ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 56, 2015-10-19 09:00

דוד אמסלם: טוב, רבותיי, כפי שאמרתי בישיבה הקודמת, שיטת העבודה שלי היא כזו שאנחנו עושים איזה שהוא דיון על נושא מסוים, מקבלים החלטות, אחרי זה אני עושה follow up על ההחלטות, אני עושה דיון נוסף לאחר זמן שאנחנו קובעים אותו מראש ואנחנו רוצים לבדוק את סטטוס ההחלטות שקיבלנו באותה ישיבה.

אורי מקלב: בעצם זו ישיבת מעקב.

דוד אמסלם: כן, בוודאי.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני הגעתי למסקנה שבכנסת חלק גדול מאוד מההחלטות לא מיושמות, מדוע?

דוד אמסלם: מפני שאף אחד לא עוקב.

דוד אמסלם: מקבלים החלטה, הולכים לאכול בורקס, שכחנו וככה זה עובד.

דוד אמסלם: מה שנקרא, אלה שמקבלים לגביהם את ההחלטות, הם מבינים שאוכלים בורקס ונגמר האירוע, לכן לא עושים כלום.

דוד אמסלם: היות שאני אמרתי שאני פקיד, אני לא חבר כנסת, בראש שלי, כך אני עובד 25 שנה, אני יודע לנהל דיון, החלטות ואחר כך ביצוע.

דוד אמסלם: אז, רבותיי, אנחנו נפגשנו כאן ב-7.9 וביקשנו ממשרד החינוך שיגישו תוך שלושה חודשים תקנות שגובשו במשרד העבודה והרווחה.

דוד אמסלם: הנושא מתייחס לפרמטרים, מי הם התלמידים הזכאים להסעות ומדוע, מי זכאי גם להסעות למועדוניות אחר הלימודים, בפרט לגבי הנושא של ההסעות, נתיבי התנועה, תקן שהייה בהסעה, לגבי המלווים, מי קולט את הילדים, מי אחראי על המימון, מה מספר הפקחים שהוקצו להסעה וכמובן הקמת מוקד.

דוד אמסלם: אני פירטתי במכתב את כל הנושאים האלה.

דוד אמסלם: אני אחדש לכם רק משהו קטן, הנושא הזה מרתק אותי וגם מעצבן אותי, ישבתי עם האוצר ואני מחלק את זה לשני חלקים מבחינתי.

דוד אמסלם: בזמנו דיברנו, היו פה שני אירועים חמורים, אחד הכי חמור זה שהעיריות לא הסיעו ילדים שהם עם מוגבלויות קשות וזה כמעט הוציא אותי מדעתי.

דוד אמסלם: בלי קשר אליכם אני ישבתי עם משרד האוצר כדי לנתב את התקציבים הראויים.

דוד אמסלם: אני לא יודע אם הם דיברו עם משרד העבודה והרווחה, אני מדבר כרגע על ההסעה שחסרה מבית הספר למועדונית.

דוד אמסלם: הם יתקצבו את זה השנה, אני מבטיח לכם, הם אמרו לי.

דוד אמסלם: דרך אגב, הם נבהלו קצת על הכול, הם אמרו לי, 'דודי, אתה כרגע אמרת לנו רק את זה, עזוב את כל ההסעות', למרות שאני חושב שבמדינת ישראל חלק מחוק חינוך חובה זה להסיע ילד לבית הספר.

דוד אמסלם: הורה שיש לו ארבעה-חמישה ילדים לא צריך לממן את הכרטיסיות האלה, כי הכרטיסיות האלה זה הון עתק, הוא לא יכול.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, יש פה איזה מצב אבסורדי שהאוצר מתקצב את זה, הרשויות צריכות לעשות מטצ'ינג לגבי הנושא של הכרטיסיות, היות שלא נוח להן אז הן לא עושות, וכולם חוגגים.

דוד אמסלם: יש את הסעיף.

דוד אמסלם: האוצר מממן את הכסף, הכול בסדר, יש ניצולת תקציבית, הרשות מבסוטה, היא לא צריכה לתת 50% וההורים ממשיכים לממן את הכרטיסיות.

דוד אמסלם: זו החוצפה שיש בנושא הזה.

דוד אמסלם: לכן גם דיברתי איתם לגבי הנושא הזה ואנחנו נרצה להסדיר את זה בטווח היותר ארוך, בהיבט של העבודה.

דוד אמסלם: אחרי שנתתי את כל הסקירה הזאת אני החלטתי לעשות דיון ביניים.

דוד אמסלם: הרי לא עברו שלושה חודשים, עבר חודש וחצי, אבל הנושא הזה כל כך אקוטי מבחינתי שרציתי להבין מה עשיתם עד עכשיו.

דוד אמסלם: לכן אני מעביר את רשות הדיבור למשרד החינוך, ספרו לנו מה עשיתם ואם הייתם זקוקים לעזרה שלנו באחד מהקשיים שנתקלתם בהם.

דוד אמסלם: בבקשה.

<שמעון אבני: אני שמעון אבני, מנהל אגף הסעות במשרד החינוך במטה בירושלים.

<שמעון אבני: אגב, הנושא עלה גם בוועדת החינוך של הכנסת, זה משיק ל - - -

אורי מקלב: סימן שזה מעיק מאוד.

<שמעון אבני: כן, זה מעיק גם לנו, אין ספק.

קארין אלהרר: לא מהשנה, זו הנקודה המשמעותית.

קארין אלהרר: זה נושא מאוד בעייתי והוא עלה עוד בשנת 2009 כשזבולון אורלב היה יושב ראש ועדת החינוך.

קארין אלהרר: ומאז היו דוחות והיו המון אמירות, צודק היושב ראש, זה נושא כאוב שמונח אי שם, כל פעם שקורה מקרה קשה אנחנו מתכנסים לדיונים בוועדה ושום דבר משמעותי לא קרה.

<ירון לוי: פעם כמעט הלך לנו ילד באחת הרשויות.

קארין אלהרר: לא, אז אנחנו נחכה שיילכו ילדים ואז נגיד שחבל.

דוד אמסלם: יש לי רק הערה קטנה, ברשותך, עוד לפני.

דוד אמסלם: חלק מהבקשות שלי בדיון הקודם היו שתשלחו לנו את דוח צרפתי שנגנז.

קארין אלהרר: כולנו מחכים לו, אדוני.

דוד אמסלם: לא שלחתם לנו את דוח צרפתי, מדוע?

<שמעון אבני: אני לא זוכר שביקשת ממני את דוח צרפתי.

דוד אמסלם: אני אקריא לך את סעיף 2 בהחלטה, 'הוועדה מבקשת לדעת מדוע נגנז דוח צרפתי, אשר הגיש המלצות בנושא, ולקבל אותו לעיונה'.

דוד אמסלם: רשום.

<שמעון אבני: בסדר, אני לא יודע, דוח צרפתי נמצא במשרד, אני יכול להעביר אותו.

דוד אמסלם: תשלח לי אותו מחר.

<שמעון אבני: אני אעביר אותו אפילו עוד היום, אני אקבל - - -

דוד אמסלם: לא היום.

דוד אמסלם: עזוב, היום עד שתלך, תנוח מהישיבה, מחר.

<שמעון אבני: אני אומר, כן, זו אכן ישיבה מתישה, אנחנו לא צריכים את - - -

דוד אמסלם: דרך אגב, צריך להבין, לפי סעיף 42 לחוק יסוד הממשלה, כשהוועדה מבקשת מפקיד להניח בפניה מסמך מסוים הוא מחויב לעשות את זה, זו לא התנדבות.

<שמעון אבני: לא, אני אומר, אני אעביר את זה.

<שמעון אבני: אני לא אומר שלא, לא אמרתי שאני לא אעביר.

<שמעון אבני: אני אעביר.

<שמעון אבני: עד מחר?

<שמעון אבני: עד מחר תקבלו את דוח צרפתי.

דוד אמסלם: טוב.

<שמעון אבני: אז כמו שהתחלתי, גם בוועדת החינוך של הכנסת היה דיון סביב הדבר הזה ואנחנו התחלנו עבודת מטה, יושב פה גם הייעוץ המשפטי של המשרד, לקחנו את תקנות הרווחה כפי שהן ואנחנו בודקים ומשווים אותן.

<שמעון אבני: זאת אומרת מתבצעת פה עבודת מטה בתוך המשרד שתבדוק את תקנות הרווחה, אל מול מה שיש כבר במשרד, חוזר מנכ"ל, מכרזים חוזים, אל מול הרשויות ואנחנו נקיים על זה עבודה.

דוד אמסלם: מה עשיתם עד היום?

<שמעון אבני: אנחנו לוקחים את התקנות ומשווים אותן, בודקים אותן.

