעוד הוא יושב ומחכה לדיון הזה מהדיון הקודם.

יעקב מרגי: בבקשה.

ענת ברקו: תודה, אדוני יושב הראש.

ענת ברקו: מה שחשוב לי לומר, אלף, שכמובן כל החלטה שלא תתקבל כמובן תכלול גם את אלפי מנשה ואני מודה לך על זה שבעצם אפשרתם - - -

יעקב מרגי: את מדברת עם אחד שאצלו לא מעניין.

יעקב מרגי: כל התלמידים, כולם באותה מידה.

ענת ברקו: אז בדיוק, זה מאד חשוב לא לעשות פה הפרדות.

ענת ברקו: והדבר הנוסף, זה שבאמת באמת שכל מה שקורה כאן לא יהיה על הגב של הילדים.

ענת ברקו: הילדים האלה עכשיו מוטרדים לאן הם הולכים שנה הבאה, הם מוטרדים מה תהיה הדרך שלהם.

ענת ברקו: בדרך כלל זה גם כולל כמובן בתיכונים הללו הכנה לצה"ל, תכניות מסוימות שהם מעדיפים ללכת אליהן.

ענת ברקו: אסור לצמצם את האפשרויות שלהם, כי זה מה שמנתב אותם גם קדימה לעתיד.

ענת ברקו: מי שרוצה ללכת לתיכון עיוני – יוכל ללכת לתיכון עיוני ומי שלמקצועי למקצועי.

ענת ברקו: אגב, אני ממליצה שגם תנסו לשלחו יותר ילדים לתיכון טכנולוגי, זה לא כל כך רע.

ענת ברקו: אני לא יודעת מה הרמה שלו, אבל - - -

<קריאה: יש לנו עוד בערך 10-12% שהולכים.

ענת ברקו: כי זה יכול לפתוח עוד אופציות חדשות, לפחות מבחינת מקומות עבודה בעתיד וגם אפשרויות בתוך הצבא.

ענת ברקו: ואני רוצה להודות שבעצם בחרתם לקיים את הדיון הזה, כי בעיני הוא מאד חשוב.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו חוזר לנוהל העבודה של הוועדה – חבר כנסת – אורח – לסירוגין.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, שר הרווחה לשעבר, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

מאיר כהן: אני מלווה כבר שנה וחצי, ושמעתי גם את קטן כשהייתי אצלו וגם את שימי, ואני מודה לך על השאלות, הן שאלות שאתה שם את הדברים על השולחן.

מאיר כהן: יישר כוח.

מאיר כהן: אני ארצה לפנות למשרד החינוך.

מאיר כהן: יש משהו מאד לא הוגן שאתם מייצרים מן צוואר בקבוק כל סוף שנה וכל תחילת שנה.

מאיר כהן: על פניו, מי שצריך להביא את הפתרונות לרשויות במצב כזה, זה אתם.

מאיר כהן: לכן קצת לא ברור לי מה ההצעה המטופשת הזאת להסיע ילדים שעה וחצי לרעננה.

מאיר כהן: מאיפה זה בא?

מאיר כהן: אחד.

מאיר כהן: יש בעיה, אתה הצגת אותה – המחותן לא רוצה.

מאיר כהן: אני דיברתי עם יהודה, יהודה בצדק אומר יש לי כיתות גדולות מאד - - -

יעקב מרגי: הוא בשונה מכולם גם צופה פני עתיד אצלו.

מאיר כהן: בוודאי.

מאיר כהן: אני לא פוסל, אדוני יושב ראש ועד ההורים, אני לא פוסל מצב שבו אתם תתחילו להתארגן להקמתו של תיכון.

מאיר כהן: אני בחיי הקמתי שני תיכונים, אז אל תפסלו את זה מראש.

מאיר כהן: וכן, אתם תצטרכו לשלם בכך שיהיה לכם קשה יותר לממן את המגמות, שבע המגמות שיש.

מאיר כהן: אני רוצה להביא לדוגמא את עומר.

מאיר כהן: אני ישבתי עם עומר בזמנו.

מאיר כהן: עומר הוא פחות אוכלוסייה מאשר כוכב יאיר.

מאיר כהן: בעומר יש תיכון שלומדים בו ילדי עומר, עם מגוון המגמות שיש, מהטובות ביותר.

יעקב מרגי: גם ילדי מיתר וילדי באר שבע.

מאיר כהן: ילדי מיתר לא.

מאיר כהן: באר שבע לא.

יעקב מרגי: אני מכיר כאלה שבאים - - -

מאיר כהן: הוא כבר לא קולט.

מאיר כהן: מיתר מתחיל לבנות עם 6,000 איש.

מאיר כהן: כלומר, בואו תשימו לכם את זה בתכנית החומש שלכם, שהיישוב יצטרך להתחיל להקים תיכון משלו.

מאיר כהן: אני יוצא מתוך ההנחה שיש בחטיבת הביניים 300 איש.

מאיר כהן: ואם זה בית ספר צומח מכיתה ז' עד כיתה י"ב, אני אומר לך שעם 600 תלמידים יש ייתכנות כלכלית מצוינת.

מאיר כהן: אני מכיר את זה, כי אני בניתי את בית ספר זינמן בדימונה, בדיוק אותו הדבר.

מאיר כהן: אני שוב חוזר למשרד החינוך.

מאיר כהן: להבנתי, או הצעתי היא שתהיה פנייה לראשי הרשויות, ליהודה, אבל, יהודה צודק ואמר את זה יושב הראש, לבוא ולהגיד ליהודה אנחנו מבקשים ממך פתרון שאנחנו נתגמל אותך לארבע שנים.

מאיר כהן: להקציב זמן, אבל בארבע השנים האלה, אנחנו – משרד החינוך – מתחייבים למצוא פתרון אחר.

מאיר כהן: אני מציע לכם - גם לראשי הרשויות וגם לראשי ועדי ההורים – אם באמת אתם חפצי חיים לעוד 10 שנים ולעוד שש שנים לפתור את הבעיה, תתחילו לחשוב ברצינות על הקמת בית ספר תיכון.

מאיר כהן: אם תצליחו להקים בית ספר תיכון משותף, ביחד עם מוטי ואם כן תקבלו את ההצעה, ואל תחששו מבית ספר צומח בצור יצחק, בסופו של דבר בתי ספר צומחים.

מאיר כהן: אצל דדיו, בדרום השרון, ואגב, הוא הציע להם לכבד את זה לשטח השיפוט שלהם.

מאיר כהן: אתה יודע איך זה, נכון?

איתן ברושי: לא כדאי לערב את הכל עכשיו.

איתן ברושי: בוא נפריד.

מאיר כהן: רק נגיד את זה.

יעקב מרגי: נראה לי גם טייבה מוכנה לספח.

מאיר כהן: זאת הצעתי, אבל אני מבקש לשמוע דברים ברורים ממשרד החינוך - כחבר כנסת – איך אתם נערכים.

מאיר כהן: תורידו את ההצעה הזאת של רעננה.

מאיר כהן: לא הולך.

מאיר כהן: תודה.

<רינה שבתאי: מותר לי לדייק את המספר של החטיבה רק, כי נזרק פה - - -

מאיר כהן: כמה יש לך בחטיבה?

<רינה שבתאי: 750.

<רינה שבתאי: אנחנו לא שם.

מאיר כהן: נו, זה 150-150-150.

מאיר כהן: אני עשיתי חשבון.

<רינה שבתאי: זה הולך ויורד.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

מאיר כהן: עכשיו את מחזקת את דעתי.

מאיר כהן: 750 תלמידים זה בית ספר שיכולות להיות בו 7 מגמות.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

יעקב מרגי: תודה למירב בן ארי.

מירב בן ארי: אני צריכה ללכת.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד כהערת אגב, שאני פה הרבה זמן בוועדת החינוך ואף פעם לא ראיתי כזאת נוכחות של חברי כנסת, אז נראה לי - - -

איתן ברושי: הבעיה היא מה ייצא מזה, לא כמה באו הנה.

מירב בן ארי: לא משנה.

מירב בן ארי: אתה יודע, יש פה דיונים חשובים לא פחות, אבל - - -

יעקב מרגי: תודה רבה, מירב.

יעקב מרגי: בבקשה, איתן ברושי.

איתן ברושי: קודם כל זה דיון לא פשוט ובמידה רבה לא היה צריך להיות בכלל.

איתן ברושי: חוק חינוך חובה - - -

יעקב מרגי: תראו, כולם עוברים תהליכי גמילה.

יעקב מרגי: אני מוועדת העבודה, הוא מהתנועה הקיבוצית והמושבים והאזורים.

יעקב מרגי: איתן, זו הערת ביניים שלי.

איתן ברושי: אלף הם יודעים מאיפה אני.

איתן ברושי: אני קיבלתי קצת חומר מאיריס אפרת ומאחרים.

איתן ברושי: אני חושב שחוק חינוך חובה מטיל את האחריות הברורה על המדינה, בנושא של החינוך.

איתן ברושי: עכשיו אני אגיד מה אני מעריך.

איתן ברושי: אני מכיר את ראשי הרשויות.

איתן ברושי: אדוני יושב הראש הרשות, אני אגיד לך, כדאי שתקשיב למה לפי דעתי אתם פה לא בסדר.

איתן ברושי: קצב גידול בתי הספר של אזורים צומחים הוא איטי מדי.

איתן ברושי: מה שקורה, אני עוד זוכר כמה צרות היו לי עם שי כנעני.

איתן ברושי: עכשיו הוא כבר לא קיים, אבל הוא היה יכול להוציא - - -

יעקב מרגי: הוא קיים, הוא לא במשרד.

איתן ברושי: אבל זה לא אסון שהוא לא במשרד, כי היה מאד קשה להסביר לו.

יעקב מרגי: הוא לא פה.

איתן ברושי: רגע.

איתן ברושי: אני אומר את זה כדי-.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זו ועדת חינוך.

איתן ברושי: עובדי המדינה לפעמים עושים צרות.

איתן ברושי: מה שאני אומר כרגע - - -

יעקב מרגי: הם עושים את העבודה שלהם.

איתן ברושי: תן לי רגע.

איתן ברושי: לא, הם לא חייבים לעשות צרות.

איתן ברושי: אני אומר שיש פה פער.

איתן ברושי: כשאתה ראש רשות, אני היה לי ביטוי שאומר – מגרש שנקנה הוא כמו בית שנבנה.

איתן ברושי: כלומר, אם מישהו קנה מגרש, אתה חייב לתת לו פח אשפה ובית ספר, או גן.

איתן ברושי: לבנות בית על מגרש שנקנה זה יכול לקחת שנתיים-שלוש ולפעמים יותר, למרות שיש פה גבולות.

איתן ברושי: מה הבעיה?

איתן ברושי: בגלל מגבלות תקציב, בגלל תקציב שהוא לא רב שנתי – היום דובר על זה בוועדת הכספים – משרד החינוך מגיב באיחור ולפעמים קצב הגידול, ועכשיו יש גידול במועצות האזורים וגם אצל יהודה אולי.

איתן ברושי: ואז אומר לי מוטי דלג'ו, אני נבחרתי כדי לתת חינוך לדרום השרון.

יעקב מרגי: הייתי מצפה, אולי בהסתייגות - - -

איתן ברושי: תיכף אני אגיד מה הפתרון.

יעקב מרגי: אולי משרד החינוך רצה לבנות והקליינטים לא רצו לקנות?

איתן ברושי: בכל זאת אני רוצה - - -

יעקב מרגי: תגיד את זה בהסתייגות.

איתן ברושי: לא.

איתן ברושי: תשמע, תן לי לומר את מה שאני רוצה.