דוד אמסלם: כמה ישיבות עשיתם בנושא הזה עד היום, בחודש וחצי האחרון?

<שמעון אבני: עשינו ישיבה אחת.

דוד אמסלם: זהו?

<שמעון אבני: כן.

דוד אמסלם: זה מספק אותך?

<שמעון אבני: תראה, זה לא חשוב אם יהיו 20 ישיבות, בסוף אנחנו נביא את התוצר.

<שמעון אבני: זה לא חשוב כמה ישיבות יתקיימו בדרך, בסוף אנחנו נביא תוצר.

דוד אמסלם: שמעון, אתה מבין שאתה מדבר, אמרתי לך, אני - - -

<שמעון אבני: גם אני פקיד, אגב, אני לא מתבייש.

דוד אמסלם: לא, אני מסביר.

דוד אמסלם: הרי אני יודע איך זה עובד.

דוד אמסלם: אם בחודש וחצי עשית ישיבה אחת שלטעמי זו עבודת מטה מורכבת, לכן עשיתי את דיון הביניים, אני לא ציפיתי עכשיו לקבל ממך את התקנות, קבענו שלושה חודשים, אז בדרך כלל אני מחכה שלושה חודשים ויום, במינימום - - -

<שמעון אבני: יושב ראש הוועדה, זה לא הכול דיונים.

<שמעון אבני: זאת אומרת, היה דיון שבו התווינו מה צריך לעשות, עכשיו יש עבודת מטה שמתקיימת, לבדוק את התקנות, לבדוק את חוזרי מנכ"ל - - -

דוד אמסלם: מי מרכז את העבודה?

<שמעון אבני: יושב פה אילן מהייעוץ המשפטי, תיכף הוא ידבר על זה.

<שמעון אבני: אנחנו אמורים להיפגש שוב פעם.

<שמעון אבני: אגב, אחרי שנסיים את זה השלטון המקומי הוא שותף, נצטרך גם אותו, אבל אחרי שאנחנו נגבש ונבין מה צריך ואיך צריך לעשות ומה המשמעויות של הדבר הזה אנחנו נשב גם עם השלטון המקומי.

<שמעון אבני: אנחנו אמורים תוך חודש לסיים את זה.

דוד אמסלם: אנחנו קבענו כאן בעוד שלושה חודשים, אני מזמן ישיבה, ייצא לכם זימון לדעתי בעוד בערך חודש.

דוד אמסלם: בדרך כלל אני נותן התראה של שבוע וחצי-שבועיים, אני מבין שאתה ערוך כרגע מבחינת לוחות הזמנים שבעוד שלושה חודשים פלוס יום, בתחילת הדיון אתם מציגים לנו כאן ומניחים אלינו כאן לדיון את הנושא של התקנות.

<שמעון אבני: אנחנו נציג, כן, את התקנות.

<שמעון אבני: זה לא אומר שאנחנו מקבלים אותן.

<שמעון אבני: זה אומר שאנחנו מציגים מה עשינו, מה אנחנו יכולים לקחת על עצמנו ואיך אנחנו מסדירים את זה.

דוד אמסלם: לא, לא הבנת.

דוד אמסלם: שמעון, הוועדה בעצם נתנה פה פרמטרים של ההתייחסות לתקנות של - - -

<שמעון אבני: בסדר, אז אנחנו נתייחס לכולן.

<שמעון אבני: אנחנו נתייחס לכולן.

<קריאה: - - - בלי התייחסות של משרדים אחרים.

דוד אמסלם: לא, יש פה איזה שהיא עבודת מטה שהיא קצת משולבת, גם עם משרד העבודה והרווחה, אתם צריכים לשמוע מה עמדתם, הרי מה קורה כאן?

דוד אמסלם: יש פה את הסיפור בעיקר של הילדים המוגבלים, שלגביהם יש עוד תחנה של הסעה שעליה הייתה הבעיה המרכזית כרגע באותו דיון.

<שמעון אבני: זו סוגיה אחרת.

<שמעון אבני: אתה נוגע בסוגיה אחרת עכשיו.

דוד אמסלם: אז אני מסביר.

דוד אמסלם: אנחנו צריכים שאתם תתפרו את כל המהלך הזה, בגלל שבסופו של דבר אי אפשר ששני משרדים יטפלו באותה הסעה.

דוד אמסלם: היות ובעצם אתם הפיבוט של ההסעות - - -

<שמעון אבני: רק אנחנו מטפלים.

דוד אמסלם: יפה, לכן, כמו שאמרתי קודם, את הסוגיה הזאת סגרתי עם האוצר.

דוד אמסלם: אני יכול להגיד לך באופן חד משמעי, שתקציב המדינה לא יעבור בלי הסעיף הזה.

אורי מקלב: על מה סגרת?

אורי מקלב: רק על המועדוניות?

דוד אמסלם: הסיפור כרגע של המוגבלים.

דוד אמסלם: הרי מה היה הדיון הקודם?

דוד אמסלם: ילד מוגבל - - -

אורי מקלב: אני יודע, לוקחים אותם למועדונית, לא מחזירים אותו.

דוד אמסלם: כן, הוא יוצא מבית הספר, מגיע לבית הספר מהבית - - -

אורי מקלב: לוקחים אותו למועדונית - - -

קארין אלהרר: לא לוקחים אותו.

קארין אלהרר: או הפוך, או שלא מחזירים.

דוד אמסלם: חסרה לו הסעה אחת, כאילו מחכים שאבא שלו יבוא.

<קריאה: או שייקחו אותו למועדונית, או שייקחו אותו מ - - -

אורי מקלב: זה הישג גדול מאוד.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, זה בכל סוגי המוגבלויות, זה לאו דווקא מוגבלות פיזיות, זה אוטיזם - - -

דוד אמסלם: כן, נדבר על זה.

דוד אמסלם: בסך הכול שם אני כבר עזרתי לכם בעניין הזה, האוצר יתקצב אתכם בשנת 2016, בתקציב הזה.

<רחל אברמזון: שאלה להבהרה.

<רחל אברמזון: יש לנו כל מיני סוגי מועדוניות, יש לנו את המועדוניות שהן מועדוניות הרווחה, שהילדים מוסעים בצהריים, אבל יש למשל את המועדוניות של הילדים לקויי השמיעה, שמסיימים את הלימודים בבית הספר, אבל הם צריכים להגיע לשמע.

דוד אמסלם: כל מועדונית.

דוד אמסלם: אני דיברתי איתם על כל הילדים שיש להם מוגבלות כלשהי, לא נכנסתי לאיזה סוג, אבל מוגבלות פיזית, אז יש אחד שיש לו בעיה באוזניים, יש אחד שיש לו בעיה ברגליים, יש אחד עם בעיה - - - בציבור יש הרבה בעיות, בוודאי בנכויות האלה, שגם כמו שאמרנו, וגם ראיתם חלק מהילדים שהבאנו אותם, שהם הגיעו, גם ככה החיים מסובכים, מורכבים, להם, להורים, אנחנו צריכים להקל עליהם במה שאנחנו יכולים, במינימום.

דוד אמסלם: דרך אגב, אף אחד לא עושה להם טובה, זה לפי חוק.

דוד אמסלם: לכן כאן אני התערבתי בעניין כדי לסגור.

דוד אמסלם: אני לקחתי את המשימה על עצמי כדי לסגור את הלופ הזה של התקציב, בגלל שכל אחד פה היה מהאו"ם, 'לא אני', 'לא תקצבו אותי, אין לי כסף', אבל כל מערך ההסעות יושב לפתחכם, אתם, בלי קשר לזה.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, יש נהלים שצריך להסדיר.

דוד אמסלם: בלי קשר לכסף.

דוד אמסלם: את הכסף, אני לא מצפה, שמעון, שתבוא, איך הייתי אומר?

דוד אמסלם: אני לא מצפה שאני אמכור את הבית של חמותי כדי להביא, זה לא, אבל אני מצפה שאתם תסגרו מול משרד העבודה והרווחה, תשבו ביחד, מדובר בסוף באותו תלמיד, תשבו ותסגרו את כל הלופ על הפרמטרים שדיברנו.

דוד אמסלם: לא עולה כסף, לא קשור לכסף.

דוד אמסלם: מה מסלול ההסעה, מי צריך לקבל אותו.

דוד אמסלם: אתם מקסימום, אמרתי בסוף, במצגת, אחרי שאתם סוגרים את כל הלופ ברמה העניינית ושכל אחד יחשוב שזה הילד שלו, בסוף אתם נותנים לי שורה אחרונה ואומרים לי 'תקשיב, דודי, חסר לנו לכל הדבר הזה חצי מיליארד שקל'.

דוד אמסלם: עם זה אני יודע להתמודד, הוועדה יודעת להתמודד עם זה.