איתן ברושי: זה טוב גם לדיון הבא.

איתן ברושי: מה שאני אומר כרגע, שמשרד החינוך פה מטפל ביישוב שהוא דומה למועצה אזורית, יישוב קהילתי, שהיישובים התבגרו, מספר הילדים ירד והצורך לעולם לא היה נכון להקים בית ספר ליישוב אחד, של ישוב אחד, של כיתה אחת ושכבה.

איתן ברושי: אין דבר כזה.

איתן ברושי: עכשיו אני רוצה להגיד, הרי גבירותיי, חברות הכנסת, החינוך זה לא רק הלימוד.

איתן ברושי: החינוך זה המגנט של היישוב.

איתן ברושי: החינוך – אדוני, יושב הראש, תקשיב טוב לביטוי – החינוך הוא גם מגנט וגם מכבש.

איתן ברושי: הוא מביא את האנשים ליישוב, הוא עושה אותם יחידה חברתית.

איתן ברושי: החינוך הוא כור ההיתוך.

איתן ברושי: הוא זה שמחבר קהילות, הוא זה שמביא את האנשים לחינוך.

איתן ברושי: כל היתרון של היישוב, ברמה כל כך הרבה יישובית באזור הזה, זה אם יש לו מערכת חינוך ואנשים יבחרו את מקום מגוריהם כי עניין העבודה הוא פתוח ולחינוך יש מיפוי, קודם כל על פי החינוך.

איתן ברושי: זה לא פשוט להגיד טוב, תלמדו איפה שאתם רוצים.

איתן ברושי: יש חברת ילדים, יש תנועות נוער, יש חיים גם אחרי בית הספר ואתה רק היום קיימת פה דיון על הדברים שאחרי בית הספר.

איתן ברושי: ויש אחריות קהילתית ויש אחריות של ראש רשות ויש בעיית מיצ"ב ויש בעיית אלימות ויש אלכוהול ויש בגרות ויש סיירת הורים ויש הכל.

איתן ברושי: לכן זה לא נכון לקחת ולהגיד להם, תשמע, שחלק ילמדו פה, חלק פה.

איתן ברושי: מה זה הדבר הזה.

איתן ברושי: וזה מיפוי.

איתן ברושי: אני חושב שצריך להקים בית ספר חדש ולהפוך אותו מהתחלה לבית ספר משותף, עם הורים ועם הורים במשותף, ובית הספר ייקרא – עוד פעם, דמיונית אני אומר עכשיו – יהיה בית ספר צור יגאל, נקרא לו דרום השרון.

איתן ברושי: אני לא מדבר על צור יצחק.

איתן ברושי: צור יצחק זה תאונה.

איתן ברושי: אני לא יודע איך היא תגמר.

איתן ברושי: זה יישוב גדול, שהוא לא בדיוק מתאים למועצה אזורית ואני לא יודע איך זה ייגמר, אבל זה לא ענייני כרגע.

איתן ברושי: לכן לפי דעתי, הבעיה היא לא מה יקרה מחר.

איתן ברושי: כי א יאפשר לפתור את זה בדקה אחת, אבל לא יכול להיות שמגיעים לדיון כזה, ביישוב כזה מפואר שהוקם כבר מזמן.

איתן ברושי: זה לא סוד, היישוב הזה.

איתן ברושי: גם לא סוד התחזית הדמוגרפית שלו.

איתן ברושי: ראש הרשות צריך לפתור את הבעיה.

איתן ברושי: אם לא יקלטו עוד אנשים בצור יגאל, גם לא יהיה מחר גן, לא רק שלא יהיה בית ספר.

איתן ברושי: מצד שני אני אומר לכם ההורים, אין שום קדושה, שתהיה שם חטיבת ביניים.

איתן ברושי: יכול להיות שרק חיבור של חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, יוצר בית ספר של 1,000 תלמידים ומעלה, עם מגמות, עם אולם ספורט ועם חוגים ועם מה שרוצים, הוא יוצר את הרצף שעוברים מכיתה לכיתה ומ-ז' ל-ח' ויוצרים את הצירוף.

יעקב מרגי: תודה.

איתן ברושי: משפט אחרון.

איתן ברושי: זה לא סותר גם בעניין הזה – הקו הירוק הוא לא גבול והעניין של אשכול יישובים הוא הדבר הנכון.

איתן ברושי: אז יש פה בעצם שלוש רשויות.

איתן ברושי: לכן צור יגאל זה רשות, אלפי מנשה זה רשות, דרום השרון זה רשות.

איתן ברושי: בשביל זה יש ממשלה ומי שצריך לעשות את החיבור הזה זה המדינה, על משאביה ועל היכולת לראות צעד אחד קדימה.

איתן ברושי: בחינוך, לפי דעתי, אי אפשר לעשות חינוך מתקדם במספר מועט של תלמידים ולכן צריך לבנות את זה על אשכול של יישובים, במקרה זה אשכול של רשויות, אבל להתחיל את זה כבית ספר משותף מההתחלה.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מאחר שאת ממהרת והקדמתי אותך, אז שיהיה בקצרה, בבקשה.

נורית קורן: אז אני מתנצלת שאני רצה מוועדה לוועדה, אבל אין ברירה, צריך לעבוד בכל הוועדות ולשרת את הציבור.

נורית קורן: אני חושבת שבאמת, כמו שחברי איתן ברושי אמר כרגע, להקים ביישוב.

נורית קורן: אני לא מבינה, לעשות בשתי המועצות משהו אזורי ולהקים את הצורך הזה.

נורית קורן: אין מה להסיע את האנשים.

נורית קורן: די להסיע ילדים.

נורית קורן: מספיק הילדים של החינוך המיוחד נוסעים שעתיים כל בוקר לכל מקום.

נורית קורן: הגיע הזמן.

נורית קורן: אני חושבת שצריך לנסות ללחוץ על משרד החינוך לקיים ביישוב ובמועצה האזורית שלו.