דוד אמסלם: אני לא מצפה שתביאו את הכסף, אבל אני מצפה שאתם תסגרו את השירות במה שאתם צריכים.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, שכל אחד יחשוב שזה הילד שלו.

דוד אמסלם: אני מבטיח לך שאם כל אחד ייכנס שנייה לראש של ההורה, אני מבטיח שלפחות הוא ישאף להביא את המצב האמיתי ההוגן הנכון.

דוד אמסלם: בבקשה, שמעון.

<שמעון אבני: בסדר, אז אני אומר, אלה שני דברים שונים, החלק של הרווחה הוא סוגיה אחת שאנחנו גם איתם מתעסקים והחלק של התקנות של הרווחה, השוואתם להוצאת תקנות על ידי משרד החינוך, זו סוגיה שנייה, שגם איתה מתעסקים.

<שמעון אבני: אנחנו, כמו שאמרתי, בסוף שלושה החודשים שניתנו לנו, נבוא עם הצעה, אחרי שנאשר אותה אצלנו במשרד.

<שמעון אבני: אני לא מתעסק עם כסף, אני כרגע מתנהל כאילו אין מגבלה תקציבית.

<שמעון אבני: לצורך העניין, זו תפיסת העולם שלנו.

דוד אמסלם: נכון, זו הבקשה שלנו.

<שמעון אבני: בסדר, אז אני אומר, לשם זה הולך.

<שמעון אבני: כשזה יהיה מסודר אז - - -

דוד אמסלם: שמעון, אני מבקש גם שתערבו את השלטון המקומי בעניין.

<שמעון אבני: הם מעורבים.

דוד אמסלם: אני הייתי גם מציע לכם להתייעץ עם העמותות שעשו עבודה.

דוד אמסלם: בסך הכול אני למדתי, השכל לא יושב במקום אחד, הוא מתפזר.

דוד אמסלם: אני יכול להגיד לך משהו, באמת אמיתי, אבי מכיר אותי מעיריית ירושלים, רוב הרעיונות הגדולים שבאו לי זה דווקא מהעובדים שלי שהם הכי זוטרים.

דוד אמסלם: הם זרקו לי את הרעיון ואני קלטתי והבנתי שכאן ההברקה, ולא אצל המנהלים הגדולים.

דוד אמסלם: דווקא העובדים הפשוטים, הרגילים, שביום יום מתעסקים עם זה, הם היו מביאים לי את התובנות הכי טובות.

דוד אמסלם: לכן אני מציע, באמת, עזבו כבוד, עזבו זה, תתייעצו גם עם העמותות שעושות עבודת חסד, זה בהתנדבות, אלה אנשים שבאמת הנושא קרוב לליבם.

דוד אמסלם: בדרך כלל אתה מגיע לזה כתוצאה מזה שאו הבן שלך שם, או אחיך, או אתה פתאום נקלעת לאיזה אירוע שהבנת שיש פה אבסורד אז החלטת לקחת אותו לידיים ולהתחיל לטפל בו, במקום שהמדינה תעשה את זה.

דוד אמסלם: אבל זה לא משנה, יש להם הרבה ניסיון והרבה תובנות.

דוד אמסלם: לפעמים זה מהצד של ההורים.

דוד אמסלם: הייתי מציע, כך נהגתי תמיד, תעשה ישיבה, תביאו את כל הגורמים בכיף - - -

<שמעון אבני: אנחנו עושים.

<שמעון אבני: אתה פשוט נכנס ל - - -

דוד אמסלם: שתייה עלינו.

דוד אמסלם: אם תרצו אני מוכן לסדר לכם את האולם הזה ובסוף תייצרו אוגדן אחוד עם מה טוב לתלמידים ולילדים, מה צריך להיות, בלי קשר למגבלה תקציבית.

דוד אמסלם: אמרתי, אחרי זה תגידו לנו כמה עולה, כמה חסר, אנחנו פה נטכס עצה איך אנחנו מביאים לכם את הכסף.

דוד אמסלם: עכשיו, אתם מגבשים את זה עם הרשויות - - -

<שמעון אבני: אגב, אנחנו נפגוש גם את העמותות.

<שמעון אבני: אני כבר אמרתי.

<שמעון אבני: אני לא חוזר על דברים שכבר סיכמנו, אנחנו ניפגש עם העמותות, בוודאי עם השלטון המקומי, שהוא שותף טבעי, אין מה לעשות, הוא חייב להיות חלק מזה, ובוודאי אגפי המטה בתוך משרד החינוך.

דוד אמסלם: ובנושא הזה אני מבקש עוד דבר קטן, בסוף, בהנחיות או בהמלצות שלכם, אין דברים בהתנדבות.

דוד אמסלם: זה אומר שאם אתם מחליטים ואתם חושבים בשכל שלכם שילד צריך לקבל כרטיסייה, הוא מקבל כרטיסייה.

דוד אמסלם: לא אם ראש העיר רוצה ומטצ'ינג פה ואולי ואם רוצים או לא רוצים, או בא להם או לא בא להם.

דוד אמסלם: אין דבר כזה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני אספר לך, אני גם ביקשתי מהאוצר - - - האוצר יושב פה?

<קריאה: לא, הרכז בוועדת שרים והוא לא יכול היה לבוא.

דוד אמסלם: אני ביקשתי מהאוצר להגיד לנו לוועדה מה הניצולת התקציבית שהייתה של הסעיף הזה, שנקרא הסעות כרטיסיות לילדים לבתי הספר.

דוד אמסלם: אתם תופתעו לראות שכמעט אין ניצולת הסעיף.

דוד אמסלם: לכולם זה נוח, חוץ מלהורים.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש שגם בהמלצות שלכם, אנחנו לא משאירים את זה לרצונם הטוב של ראשי הערים או אנשים בתוך המערכת העירונית, אלא זה המלצות של המדינה, מה הזכויות של התלמידים וצריך לעמוד על כך על פי חוק.

דוד אמסלם: דרך אגב, אם צריך להעביר את זה בחקיקה אנחנו נעביר את זה גם בחקיקה, אין בעיה.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי, בבקשה.

<אילן שי: כבר בשבוע שעבר, לקראת הישיבה בוועדת החינוך, התחלנו תהליך שבו בדקנו ומיפינו את ההבדלים בין התקנות שלנו, שהן תקנות שהותקנו לפני 20 שנה, לבין התקנות של משרד הרווחה שהותקנו בשנה שעברה.

<אילן שי: אני רוצה לציין שמעבר להוראות שבתקנות שלנו, שהן תקנות יותר מצומצמות מבחינת ההיקף ומבחינת ההסדרים שכלולים בהם, יש בחוזר מנכ"ל ובנספח הבטיחות של חוזר מנכ"ל הסעות הוראות בנוגע לבטיחות בהסעות.

<אילן שי: מעבר להסדר בתקנות, זה לא שמשרד החינוך השאיר את הנושא של בטיחות ההסעות וארגון ההסעות לגמרי לשיקול דעת של כל רשות מקומית.

<אילן שי: נכון שחלק מההוראות שאצלנו קיימות בנספח הבטיחות של חוזר מנכ"ל נמצאות במשרד הרווחה במסגרת התקנות ויש גם הוראות נוספות שמשרד הרווחה כלל, שלא נמצאות בתקנון שלנו.

<אילן שי: חלק מזה, דרך אגב, נובע מכך שהם יישמו לקחים שלנו.

<אילן שי: כשהתקינו את התקנות של משרד הרווחה הלשכה המשפטית של הכנסת הזמינה אותי ואת מנהל אגף ההסעות הקודם של משרד החינוך ואנחנו השתתפנו בדיונים שהיו בלשכה המשפטית של הכנסת ותרמנו לניסוח של התקנות של הרווחה.

<אילן שי: אנחנו עכשיו בודקים איזה הוראות.

<אילן שי: קיבלנו גם את ההמלצות שהארגונים הכינו ואנחנו נדון בנוסח הזה.

קארין אלהרר: סליחה שאני עוצרת אותך, אני פשוט מנסה להבין.

קארין אלהרר: הנספח שמופיע בחוזר המנכ"ל, הרי ברור לכולם שהוא נספח מאוד לא מעודכן, הוא לא בטיחותי בשום צורה ודרך.

קארין אלהרר: יכול להיות שבפרקטיקה בחלק מהמקומות זה מתקיים, אבל כולנו מבינים שכשמדובר בהסעות שבאות במכרז מהרשויות המקומיות, כל אחד עושה דין לעצמו, יש כאלה שמיישמים ויש כאלה שלא מיישמים.

קארין אלהרר: אין שום דבר שמחייב.

קארין אלהרר: זה חוזר מנכ"ל, זה בא בתקנה, חוזר המנכ"ל לא מעודכן, יש לכם כבר שנים על גבי שנים ניסיונות של בית חולים אלי"ן, שמומחה בעניין הזה, לשפר את זה וזה לא קרה.

קארין אלהרר: עכשיו אני באמת שואלת.

קארין אלהרר: אני שמעתי בקשב רב, גם את הדברים של מנהל מחלקת ההסעות וגם את הדברים שלך ואני לא כל כך מצליחה להבין.

קארין אלהרר: הרי יש הצעה שהיא הצעה מצוינת, שהיא מבוססת על ההצעה שעברה בנושא של פעוטות עם מוגבלויות ממשרד הרווחה.

קארין אלהרר: כמובן שצריכים לעשות בה את השינויים המחויבים ולא דינם של 2,000 ילדים כדינם של 200,000, יחד עם זאת אי אפשר לחכות עם זה עוד יום ולכן, אדוני היושב ראש, אני הייתי מבקשת להציע, לצערי אני מלווה את הנושא הזה שנים רבות, עוד לפני שכיהנתי כחברת כנסת ומכיוון שאני מכירה את העבודה המאומצת, ויכול להיות שהם באמת עושים עבודת מטה רצינית ומשמעותית, אבל מה שאני יודעת בצער גדול לבוא ולומר, שהעבודה המשמעותית הזאת לא באה לידי ביטוי בחיי המעשה אצל אותם ילדים עם מוגבלויות וההורים שלהם.

קארין אלהרר: שמעתי סיפורים מסמרי שיער של ילדים שנעזבו בתחנה לא להם, של ילדים שלא נרתמו כמו שצריך עם הכיסאות שלהם בהסעות, ולכן הייתי מציעה, אדוני - - - כולנו מבינים, בימינו אנחנו חיים בכנסת, אנחנו יודעים שלנו כחברי כנסת יש יכולת לעשות כאלה רתמות בטיחות משל עצמנו, ואני הייתי מציעה לקחת את התקנות שניסחו ארגון בזכות ולהגיש אותם כהצעת חוק.

קארין אלהרר: אני הבאתי את זה אפילו איתי, העברתי את זה לניסוח של הצעת חוק.

קארין אלהרר: אנחנו נגיש את זה, אני מציעה שכל חברי הוועדה יצטרפו להצעה, נגיש את זה, ובמידה שתוך שלושה חודשים התקנות לא יובאו לאישור בוועדה אנחנו נפעיל את הצעת החוק הזאת.

דוד אמסלם: חברת הכנסת אלהרר, אנחנו עשינו את הדיון הקודם, הדיון הקודם היה ארוך, הייתה פה נציגות גם של הילדים וגם של ההורים שלהם, על חלקם ד"ר קדמן סיפר לנו באריכות, על כל מיני מכתבים, וגם אני קיבלתי למייל שלי עשרות דוגמאות, לכן אני עושה כרגע, את רואה, דיון ביניים.

דוד אמסלם: בדרך כלל אני לא נוהג לעשות, זה בגלל חשיבות העניין וכך גם אמרתי לחברים.

דוד אמסלם: במידה שלא יהיו תקנות בזמן אנחנו נתקין את התקנות ונגיש אותן כהצעת חוק.

דוד אמסלם: זה גם בסיכום של הישיבה הקודמת.

דוד אמסלם: אבל היות שאנחנו צריכים לתת צ'אנס לאנשי המקצוע, בסוף ישאלו, 'אז מה הם יעשו?' אני לא אוהב לקחת עבודה של אנשים אחרים - - -

קארין אלהרר: לא, חס וחלילה, אדוני.

קארין אלהרר: אני פשוט אומרת - - -

דוד אמסלם: לכן ניתן לשמעון לעשות את העבודה שלו, נסמוך עליו.

דוד אמסלם: אני גם סמוך ובטוח שהוא יתקין לנו תקנות.

קארין אלהרר: אני לצערי למודת ניסיון, אדוני היושב ראש.

דוד אמסלם: בשביל זה אמרתי בפתיח, אני פקיד, אני עושה מה שנקרא מעקב ביצוע.

דוד אמסלם: כך אני עובד, אני לא מדבר והולך.

דוד אמסלם: לכן אני סומך על שמעון, שמעון אמר עכשיו שעוד חודש וחצי הם יעמדו בעניין, אנחנו נעשה כאן דיון נוסף, את מוזמנת כמובן.

דוד אמסלם: במידה שנגיע למסקנה שאו התקנות הן לא באיכות הראויה או שהן לא עונות ולא סוגרות את העניין, אז אני אעשה עבודת מטה.

דוד אמסלם: דרך אגב, יש לי דיון עוד מעט, בוועדת הכנסת, בגלל שאני ביקשתי, ועכשיו אני הולך לדאוג לזה, שלוועדה יהיה תקציב יועצים בדיוק בשביל הנושא הזה.

דוד אמסלם: שכשפקיד לא עושה את העבודה, אחרי זה נשאל מה הוא עושה בעבודה שלו, זו שאלה אחרת, אני אעשה את העבודה במקומו, אני אשכור אנשים שיעשו את העבודה, נגיש את זה בהצעת חוק ואחרי זה נתעסק עם הפקיד, מה הוא עושה בעבודה, אולי הוא מיותר.

דוד אמסלם: בבקשה, היועץ המשפטי.

<קריאה: אפשר להוסיף משהו קטן?

דוד אמסלם: בואו נעשה סדר, חברת הכנסת אלהרר נכנסה לדברים, אז בכיף, אבל בבקשה.

<אילן שי: אז כמו שאמרתי, אנחנו התחלנו את התהליך של לבחון את התקנות הקיימות ולראות איזה הסדרים שנמצאים בחוזר מנכ"ל, בהם נספח הבטיחות של חוזר מנכ"ל, אפשר להעביר לתוך התקנות ואיזה הסדרים שנכללו בתקנות של משרד הרווחה לעניין הסעות של פעוטות אנחנו יכולים לכלול בתקנות אצלנו.

<אילן שי: יש גם עניינים שמוסדרים אצלנו שלא באים לידי ביטוי בתקנות של משרד הרווחה כיוון שהם פחות רלוונטיים למה שמשרד הרווחה עושה.

<אילן שי: מבחינת לוחות זמנים, שמעון כבר דיבר על לוחות הזמנים.

<אילן שי: אני רק רוצה לציין שהוועדה שאליה אנחנו צריכים להביא את התקנות מבחינת ההוראה בחוק היא ועדת הכלכלה.

<אילן שי: זו הוועדה שבהתאם להוראה בחוק הסעה בטיחות מוסמכת לאשר את התקנות.

דוד אמסלם: למה?

<אילן שי: זו ההוראה בחוק.

דוד אמסלם: צריך לשנות את זה.

<קריאה: הונחה הצעת חוק בנושא הזה, כדי להעביר את זה לוועדת הפנים.

דוד אמסלם: אנחנו נשנה את החוק בעניין הזה, זה לא רלוונטי - - -

<אילן שי: בוועדת החינוך דיברנו על להציג את התקנות, לא דיברנו על אישור בוועדת החינוך.

<אילן שי: הוועדה בכנסת שמוסמכת לאשר את התקנות היא ועדת הכלכלה.

דוד אמסלם: אין שום בעיה, אנחנו נשנה את זה.

דוד אמסלם: אבל זה לא סותר, זה לא קשור, אם אתה מיידע אותנו זה בסדר.

דוד אמסלם: אנחנו נשנה את החוק, לא בגלל שאנחנו רוצים לעצמנו סמכויות, אלא לדעתי זה לא צריך להיות שם.

דוד אמסלם: אבל בסדר, לא קשור לעניין.

דוד אמסלם: בבקשה, גברתי.

<נועה קשת-גונן: אני מנהלת את ההסעות בעיריית כפר סבא.

<נועה קשת-גונן: אני כבר 16 שנה בתחום של הסעות ילדים וזה נושא מאוד כאוב אצלי.

<נועה קשת-גונן: שמעתי על הדיון הזה היום וישר ביקשתי להגיע אליו.

<נועה קשת-גונן: קודם כל אני מאחלת לשמעון בהצלחה, הוא מנהל חדש אצלנו שנקלט רק לאחרונה, אז חברת הכנסת, ניתן לו הזדמנות, לא מה ששמענו.

<נועה קשת-גונן: מה שהכי חשוב לי, ואני שמחה לשמוע אותך ואני שמחה לשמוע את הנחישות שבך, אני חייבת לראשי העיר, לרשויות, קודם כל צריכים להפריד בין חינוך רגיל לחינוך מיוחד, קודם כל צריכים להפריד בין חינוך לילדים בעלי צרכים מיוחדים, צריכים להעלות את הנקודה הזאת וצריך לדאוג לילדים האלה באופן נפרד.