<שימי אליאל: רק ברמה הלאומית – זה בזבוז כספי ציבור.

<שימי אליאל: למה?

<שימי אליאל: כי אתה צריך להקים בצור יצחק, צריך להקים בכפר סבא - - -

יעקב מרגי: אדוני, לא, לא.

יעקב מרגי: אתה בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: פה מתאפקים.

יעקב מרגי: מי שלא יודע להתאפק בוועדת חינוך, יש טיפול אחר.

נורית קורן: אני יכולה לתת דוגמא למשל את גוש עציון, שהם בנו איזו תכנית מיוחדת ובאים אנשים.

נורית קורן: בעקבות בית הספר מגיעים אליהם אנשים וצריך לתת את הדעת על הדברים האלה.

יעקב מרגי: אבל לחתונה צריך שניים.

נורית קורן: יהיה.

נורית קורן: אנחנו נשדך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

<גנאדי קמנצקי: אני גנאדי קמנצקי, מנהל אגף מיפוי ותכנון.

<גנאדי קמנצקי: אני מחליף את שי כנעני.

<גנאדי קמנצקי: הנושא הזה באמת שלא חדש בשבילנו.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו מטפלים בו לא כמה חודשים, כמה שנים.

<גנאדי קמנצקי: זה התחיל מזה – מכפר סבא לא נמצאים פה – אבל הם התחילו להגיד על זה שהם רוצים להוציא את תלמידי היישוב כוכב יאיר, בגלל נושא כספי.

<גנאדי קמנצקי: הם טוענים שעל כל ילד הם משלימים הרבה כסף ולא יתכן שהם מסבסדים על ידי המסים שלהם, את ה - - -

איתן ברושי: יש אגרת ילדי חוץ.

<גנאדי קמנצקי: זה לא מספיק.

<גנאדי קמנצקי: תנו לי לסיים.

<גנאדי קמנצקי: אני לא אומר כרגע טענה שאני לא - - -

יעקב מרגי: סליחה, אני מדבר.

יעקב מרגי: רבותי, אני רוצה להבין, אתם יודעים את כל החומר.

יעקב מרגי: מה לעשות, אני תלמיד, עדיין נשארתי תלמיד.

יעקב מרגי: בקופסא אני תלמיד.

יעקב מרגי: אני רוצה ללמוד וכשאתם קוראים קריאות ביניים ודו שיח.

יעקב מרגי: הוא שמע אתכם בקשב רב, גם כשהטחתם דברים קשים במשרד החינוך ולפעמים העובדות לא היו נכונות, והוא בכל זאת המתין לרשות הדיבור.

יעקב מרגי: תנו לו, ואם אחר כך יש הערות, בשמחה רבה.

יעקב מרגי: זה דיון.

יעקב מרגי: זה מהות הדיון פה.

יעקב מרגי: בלי קריאות ביניים.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גנאדי קמנצקי: ואנחנו התנגדנו להוצאת תלמידי כוכב יאיר על בסיס זה.

<גנאדי קמנצקי: אמרנו אתם רוצים, לא רוצים, זה ענייניים שלכם, ביניכם, אין פתרון אחר, קולטים.

<גנאדי קמנצקי: אבל מה לעשות?

<גנאדי קמנצקי: בכפר סבא בונים 6,000 יחידות דיור.

<גנאדי קמנצקי: הם צריכים, אין להם מקום.

<גנאדי קמנצקי: לנו אין שום בסיס חוקי להכריח את כפר סבא לעשות משהו אחר.

<גנאדי קמנצקי: כמו שאנחנו לא יכולים להכריח את היישוב שלכם לעשות משהו שאתם לא מעוניינים.

יעקב מרגי: גנאדי, שאלה.

יעקב מרגי: יש להכריח ויש לידו.

<גנאדי קמנצקי: ניסינו לדבר.

יעקב מרגי: כשאי אפשר להכריח, יש תמריצים.

יעקב מרגי: השאלה אם ניסיתם גם בתמריצים.

<גנאדי קמנצקי: כן, ניסינו.

יעקב מרגי: אלה שיושבים פה אומרים לך, וביושר הם אמרו את זה, יש לנו את הפריבילגיה, רוצים להתפנק, אנחנו מעדיפים את כפר סבא ואת המבחר שנותנת לנו כפר סבא, כדי לתת את המיטב לילדים שלנו.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו בעד.

יעקב מרגי: ניסיתם לתמרץ את כפר סבא?

<גנאדי קמנצקי: ניסינו ודיברנו איתו וניסינו.

<גנאדי קמנצקי: אמרנו לו נבנה כל מה שצריך.

יעקב מרגי: אמרתם עוד כיתה ועוד - --

<גנאדי קמנצקי: עוד כיתה, עוד בית ספר, מה שאתה רוצה.

<גנאדי קמנצקי: מבחינה פיזית אנחנו מוכנים לכל דבר.

<גנאדי קמנצקי: לא מוכן.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

יעקב מרגי: עכשיו תמשיך.

<גנאדי קמנצקי: לא מוכן, אז אנחנו מתחילים שיח עם הרשות.

<גנאדי קמנצקי: כמו שאנחנו לא יכולים להכריח את כפר סבא, אנחנו גם לא רוצים ולא יכולים להכריח את כוכב יאיר.

<גנאדי קמנצקי: מתחילים שיח, מה לעשות?

<גנאדי קמנצקי: אני אצמצם, כדי לא למשוך יותר מדי זמן, לגבי מה הפתרון.

<גנאדי קמנצקי: הפתרון האידיאלי זה מה שאתם הצעתם.

<גנאדי קמנצקי: הפתרון האידיאלי הוא בכוכב יאיר, את חטיבת הביניים להרחיב לחטיבה עליונה משותפת עם אלפי מנשה.

<גנאדי קמנצקי: מבחינת כל ההיגיון הפשוט, זה הכי פשוט.