<נועה קשת-גונן: אין כאן הפרדה היום בין החינוך הרגיל למיוחד, מסתבר שזה מאוד פרוץ וכל רשות עושה מה שראש העיר רוצה וזה לא הולך ככה, אנחנו לא נבחר מי הילד הלבן או השחור שיעלה על ההסעות בחינוך המיוחד.

<נועה קשת-גונן: אני חושבת שצריך להעלות את הנקודה שיש הסעות אך ורק לחינוך המיוחד, לילדים בעלי צרכים - - -

דוד אמסלם: מה שמך, בבקשה?

<נועה קשת-גונן: קוראים לי נועה.

<נועה קשת-גונן: נועה, אני רוצה לתחם את הדיון.

<פיני קבלו: - - - נגד ראש עיר?

<נועה קשת-גונן: אני לא על ראש העיר.

דוד אמסלם: בזמנו, כמו שאמרתי, עשינו את הדיון הראשון ופתחנו אותו לכל ההערות.

דוד אמסלם: כרגע יש עבודת מטה.

דוד אמסלם: אני לא פותח את הדיון עכשיו לעבודת המטה, מה צריך, מה לא צריך, זה כבר עשינו.

דוד אמסלם: אני כאן עשיתי דוח סטטוס קטן כדי להבין איפה הדברים עומדים.

<נועה קשת-גונן: כן, אבל הוא התבקש לתקנות.

דוד אמסלם: לא, הוא לא התבקש עכשיו להציג את התקנות.

דוד אמסלם: כשאנחנו נעשה את הדיון בתקנות, אחרי שהוא יציג אותן, אז אנחנו נקרא לכולם חזרה להערות, הם ישמעו כאן, יהיה דיון, אני אקדיש לזה הרבה זמן, כמה שצריך, אולי ארבע שעות.

דוד אמסלם: נתחיל בשמונה וכשנגמור נגמור ואז יישבו כאן כל האנשים הרלוונטיים, נזמין את העיריות, נזמין את השלטון המקומי, נזמין את האוצר, נזמין את משרד העבודה והרווחה, את הפנים, את כל העולם ואשתו ואז ניתן לשמעון את זכות הדיבור.

דוד אמסלם: ניתן לו שעה וחצי להציג לנו את הכול בלי להפריע לו ואז אחרי זה נעיר את ההערות.

דוד אמסלם: אם צריך אחרי זה לעשות עוד פעם תיקון ולחזור אז זה מה שנעשה, זה בסדר, אבל זה לא הדיון היום.

דוד אמסלם: הדיון היום כרגע זה לקבל דוח סטטוס, אני שמעתי, ואם יש מישהו שרוצה להוסיף עוד משהו.

דוד אמסלם: עובד, אתה רצית להגיד כמה דברים.

<עובד מור: כן, אני רוצה לענות לך.

<עובד מור: אני מנהל בעל חברת הסעות, 40 שנה אני מסיע בעיריית ירושלים, השנה אני לא הלכתי למכרז, לא השתתפתי, כי, אני לא רוצה להעליב, אבל האנשים שהקימו את המכרז, הם לא מקצוענים.

<עובד מור: סליחה, עד הסוף תשמעי ותביני.

<עובד מור: אתם גם מדברים פה על ועדות, יש לי פה רשימה של הורים שנסעו איתי בשנה שעברה, שמתקשרים ואומרים לי 'בוא תביא את הילדים שלנו על חשבוננו, לא רוצים לנסוע עם הנהגים האלה, הילד שלי מסתובב ארבע שעות באוטו, מתייבש'.

<עובד מור: ילדים לא מגיעים לבתים שלהם.

<עובד מור: אתם מדברים פה על ועדה, תדברו על מה עם הילדים שיושבים היום בבית, לא שיחזירו אותם מהמועדונית.

<עובד מור: זה מה שכואב לי, 40 שנה אני מסיע בעיריית ירושלים.

<עובד מור: יושב פה אבי גיספאן, אני אומר לו בפנים, אני אמרתי לו לפני שלושה חודשים, פניתי לניר ברקת, אמרתי לו 'אני מקצוען, אני 40 שנה מסיע ילדים'.

<עובד מור: הפקחים היום של אבי שהולכים ומסתובבים, הפקחים באים ואומרים 'איזה מכוניות אלה?

<עובד מור: מה זה?

<עובד מור: ' כשאני הייתי מסיע את הילדים במכוניות, בואי תראי, 2014, 2015, הוצאתי מיליונים, קניתי.

קארין אלהרר: למה לא השתתפת במכרז?

<עובד מור: למה לא השתתפתי?

<עובד מור: אני אראה לך, אני הפסדתי בשנתיים בעיריית ירושלים מיליון שקל.

<עובד מור: יש לי אותו פה, הגשתי למס הכנסה.

<עובד מור: את יודעת למה?

<עובד מור: כי הם הביאו לנו שוק אפור, הביאו לנו את משק וכלכלה, שלוקח לי כל חודש 6%.

<עובד מור: את הרווח שלי הוא לקח.

<עובד מור: אני בכיתי, אמרתי לניר ברקת, 'מה אתה מביא?' הוא אמר 'לא, לא, יש מי שזה', אז כל אחד הביאו, למה?

<עובד מור: רוצים לשבת עליהם.

<עובד מור: לקחת שני מפקחים לעיריית ירושלים, לשים אותם, מי צריך את משק וכלכלה?

<עובד מור: שילמתי להם בשלוש שנים 2 מיליון שקל, למה שאני אשתתף עכשיו?

<עובד מור: מעבר להפסד שלי, שאני הפסדתי, ואם את רוצה להיפגש איתי אני אתן לך 200, 300, 400 הורים שתתקשרי ותשאלי מה איתם, שהם מתקשרים יום יום אליי, לא לוקחים אותם, מנהלות בית ספר, ילדים יוצאים מהר חומה, הולכים להר נוף, לקרית יובל ומגיעים לרמות.

<עובד מור: שלוש שעות נוסעים.

<עובד מור: כואב לי על הילדים האלה.

<קריאה: איזה חברת הסעות אתה?

<עובד מור: מור הסעות.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

<עובד מור: ואני אביא לך מכתבים מהורים.

<עובד מור: אז רק שתדעו, אל תדברו על ועדות, תדברו על אלה שיושבים בבית היום, שהם ייתנו תשובה.

קארין אלהרר: גם להם רוצים למצוא פתרון.

דוד אמסלם: דקה.

דוד אמסלם: יש לי שאלה.

דוד אמסלם: משרד הפנים פה?

דוד אמסלם: תוציאי להם מכתב בנושא.

דוד אמסלם: כל מי שלא הוזמן, תומר, אולי ננסח איזה שהוא מכתב חריף בעניין.

<תומר רוזנר: הוזמנו ולא באו?

דוד אמסלם: מי שלא הוזמן, אני מבקש - - -

<לאה קריכלי: אני לא בטוחה שהזמנו.

<תומר רוזנר: היא אומרת שהיא לא בטוחה שהוזמנו.

דוד אמסלם: משרד החינוך, יש ילדים שהיום יושבים בבית בגלל שאין להם הסעות?

דוד אמסלם: אתם יודעים על דברים כאלה?

<עובד מור: אתה רוצה רשימות?

<עובד מור: אני אתן לך.

דוד אמסלם: אני שואל.

דוד אמסלם: שמעון?

<שמעון אבני: אני לא יודע לתת שמות ברמה של - - - אני בטוח שיש, אני לא אהיה עכשיו איזה צדיק.

<שמעון אבני: בטוח שיש ילדים ש - - - יש, אני אומר, אני לא - - -

דוד אמסלם: יש ילדים היום - - -

<עובד מור: יש.

דוד אמסלם: עובד, שמעתי.

דוד אמסלם: היום אנחנו בתאריך 19 באוקטובר.

דוד אמסלם: הלימודים לפי הבנתי התחילו ב-1 בספטמבר, עבר חודש ו-18 יום, יש ילדים שיושבים בבית עד היום בגלל שאין להם הסעה?

<שמעון אבני: יכול להיות.

<שמעון אבני: אני לא אומר שלא.

<שמעון אבני: אני רק אומר לך שכל מה שמגיע אליי לשולחן, עכשיו העבירו לי רשימה מאוד ארוכה של ילדים שחלקם - - - אני מטפל בהם אישית.

דוד אמסלם: גיספאן, יש ילדים בירושלים שנשארים בבית בגלל שאין להם הסעה?

<אברהם גיספאן: עד סוכות היו, היום כבר אין.

<מרדכי אדרי: יש.

<מרדכי אדרי: יש, אבי, ואתה יודע את זה ואני כל יום מתקשר אליך.

<מרדכי אדרי: כל יום יש ואני אגיד לך גם מה אמרת לי.

דוד אמסלם: תן לי לשמוע.

<אברהם גיספאן: זה לא שאין הסעות, יש הסעות - - -

<מרדכי אדרי: אין הסעות.

<מרדכי אדרי: אני אגיד מה אמרת לי.

<עובד מור: אבי, זה לא נכון, אני יודע.

<עובד מור: הילדים שמתקשרים אליי.

דוד אמסלם: רק שנייה, חבר'ה.

<אברהם גיספאן: אני אומר, עד סוכות היו בעיות מכיוון שהשנה היא שנה מיוחדת עבורנו.

<אברהם גיספאן: יצאנו למכרז חדש בליווי יועץ מקצועי - - - במשרד החינוך מכירה את היועץ - - - עשינו מכרז חדש, שונה מהמכרזים הקודמים שהיו לנו, אז היו גושים של מוסדות, פירקנו את כל המוסדות כדי לאפשר לכמה שיותר קבלנים שיוכלו להשתתף במכרז.

<אברהם גיספאן: ואכן במקום 10 חברות קבלניות שהיו לנו עד השנה הקודמת קיבלנו 20 חברות חדשות.

<אברהם גיספאן: בנוסף אימצנו חלק מהתקנות של הרווחה, להעביר את כל המלווים, כיוון שאנחנו לא יכולים שהעובדים יהיו מטעם הרשות אז עשינו את זה דרך אגודת רנה קסין.

<אברהם גיספאן: זה יצר קושי בסנכרון של בין הנהגים וחברות ההסעה ועדיין יש לנו קשיים, אם כי כל הקשיים שהיו בתחילת השנה הלכו והתמעטו.

<אברהם גיספאן: היו לנו המון המון קשיים בתחילת השנה, הן בגלל החברות החדשות, הן בגלל הקושי של המלווים להגיע לנקודות הראשונות.

<אברהם גיספאן: עד כה המלווים היו ת"פ החברות, החברות הביאו אותם, העסיקו אותם באופן ישיר ולכן היה לנו קושי.

<אברהם גיספאן: היום עברנו את הגל הקשה.

<אברהם גיספאן: יש לנו עכשיו קושי חדש משבוע שעבר, בגלל הכתר ובגלל שיש לנו קרוב ל-500 נהגים ממזרח העיר ובגלל הכתר יש להם קושי לצאת מהשכונות ויש איחורים משמעותיים ביותר.

<אברהם גיספאן: זה כן.

<עובד מור: רק תעיר לו שהיו לי 100 נהגים יהודים והוא פירק אותי.

<עובד מור: אתה פירקת אותי.

דוד אמסלם: עובד, אנחנו כרגע לא עוסקים במכרז.

<עובד מור: לא סביב המכרז.

<עובד מור: אני רק רוצה להבין מה הוא עשה לעצמו.

דוד אמסלם: עובד.

<עובד מור: טוב, אני אלך, אני לא יכול לשמוע את השקרים האלה.

<אברהם גיספאן: איזה שקרים?

<אברהם גיספאן: על מה אתה מדבר?

<עובד מור: על מה אני מדבר?

דוד אמסלם: רק שנייה.

דוד אמסלם: מר גיספאן, תענה לי.

דוד אמסלם: היום, נכון להיום, יש ילדים שיושבים בבית בגלל שאין להם הסעה?

<אברהם גיספאן: לא.

דוד אמסלם: אתה לא מכיר ילד אחד כזה?

<מרדכי אדרי: זה שקר.

<מרדכי אדרי: זה שקר כי כל יום במשך שעתיים אני מבזבז רק להתקשר אליכם לשאול מה קורה עם הוועדות.

<מרדכי אדרי: בפעם הקודמת היה פה המנהל שלך, קינלי, וכשיצאנו מפה - - -

<אברהם גיספאן: אתה מחכה לוועדת חריגים.

<מרדכי אדרי: פעם קודמת היה פה קינלי, המנהל שלך, יצא מפה, אמר 'תביא לנו שמות, מחר יהיו לכם הסעות'.

<מרדכי אדרי: עדיין אין הסעות.

<מרדכי אדרי: יש ילדים שיושבים בבית, יש ילדים שעדיין לא הגיעו לבית הספר.

<אברהם גיספאן: אתה מדבר - - -

<מרדכי אדרי: זה חלק מהילדים.

<מרדכי אדרי: למה, זה לא ילד?

<אברהם גיספאן: יש פה ילדים זכאים ל - - -

אורי מקלב: בוויכוח בין אבי לבין ההורה, קודם כל יש ילדים שנמצאים בבית מכיוון שהמלווים של ההסעות לא נראים להורים.

אורי מקלב: הורה לא יכול לחיות עם מצב שהוא יכול לחכות 50 דקות או שעה בבית, או לא בבית, בחוץ עם הילד, והסביר לי הורה לילד עם אוטיזם מה פירוש כשהוא ממתין איתו לא בסביבה שלו אלא ברחוב, מה זה גורם לו, כשהכבישים, המכוניות נוסעות והוא צריך להיות ברחוב.

אורי מקלב: הוא אומר, 'חמש דקות והוא מתפשט לי מהבגדים', מצבים שהוא לא יודע איך להגיב לכך.

אורי מקלב: לא יכול להיות מצב שילד מאחר שעה ורבע והוא לא יודע לברר, אין לו מוקד טלפוני לברר מה קורה עם הילד.

אורי מקלב: הוא היה צריך להגיע בזמן, הוא לא יודע אם הוא הגיע בזמן או לא, אם קרה משהו, אם הרכב הגיע או לא הגיע, או איזה עיכוב בגלל - - -

דוד אמסלם: אורי, זה הדיון הקודם.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: אני רק רוצה להוסיף עוד משהו על מה שמדברים.

אורי מקלב: יש ילדים שנמצאים בבית בגלל שההורה לא יכול לשלוח אותו לבד בלי הסעה וברשות המקומית טוענים שהם לא זכאים.

אורי מקלב: מה הם לא זכאים?

אורי מקלב: ילד שגר בכיכר מנורה והוא צריך להגיע לקרית משה, הוא לא זכאי כיוון שבקו אווירי הוא לא זכאי מבחינת מרחקים.

אורי מקלב: והרשות המקומית, משרד החינוך דורש ממנו ללכת ברגל והאבא אומר 'אני לא אשלח ילד ברגל', זה סכנה, לא רק ביטחונית, בימים של שלום, בימים של ביטחון, כשלא מסתובבים סוטים ברחוב, כשהכול בסדר זו סכנת נפשות, 'איך יכול להיות דבר כזה שאני אשלח אותו ברגל?

אורי מקלב: איך אתם רוצים שאני אעשה את זה?'

<עובד מור: לא זכאים, בלי כסף לקחתי - - -

דוד אמסלם: עובד.

<עובד מור: די, אני לא יכול לשמוע.

דוד אמסלם: אתה לא צריך ללכת, שב שם, זה בסדר.

<מרדכי אדרי: דודי, אני יכול להוסיף משהו?

דוד אמסלם: בבקשה, מוטי.

<מרדכי אדרי: בשיחה האחרונה שדיברתי עם אבי לגבי הילדים, הילדים שלנו נחשבים לא זכאים בגלל המרחק האווירי.

<מרדכי אדרי: אז הוא אומר לי, 'גם כשיהיה התקציב, התקציב שיגיע אלינו זה תקציב של משרד החינוך, אבל זה שאנחנו ניתן לכם את ההסעות זה אנחנו נעשה לכם טובה, כי לא מגיע לכם'.

<מרדכי אדרי: תבינו, אנחנו צריכים עוד לחכות לטובה של העירייה בשביל לקבל.

דוד אמסלם: מוטי, אני רוצה להסביר משהו לגבי הנושא הזה.

דוד אמסלם: זו בדיוק ההצעה, אני מחכה לתקנות, אני התחלתי לגלגל את הסיפור גם עם האוצר ואמרתי, אני כרגע מבודד את הסיפור התקציבי איתם בין הילדים בעלי המוגבלויות לבין הילדים הרגילים, בגלל שכרגע אני חושב שהסיפור של הילדים בעלי המוגבלויות זה הרבה יותר חמור, הרבה יותר דחוף.

דוד אמסלם: זה גם הרבה יותר מקומם אותי.

דוד אמסלם: קודם כל אותם.

דוד אמסלם: זה ייפתר ועכשיו.

<מרדכי אדרי: אבל גם הילדים שלנו - - -

דוד אמסלם: אמרתי.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של המרחקים וכו', זה בתקנות שאנחנו נחכה לגבי כלל התלמידים.

<מרדכי אדרי: אבל בינתיים הילדים בבית.

<מרדכי אדרי: ילדה עם אפילפסיה, אתה יכול לשלוח אותה באוטובוס?

<מרדכי אדרי: ילדה שלוקחת תרופות?