<גנאדי קמנצקי: חוסכים לתלמידים של כוכב יאיר נסיעות, לא צריך לנסוע.

מאיר כהן: מה המרחק משם?

<קריאה: המרחק הוא 20 קילומטר.

יעקב מרגי: עד שקיבלתי את התפקיד הזה.

יעקב מרגי: גם ככה התחרטו שנתנו לי אותו.

יעקב מרגי: בבקשה, גנאדי.

יעקב מרגי: לא להפריע.

<גנאדי קמנצקי: מבחינתנו זה הפתרון האידיאלי מכל קנה מידה.

<גנאדי קמנצקי: מה לעשות, לא מסכימים – לא אלה, לא אלה.

<גנאדי קמנצקי: עכשיו אומרים הלאה, מציעים להם פתרונות אחרים.

<גנאדי קמנצקי: אל תתנפלו על הפתרונות האלה, אנחנו כבר הצענו הכל.

<גנאדי קמנצקי: מה שיש בראש, הצענו.

<גנאדי קמנצקי: לא.

<גנאדי קמנצקי: התושבים וראש המועצה רוצים פתרון אחד ויחיד – כפר סבא.

<גנאדי קמנצקי: כאילו, שום דבר אחר לא מתאים.

<גנאדי קמנצקי: אבל אנחנו לא יכולים באמת לחכות, אתה צודק.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו הרי עובדים במערכת שצריכה לתכנן לכמה שנים, לכן אנחנו החלטנו – אנחנו מקימים תיכון בצור יצחק והתיכון הזה הוא כבר בתהליך של תכנון.

יעקב מרגי: הוק ביי קוק אתם מקימים?

<גנאדי קמנצקי: אנחנו מקימים אותו.

<גנאדי קמנצקי: אנחנו אומרים דבר כזה, מבחינתנו, חטיבה עליונה של צור יצחק, יכולה לקלוט את החטיבה העליונה של כוכב יאיר, וזה יהיה בית ספר סביר מאד.

<גנאדי קמנצקי: 6-7 כיתות - - -

יעקב מרגי: מה עם אלפי מנשה, על הדרך?

<גנאדי קמנצקי: גם אלפי מנשה יכולים להיכנס.

<גנאדי קמנצקי: תראו, יש גם מגבלה - - -

מאיר כהן: אוקיי, זה ייקח 4-5 שנים, מה עושים בינתיים.

<גנאדי קמנצקי: עד אז אף ילד לא יהיה בחוץ.

<גנאדי קמנצקי: זה לא 4 שנים, אפשר לקצץ את זה.

<גנאדי קמנצקי: כבר עכשיו מתכננים, תוך שנתיים אפשר לבנות.

<גנאדי קמנצקי: שלוש שנים, נגיד ארבע.

<גנאדי קמנצקי: עד אז אף ילד לא יהיה בחוץ.

מאיר כהן: אתה בנית איתי איזו כיתה או שתיים.

מאיר כהן: נו, באמת.

<גנאדי קמנצקי: נו?

מאיר כהן: מה קרה, התחילו לבנות מקרטון?

<גנאדי קמנצקי: לא, לא, לא, תראו - - -

מאיר כהן: שלוש שנים אתה מרים תיכון?

מאיר כהן: אני מוריד לך את הכובע.

יעקב מרגי: רגע, יחיאל זוהר, את בית ספר התיכון של הבן שלי, הרים בשנת לימודים אחת.

מאיר כהן: כי זה יחיאל זוהר.

מאיר כהן: אני הרמתי בית ספר בשנתיים, אבל ברוב המקרים לא מצליחים להרים.

<גנאדי קמנצקי: דרום השרון מקים בתי ספר מהר וטוב ובאיכות טובה.

<גנאדי קמנצקי: הם הקימו את בתי הספר שלהם בשנה-שנתיים.

מכלוף מיקי זוהר: אבל העניין הוא שזה לא נותן פתרון לאלפי מנשה.

יעקב מרגי: בסדר, בסדר.

מאיר כהן: זה כן.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: הוא אומר שכן.

מכלוף מיקי זוהר: לא, יש בעיה ביטחונית.

<קריאה: הילדים לא ישחקו בחוץ.

איתן ברושי: הממשלה אמרה שיש לה פתרון לביטחון, מה אתם רוצים?

מאיר כהן: איזו בעיה ביטחונית יש?

איתן ברושי: ראש הממשלה הוא מומחה לביטחון.

מכלוף מיקי זוהר: לא, אתם פותרים את זה בשנייה, איתן.

מכלוף מיקי זוהר: יש לכם פתרונות - - -

יעקב מרגי: גברתי, אתה רואה מה קריאת הביניים שלך עושה?

יעקב מרגי: את מבינה עכשיו מה קריאת הביניים שלך עושה?

יעקב מרגי: מעכשיו אני אהיה אגרסיבי.

יעקב מרגי: מי שידבר - - -

מכלוף מיקי זוהר: וואלק אתה.

מכלוף מיקי זוהר: צריך לאתר אותם, לדמיין.

מכלוף מיקי זוהר: לא, הם אומרים שיש להם פתרון.

יעקב מרגי: מיקי, אתה מפריע לי.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גנאדי קמנצקי: אז זה הפתרון שאנחנו מייצרים ואנחנו יודעים שכרגע אין בדיוק הסכמה של כוכב יאיר לפתרון הזה, אבל אנחנו רוצים ליצור את בית הספר.

<גנאדי קמנצקי: בכל מקרה צריך את בית הספר הזה.

יעקב מרגי: כשאתה אומר כוכב יאיר, אתה מצביע לשם.

יעקב מרגי: אני לא מפספס שום דבר, מה לעשות, זה אחד החסרונות שלי.

יעקב מרגי: השאלה איפה ההתנגדות, של יושב ראש המועצה או של ההורים?

יעקב מרגי: או שניהם ביחד.

<גנאדי קמנצקי: או, בזה אני כבר נכנס-.

<גנאדי קמנצקי: אני לא פוליטיקאי, אני שומע את העמדה של יושב ראש המועצה.

יעקב מרגי: אתה עומד רק מול יושב ראש המועצה והוא מתנגד?

<גנאדי קמנצקי: כן.

<גנאדי קמנצקי: יושב ראש המועצה אומר לא, זה פתרון לא מתאים.

<גנאדי קמנצקי: שמעתם.

<גנאדי קמנצקי: בהתחלה הוא אמר שהם רוצים רק כפר סבא.

יעקב מרגי: נציגות ההורים, מה אתם אומרים על ההצעה של מר גנאדי.

<גנאדי קמנצקי: של משרד החינוך.

יעקב מרגי: גנאדי, מה תפקידך?

<גנאדי קמנצקי: אני מנהל אגף מיפוי ותכנון.

יעקב מרגי: נציגות ההורים – מנהל האגף מציע – אומר תשמע, תקשיב, אתה לא רוצה לנסוע שעה וחצי?

יעקב מרגי: אל תיסעו שעה וחצי.

יעקב מרגי: צור יצחק זה עוד שנתיים-שלוש-ארבע – עזבו.

יעקב מרגי: בוא, אני מוכן לעזוב את תפיסת העולם התכנונית שלי במשרד החינוך.

יעקב מרגי: אד-הוק כוכב יאיר, אני מאפשר חטיבה, איך קראת לזה?

<גנאדי קמנצקי: חטיבה עליונה של שתי רשויות.

יעקב מרגי: חטיבה עליונה.

יעקב מרגי: בית ספר צומח מה שנקרא, נכון.

יעקב מרגי: מה אתה אומר על ההצעה הזאת?

<ניב סופר: התחיל גנאדי ואמר שאחת הסיבות שכפר סבא לא רוצה שנבוא, שהם מסבסדים - - -

יעקב מרגי: אתה כל פעם הולך לכפר סבא.

<ניב סופר: רגע, אני אענה לך.

יעקב מרגי: רגע, שאלתי שאלה.

יעקב מרגי: נהיית ביבי נתניהו?

יעקב מרגי: ביבי, שואלים אותו משהו, הוא עונה משהו אחר.

יעקב מרגי: תענה לשאלה שלי.

מכלוף מיקי זוהר: מרגי, מרגי, תגיד לי, השתגעת?

יעקב מרגי: זה שבח.

יעקב מרגי: זה שבח.

יעקב מרגי: בלי קנאות, זה שבח.

יעקב מרגי: אני לוקח את המחמאה מחדש.

יעקב מרגי: הלוואי והייתי מסוגל להיות כמוהו.

מכלוף מיקי זוהר: אני מרים טלפון לפרח לרנר עכשיו.

יעקב מרגי: אין בעיה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ניב סופר: אם זה מה שיקרה, המערכת שלנו תקרוס כלכלית כי היא תהיה מסוגלת להחזיק תיכון, כי חוץ מלבנות את התיכון, שמשרד החינוך לא נותן אפילו את הכל, אלא נותן 80% וחבר הכנסת כהן בטח יודע.

יעקב מרגי: פתרתי לך את הבעיה התקציבית – אתה מסכים?

יעקב מרגי: אתה לא תפתור לי את הבעיה התקציבית.

יעקב מרגי: למה לא? סליחה, מה, אני הולך הביתה היום?

יעקב מרגי: אני הולך איתך צעד אחרי צעד.

מכלוף מיקי זוהר: בקצב של ההתבטאויות שלך אי אפשר לדעת.

יעקב מרגי: תקשיב, אני הולך איתך.

יעקב מרגי: אני יש לי ראש קטן, אני רוצה להבין.

יעקב מרגי: אני מטפטף לאט לאט.

יעקב מרגי: הקיבולת שלי מצומצמת.

יעקב מרגי: אני מטפטף לאט.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה – אתה אומר שהחשש שלך זה היכולת הכלכלית של ראש המועצה.

יעקב מרגי: אני רואה אותו, ברוך השם, דשן ומעונג, אין לו בעיה כלכלית.

יעקב מרגי: אבל בוא נאמר שאתה צודק.

יעקב מרגי: וגם לא אצה לו הדרך לשום מקום, דרך אגב, שמתי לב.

יעקב מרגי: אני מבין מה יש בזה.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, עזוב את הבעיה הכלכלית.

יעקב מרגי: לו הצלחתי לפתור לך את הבעיה הכללית?

<ניב סופר: שנית, בתיכון של 200 תלמידים בשכבה, אי אפשר לתת מגוון מקצועות - - -

מאיר כהן: אתה טועה.

יעקב מרגי: אתה ועד הורים או פדגוג?

<ניב סופר: לא, אני ועד הורים ומשרד החינוך יגיד לך את זה.

מאיר כהן: אתה טועה.

<ניב סופר: המפקחות של משרד החינוך - - -

מאיר כהן: אתה טועה.

<ניב סופר: מנהלת המחוז - - -

יעקב מרגי: לא ענית לשאלה שלי.

יעקב מרגי: לו יצויר במצב אופטימאלי – אין בעיות חינוך, אין בעיות פדגוגיות, אין בעיות תקציביות – אתה מסכים להצעה?

<ניב סופר: לא.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: למה אתה הולך איתי סחור סחור?

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: תסביר לי עכשיו למה.

<ניב סופר: לא, אני לא הולך סחור סחור.

<ניב סופר: מכיוון שאני מתחבר למה שחבר הכנסת ברושי אומר.

<ניב סופר: תיכון זה חלק עיקרי מהחיים של היישוב.

<ניב סופר: ברגע שאתה הופך אותנו ומעביר אותנו ליישוב אחר, שאולי הוא יהיה עצמאי ואולי הוא לא יהיה עצמאי - - -

יעקב מרגי: רציתי לדעת.