<מרדכי אדרי: הילדה שלי עם אפילפסיה, לוקחת תרופות ב-6:00 בבוקר - - -

<קריאה: שילד נכה מפה לפה, יקבל הסעה, אין דבר כזה.

אורי מקלב: בנכויות קלות ורפואיות זה עדיין - - -

דוד אמסלם: עכשיו, אני לא נכנס כרגע, אמרתי, כל הילדים עם המוגבלויות, לא נכנסתי לסוג מוגבלות.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני מחכה לתקנות - - -

<מרדכי אדרי: אבל אתה יודע איזה סיפורים הם עושים לנו כל יום?

<מרדכי אדרי: כל יום סיפור חדש.

דוד אמסלם: מה שטוענת עיריית ירושלים לטובת הנושא, עזוב עכשיו צודק לא צודק, הוא אומר לכאורה משרד החינוך לא מתקצב אותו בסעיף הזה.

דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה אחרת, האם, מר גיספאן, יש ילד שהוא מוגבל שהוא לא מגיע לבית הספר, שאתה יודע עליו, בגלל שהוא לא מתוקצב?

<אברהם גיספאן: אני אסביר.

אורי מקלב: לקוי זה גם נקרא אצלך מוגבל?

<קריאה: ודאי.

<אברהם גיספאן: אין דבר כזה, ילדים שזכאים על פי חוק, הקריטריונים שמשרד החינוך קבע, אין דבר כזה שיושבים בבית.

<אברהם גיספאן: מי שיושב בבית ולא נוסע זה על דעת ההורים, מכיוון שהם לא מקבלים את הקריטריון הזה, קריטריון המרחק שמשרד החינוך מתקצב אותנו.

<אברהם גיספאן: אנחנו קיבלנו הוראות להיצמד לקריטריונים ולהסיע ילדים רק על פי הקריטריונים, מי שזכאי מוסע, מי שלא זכאי לא מוסע.

דוד אמסלם: ילד אוטיסט הוא זכאי?

דוד אמסלם: ילד עם מוגבלות זכאי?

<קריאה: אין ספק שכל הילדים עם הנכויות הקשות נוסעים.

דוד אמסלם: ילד חירש הוא זכאי?

<אברהם גיספאן: לא.

דוד אמסלם: ככה הוא יילך ברחוב, יחצה כבישים והוא לא שומע כלום?

דוד אמסלם: הוא לא זכאי?

דוד אמסלם: מישהו לא צריך להוביל אותו?

דוד אמסלם: אנחנו מדברים על ילד קטן כמובן.

<קריאה: גם ילד אוטיסט בכיתה רגילה לא זכאי.

דוד אמסלם: איך אתם מצפים שהוא יילך לבית הספר?

דוד אמסלם: אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: אני רוצה להציע, פה מתחיל הדיון כבר על התקנות ואני לא רוצה, אבל אני רוצה לבקש מאבי גיספאן משהו כזה, אני אפילו מוכן להגדיר את זה לפנים משורת הדין מבחינת הנושא התקציבי.

דוד אמסלם: תראה, יש פה הורה שהוא נמצא במצוקה מעשית, לא מעניין אותו, הוא יוצא מדעתו, עזוב כן מתוקצב, לא מתוקצב, אני לא יכול לרוץ עכשיו, מה, אני ארוץ לשר החינוך עכשיו?

דוד אמסלם: אני ארוץ לאוצר?

דוד אמסלם: הוא צריך לרוץ לעבודתו בבוקר.

דוד אמסלם: הוא מוצא את עצמו כבר חודש ו-18 יום לוקח את הבן שלו, או שהוא נשאר איתו בבית, או שהוא לוקח אותו הוא לבית הספר.

דוד אמסלם: פה באמת אני מבקש מכם, תעשו דיון בתוך העירייה, אנחנו נפתור את הנושא, אני מבטיח לך שאני לא ארד מהנושא עד שהוא לא ייפתר, לא יעזור כלום, אני אשגע את כל הכנסת הזאת בגלל שזה דבר לטעמי לא מוסרי, מה שקורה כאן.

דוד אמסלם: לא אנושי ולא מוסרי.

דוד אמסלם: אבל אני אומר בינתיים, שב עם קינלי, קרא לזיטוק, אני מניח שמדובר בכמה מאות אלפי שקלים בודדים, גם אם זה מיליוני שקלים זה בסדר, גם ככה הייתם צריכים להוציא אותם דרך הכרטיסיות, ה-8 מיליון שקלים, ולא הוצאתם.

דוד אמסלם: ואם אתה רוצה, אני אספר לך בעיריית ירושלים איפה יושב הכסף הגדול.

דוד אמסלם: תעשו ועדה, תקבלו החלטה קודם כל שהילדים האלה מגיעים לבית הספר.

<מרדכי אדרי: הם טוענים שהם קיבלו.

<קריאה: זה לא רק עיריית ירושלים, אדוני.

דוד אמסלם: איך אמר לי פעם הבוס שלי?

דוד אמסלם: מרביצים לילד שבא לבית הספר, זה שלא בא לא מרביצים לו.

דוד אמסלם: כרגע הבן אדם פה וכרגע הבעיה פה, אז אני מנסה לייצר כרגע פתרון לבעיה הספציפית.

<קריאה: גם מעלה אדומים פה.

<קריאה: דודי, יש עוד בעיה, כל הילדים האלה, יש הרבה הורים שבגלל שיש נהגים ערבים הם לא מוכנים לשלוח את הילדים שלהם.

דוד אמסלם: אני כרגע לא נכנס לשם.

דוד אמסלם: אני כרגע נכנס לבעיה הזו.

אורי מקלב: יש פתגם באידיש, עד בית המרזח צריך גם כן כוסית של משקה.

אורי מקלב: עכשיו אתה אומר תלכו הביתה.

אורי מקלב: ועדות הערר בשנים עברו בזמן הזה כבר ישבו.

אורי מקלב: עד שנגיע ל - - -

דוד אמסלם: אני לא בא לעשות ועדת חקירה, אורי, אני כרגע לא רוצה - - -

<מרדכי אדרי: אבל הוא טוען שזה - - -

דוד אמסלם: אני מבקש מגיספאן, עיריית ירושלים, יש לך הרבה לקוחות יחסית למדינת ישראל, במדינת ירושלים שיושבת על הטיקט הזה, אני מבקש שתשבו, תעשו עבודת מטה ותקבלו החלטה שמחר בבוקר הילדים האלה מגיעים לבית ספר.

דוד אמסלם: אני מבטיח לכם, דרך אגב, עוד מעט אנחנו מאשרים את מענק הבירה, שזה גם 300 ומשהו מיליון שקל, רק לעיריית ירושלים.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש, קודם כל תשבו, תסגרו את הפינה הזאת בגלל שהיא באמת חשובה והייתי אפילו מגדיר את זה קצת יותר חמור.

דוד אמסלם: דרך אגב, לפי חוק חינוך חובה אתם צריכים לבדוק למה הילדים האלה לא מגיעים לבית ספר.

קארין אלהרר: אדוני, אתה יודע מה קורה?

קארין אלהרר: הילדים לא מגיעים לבית הספר ואז בשיא העוז הם שולחים קצינת ביקור סדיר להורים ומאיימים עליהם בהגשת תביעה פלילית.

דוד אמסלם: רבותיי, אבי, באמת כנס לתמונה.

<אברהם גיספאן: לא צריך להיכנס, רק צריך לסבר את האוזן שאנחנו עושים מעל ומעבר.

<אברהם גיספאן: גם בשנים עברו עשינו מתקציב שלנו אישי, מתקציב של עיריית ירושלים, שלא התקבל ממשרד החינוך, שמים את הכסף שלנו לטובת הילדים האלה.

יואב בן צור: אבל, אבי, בהרבה מקרים רכב נוסע ויש בו מקום, אתה יכול לקחת את הילד - - -

<קריאה: אבי, במקום הפורמולה 1 אתה יכול לדאוג לילדים.

דוד אמסלם: מר גיספאן, אני לא מבקש שתיקח את הכסף שלך ולא של ראש העיר, אלא של הארנונה.

דוד אמסלם: אל תביאו מהבית כסף, לא התכוונתי לזה.

דוד אמסלם: זה לא שלנו, זה שלו, זה של הציבור, מה זאת אומרת?

<קריאה: במקום לממן את פורמולה 1 וכל השטויות האלה תדאג לילדים.

דוד אמסלם: דרך אגב, כמו שאמרתי, אני היום יכול לעשות הסתייגות גם בנושא התקציב, אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה, אני לא רוצה להיכנס עכשיו ולחלק את מענק הבירה גם להסעות 10 מיליון שקל.

דוד אמסלם: כאן, כתקנה.