יעקב מרגי: אוקיי.

<שימי אליאל: עוד דבר.

<שימי אליאל: אנשים הגיעו ליישוב, אנשים בחרו ביישוב וחלק מהעניין זה החינוך, כמו שנאמר.

<שימי אליאל: אמר חבר הכנסת ברושי, זה גם כי התיכונים בכפר סבא הם איכותיים.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

<שימי אליאל: עכשיו, להחזיק תיכון - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משפט סיכום אחרון.

<שלמה קטן: אני חייב 30 שניות להסביר.

<שלמה קטן: בשנת 1995 הייתה אותה בעיה, כפר סבא קיבלה תקציב ממדינת ישראל להקים תיכון - - -

יעקב מרגי: הכנסת לי היסטוריה מחדש.

<שלמה קטן: לא, לא.

<שלמה קטן: דבר שני, אנחנו משלמים – גם אנחנו וגם כוכב יאיר – פי ארבעה אגרת חינוך לכפר סבא כבר כמה שנים.

יעקב מרגי: הוא לא רוצה.

<שלמה קטן: פי ארבעה.

יעקב מרגי: הוא מוכן לתת לך.

יעקב מרגי: הוא אומר לך אל תבוא אלי, במילים אחרות.

<שימי אליאל: זה לא מדויק.

<שלמה קטן: עכשיו, לגבי הפתרון שהצעתם לגבי צור יצחק, אני חייב להגיד שיש בעיה אחת.

<שלמה קטן: משרד החינוך מתקצב שתיים עד שלוש החזרות לתיכוניסטים.

<שלמה קטן: גם היום מכפר סבא התלמידים חוזרים לפעמים בתחבורה ציבורית.

<שלמה קטן: מכוכב יאיר לאלפי מנשה אין תחבורה ציבורית.

<שלמה קטן: זה אומר ילדים על יד קלקיליה.

יעקב מרגי: אתה הכנסת אותי עכשיו לפרוצדורות.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: תודה רבה על ההערות.

מאיר כהן: משרד החינוך ייתן הסעות.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע יש לנו בעיה, רוצים לפתור אותה.

<קריאה: הבנת למה אנחנו מתנגדים?

<קריאה: זו אחת הסיבות.

יעקב מרגי: אוקיי, תודה.

מאיר כהן: אתה צודק.

יעקב מרגי: חברת הכנסת שרן השכל, בבקשה.

שרן השכל: טוב, אז קודם כל כתושבת העיר כפר סבא - - -

יעקב מרגי: תקבלי מחמאה.

יעקב מרגי: הם חשבו שאת ממועצת התלמידים.

מאיר כהן: תלמידה.

יעקב מרגי: אני מוכן לקבל את המחמאה הזו כל הזמן.

שרן השכל: אני למדתי בתיכונים, אני חושבת שמעבר לאיכות הפדגוגית שיש בכפר סבא - - -

יעקב מרגי: תעבירי לראש הרשות שלך את כל המחמאות.

שרן השכל: דיברתי איתו גם כן מקודם.

איציק שמולי: גם מחברי הכנסת ממפלגת העבודה תעבירי.

שרן השכל: מעבר לאיכות הפדגוגית בכפר סבא, התרומה החברתית באמת, של היישובים מסביב שמגיעים לכפר סבא היא מאד אדירה, בכך שיש איזה שהוא גיוון.

שרן השכל: אנחנו גם כן הכרנו ויש לי הרבה חברים מהיישובים מסביב, בגלל שלמדנו באיתו תיכון.

שרן השכל: עם זאת, אלף אני התפלאתי שראש העיר לא הגיע.

שרן השכל: הרמתי לו טלפון והוא אמר שהוא לא הוזמן לישיבה הזאת.

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: מזל שהגעת.

שרן השכל: אני לא יודעת, לא הייתי פה בהתחלה.

יעקב מרגי: אז הנה, אני אומר לך, בואי תקשיבי לי.

יעקב מרגי: עיריות, עיריות.

יעקב מרגי: מי זה דוב רקוביץ?

שרן השכל: מנהל אגף החינוך.

יעקב מרגי: והוא פה?

יעקב מרגי: היה פה?

יעקב מרגי: למה הוא רשום פה, את יודעת?

יעקב מרגי: כי עיריית כפר סבא הוזמנה והוא אישר את הגעתו.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: אני דיברתי עם ראש העיר והוא אמר שהוא לא הוזמן וחבל.

יעקב מרגי: אני לא מזמין ראשי רשויות.

יעקב מרגי: מזמינים את העירייה.

יעקב מרגי: כל אחד בוחר לעצמו את רמת הייצוג.

שרן השכל: בכל מקרה, חלק מהטענות שנשמעו גם כן על האיכות הפדגוגית, לצערי הרב, באמת לא בכל התיכונים בארץ בכלל יש את אותה רמה ויש את אותן איכויות ובסופו של דבר, גם תושבים שנמצאים ומתגוררים בירוחם, לא יכולים לקבל לצערי, את אותו החינוך ואת אותו המגוון החינוכי שיש בתל אביב - - -

מאיר כהן: תתפלאי, תתפלאי.

מאיר כהן: תבואי לירוחם.

יעקב מרגי: נתת דוגמא לא טובה את ירוחם.

יעקב מרגי: זה היה נכון לפני כמה שנים.

שרן השכל: אוקיי, אבל יישובים שונים, באמת לצערי.

שרן השכל: והתפקיד של הרשויות באזור זה באמת להעלות את הרמה של החינוך בתיכונים האלה ולקחת את זה כמפעל.

שרן השכל: בכל מקרה, מאד מצער אותי לשמוע ששום פתרון שנותנים, אף אחד לא מקבל.

שרן השכל: הבנתי שהציעו לבנות להם בית ספר וכל מיני דברים אחרים, אבל הפתרון היחיד הוא באמת כפר סבא.

שרן השכל: ממה שאני הבנתי מראש העיר, ואני לא יודעת אם הדבר הזה נכון, קודם כל הם באמת הגיעו למיצוי של הבנייה בתיכונים ובאמת העיר גדלה ואין עוד אפשרות להכניס עוד תלמידים.

שרן השכל: אנחנו בקשר כבר כמה זמן לגבי המקרה הזה וגם יצא לי לדבר עם ראש העיר כמה פעמים.

שרן השכל: אני אשב ואפגש איתו גם השבוע ונראה אם אפשר להכניס עוד כמה תלמידים, אבל זה לא פתרון לטווח ארוך.

שרן השכל: חייבים לבנות בית ספר ואתם צריכים לקחת את הדבר הזה לידיים ולבנות איכות ולבנות מגוון.

יעקב מרגי: תודה שרן.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלכם בתור רשות.

יעקב מרגי: אני אעדכן בכל מקרה את מי שאני בקשר איתם גם על הבעיה.

יעקב מרגי: תודה.

איציק שמולי: בהמשך לשאלתו של יושב הראש לגבי תמריצים שהוצעו לכפר סבא, אתה יכול לפרט מה הוצע?

<גנאדי קמנצקי: אנחנו הצענו בנייה.

<גנאדי קמנצקי: אמרנו – אתה רוצה לבנות בבתי הספר הקיימים?

<גנאדי קמנצקי: אנחנו נממן.

<גנאדי קמנצקי: אבל הוא לא יכול, כי המגרש שם כבר לא קולט.

איציק שמולי: כי בעבר הוא אמר שבתמורה לתקצוב נוסף - - -

שרן השכל: הוא מדבר על מיצוי של הבניין.

שרן השכל: זה מה שהוא אמר לי.

שרן השכל: הוא לא יכול לבנות.

<גנאדי קמנצקי: אז היה אפשר, אנחנו בנינו.

<גנאדי קמנצקי: תראה, הפתרון בשבילנו, מה יותר טוב מאשר רשות קולטת מרוצה והרשות השולחת מרוצה.

יעקב מרגי: טוב, רבותי, אני מתנצל בפני מי שלא הספיק וגם מי שנרשם ולא נרשם, אבל אין מה לעשות, השעון לא שואל אותנו שאלות.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, תקשיבו, אני רואה את המבוי הסתום.

יעקב מרגי: מצד אחד לכאורה, ואני אומר את זה בצורה הכי קלה, ניתן מענה ואני לא מבין מה הצעקה.

יעקב מרגי: אבל, מאחר שבחינוך לא מתפשרים וזו דרישה לגיטימית.

יעקב מרגי: המזל שלך, אם לא אתה היית בתפקיד שלי עכשיו, המזל שלך שבאמת באמת יש פה תמימות דעים לגבי איכות מערכת החינוך בכפר סבא ויש שביעות רצון רבה.

<קריאה: ואצל דלג'ו ודרום השרון.

<קריאה: שלא ייעלב פשוט.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, מוטי דלג'ו ייעלב, לא ייעלב.

יעקב מרגי: השירותים שהוא לוקח, מה קרה?

יעקב מרגי: אז בוא תקשיב.

יעקב מרגי: מדברים פה על מבחר של שישה בתי ספר ואני איש מועצה אזורית גם כן, אז אני והוא יכולים להסתדר אם הוא ייעלב.

יעקב מרגי: הוא ואני.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, מאחר שיש פה דרישה לגיטימית גם של ההורים, אני לא מסכם את הדיון.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה מאמץ אחרון – הורים – מאמץ אחרון.

יעקב מרגי: שרן, אחרון.

שרן השכל: אני אפגש איתו ונראה אם אפשר להכניס עוד, אבל זה לא פתרון לטווח הארוך.

יעקב מרגי: שרן, אמרתי לך, אני אשפצר את ההצעה שלך.

יעקב מרגי: אנחנו נקיים ישיבה אצלי, את תהי שותפה לה, עם ראש עיריית כפר סבא, מוטי דלג'ו.

איציק שמולי: תכניס אותי כמשקיף.

יעקב מרגי: אני אזמין, הכבוד הוא לי גם כן.

שרן השכל: אני מבקשת גם ששניהם יגיעו, כי הם באמת עובדים איתי כבר כמה שבועות.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, מניסיון שלי – עם כל כך הרבה אני יכול ללכת, כי במילא לא ייצא כלום.

יעקב מרגי: נציג מכל מקום?

יעקב מרגי: מה אנחנו?

יעקב מרגי: יש הצטלבות באינטרסים?

יעקב מרגי: אני אומר לך - - -

שרן השכל: לא, אני פשוט מכירה את הבעיה.

יעקב מרגי: מאחר שנבחרת בינתיים ואת נבחרת, את תייצגי אותם נאמנה.

יעקב מרגי: אנחנו לא מרחיבים את הפורום.

יעקב מרגי: אני רוצה להיכנס לזה לעומק.

יעקב מרגי: נציגות ההורים, ראשי הרשויות הנוגעות בדבר, משרד החינוך – ישיבה אצלי ואנחנו ננסה לראות איך אנחנו מוצאים פתרון.

שרן השכל: בסדר גמור.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם אתם מתפללים.

יעקב מרגי: תתפללו שזה יעזור.

יעקב מרגי: אם לא – לא תהיה לכם ברירה לקבל את ההחלטה של משרד החינוך.

<קריאה: יושב ראש הוועדה, אני מציע שיהיה לזה לוח זמנים ברור.

<קריאה: הזמן הוא מאד קצר.

יעקב מרגי: אתה עכשיו פגעת בי.

<קריאה: לא, חס וחלילה.

יעקב מרגי: אם אני מציע פתרון ואתה רוצה לאלץ אותי בלוח זמנים, זאת אומרת שאתה לא מייחס רצינות לדברי.

<קריאה: לא, לא.

יעקב מרגי: סמוך עלי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.

יעקב מרגי: תודה.