דוד אמסלם: לכן אני מבקש, תגיד לקינלי, ותדבר היום עם זיטוק, שאם הם לא יפתרו את הבעיה אז אני אכנס לתמונה ותהיה להם בעיה גם בתקציב שלהם.

דוד אמסלם: בגלל שאני אתערב פה בתקציב, אנחנו נתערב, לא רק אני, יש פה עוד ח"כים שיתערבו איתי בעניין, ירושלמים שמכירים את הנושא.

דוד אמסלם: אז בואו תיקחו לכם משימה.

דוד אמסלם: ודרך אגב, תעשו את ועדות החריגים כל הזמן, עד שיגמרו את כל החריגים.

דוד אמסלם: לא צריך לעשות אותה פעם בחודש, כנסו אותה היום, מחר, מחרתיים, עד שייגמר.

יואב בן צור: אדוני היושב ראש, חלק הם יכולים לפתור בקלות באמצעות מכוניות שנוסעות ממילא לכיוון, יש להם מקום בתוך המכונית.

דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע - - -

יואב בן צור: תשמע, אם יש לך קשר עם בעל חברת הסעות, אתה יכול בקלות לעשות את זה.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת בן צור, אני מכיר את מר גיספאן הרבה שנים, זה תפקיד שהוא עושה הרבה מאוד שנים, המיומנות אצלו, אני סומך עליו שאת העבודה הוא יודע לעשות.

דוד אמסלם: אני לא נותן לו עצות, אנחנו מחפשים את התוצאה.

דוד אמסלם: אני מחפש שהילד שלו מחר ייסע, ולא רק שלו, כל הילדים בירושלים, שקודם כל עם מוגבלויות, לא חשוב איזה.

דוד אמסלם: לא רק חמורות.

דוד אמסלם: דרך אגב, גם מוגבלות רגילה היא מוגבלות שקשה לחיות איתה, לא צריך חמורה.

דוד אמסלם: ילד חירש, לטעמי, הוא לא יכול לצאת החוצה, הוא לא שומע את המכונית שבאה.

<קריאה: דווקא הם זכאים.

<קריאה: הפרעות התנהגות, למשל, לא זכאים.

דוד אמסלם: ילד אוטיסט כמו שהוא מספר, זה לא הגיוני.

דוד אמסלם: ילד אוטיסט שמשולב בכיתה רגילה, כמו שאומרת הגברת - - -

<קריאה: הוא זכאי.

<קריאה: הוא לא זכאי.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד לך משהו אותנטי, אמא לילד שלא זכאי להסעה לפי הקריטריון מכיוון שהוא אוטיסט ולומד בכיתה רגילה ועושים על זה הרבה מאמצים בעניין הזה.

אורי מקלב: היא השאירה לי הודעות מתחילת שנת הלימודים, מלפני פתיחת שנת הלימודים היא אומרת לי 'מה יהיה השנה?

אורי מקלב: ' אמרו לה בעירייה שהם לא יודעים מה יהיה, היא אומרת לי 'אבל איך אני אשלח את הילד?' כבר עבר ה-1 בספטמבר, היא שלחה את הילד, היא שואלת אותי כל יום 'מה קורה עם ועדת העררים, שיישבו מהר, דחוף, שיאשרו לנו את ההסעות החריגות'.

אורי מקלב: בשנה שעברה בסופו של דבר אחרי מאבקים אישרו לה והשנה אמרו לה לא.

אורי מקלב: ילד שכבר אושר בשנה שעברה, השנה לא.

אורי מקלב: היא אומרת לי 'תודה רבה, מר מקלב, הילד נפגע בתאונת דרכים.

אורי מקלב: הנה חזרנו הבוקר מבית החולים', בדרך לבית הספר, לא במקום אחר.

אורי מקלב: סיפור אותנטי, כאן בירושלים, הכתובת שלהם ברחוב צפניה.

אורי מקלב: אדוני, זו שאלה, כמו שאתה אמרת, של סדרי עדיפויות.

אורי מקלב: אם יש ילדים שלא נוסעים ולאף אחד לא אכפת והם הולכים ברגל או דורשים מההורים ללכת ברגל, עם לקות כזאת, לקות אחרת, חסר משהו בהבנה, זה השבע שלא מבין את הרעב.

אורי מקלב: מי שנוסע בב.מ.וו., מי שנוסע במכוניות פורמולות, זה מה שמעניין אותו, זה מה שבראש שלו, אלה סדרי העדיפויות, הוא לא יכול להבין הורה שצריך לשלוח בבוקר ילד עם אפילפסיה.

אורי מקלב: זו השאלה, למה אתם לא יושבים בוועדת חריגים?

אורי מקלב: מה עכשיו מנע מכם?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים כבר עכשיו בסף אוקטובר.

<קריאה: הוא טוען שהם יושבים.

אורי מקלב: היום תשבו.

<קריאה: למה זה בוועדת חריגים?

דוד אמסלם: גיספאן, אני חוזר על עצמי עוד פעם, בגלל שהנושא חשוב.

דוד אמסלם: אני מבקש, אני אקצר את הישיבה, כדי שיהיה לך זמן לחזור, תשבו, תגמרו את כל הנושאים - - -

<אברהם גיספאן: ישבנו כבר - - - תקציב משרד החינוך - - -

דוד אמסלם: תקשיב, אני מבקש, תן לי תשובה עד מחר.

דוד אמסלם: אני אסביר מה אני הולך לעשות.

דוד אמסלם: אני מודיע לך, לך לעירייה, דבר עם קינלי, דבר עם זיטוק, דבר עם מנכ"ל העירייה, תגיד להם שיושב ראש ועדת הפנים, שקוראים לו אמסלם דוד, הם מכירים אותי מספיק טוב, מבקש לקבל תשובה האם אתם מעמידים בשלב זה תקציב דחוף ממחר בבוקר לילדים.

דוד אמסלם: ולא, תודיע לי, אני אתערב בתקציב מענק הבירה כאן כדי לשריין את כל הכסף של כל התלמידים בירושלים.

דוד אמסלם: אז אני מבקש.

דוד אמסלם: דרך אגב, היום קראתי ב"גלובס" שהוציאו צו, רוצים להגיש כבר כתב אישום פלילי נגד ראש עיריית אחת מהמועצות האזוריות בפלמחים, כי הוא לא ניקה את החוף.

דוד אמסלם: פה ראשי ערים לא מביאים את הילדים הנכים לבית הספר, זה בסדר, שם הוא רק לא ניקה את החוף ורוצים להעמיד אותו לדין.

דוד אמסלם: אני אמרתי בדיון הקודם, הייתי הופך את זה, ראש עיר שלא לוקח את הילדים הייתי מכניס אותו למאסר.

דוד אמסלם: קודם כל מפטר אותו.

אורי מקלב: שיחשוב שהוא עטיפה של ארטיק, הילד הזה.

דוד אמסלם: שיחשוב שזה הבן שלו.

<קריאה: אין להם הסדרה של מלווים.

דוד אמסלם: החוצפה הורגת אותי, אתה יודע מה, אני משתגע, עזוב עכשיו כסף לא כסף, אני מצפה שראש העיר ייקח את הילד באוטו שלו גם.

דוד אמסלם: מה זה הדבר הזה?

דוד אמסלם: יש בעיריית ירושלים דברים שלא קשורים בכסף, אני מכיר את האירוע.

דוד אמסלם: אם עכשיו יורד שלג וקורס הגג של השוק כל העירייה מוצאת את הכסף, אם עכשיו יש חשש לשלג, מביאים שם כמה מיליונים, מביאים לשם 200-300 מפלסות שבסוף מפזרים אותן.

דוד אמסלם: לזה יש כסף, אבל לילדים אין כסף?

דוד אמסלם: זו חוצפה לשמוע את התשובה הזו בכלל.

<קריאה: נכון מאוד.

קארין אלהרר: אדוני, אני רוצה רק לחדד נקודה.

קארין אלהרר: אנחנו מדברים גם על ילדים שהם בשילוב.

קארין אלהרר: זאת אומרת ילדים עם מוגבלויות שההורים שלהם רוצים לייצר להם התחלה של חיים נורמטיביים, כדי שבעתיד הם יהיו יצרניים ויוכלו לעבוד וללמוד וכו'.

קארין אלהרר: המוגבלות עדיין קיימת, אבל בגלל שהם רוצים לשלוח אותם לשילוב אז הם לא מקבלים את ההסעות באותה מידה כמו שהיו מקבלים אילו היו בחינוך המיוחד.

קארין אלהרר: מה זה עושה, אדוני היושב ראש?

קארין אלהרר: זה מרפה את ידיהם של ההורים, מה שיקרה, הם ישימו אותם במוסדות חינוך מיוחד והאפשרויות שייפתחו בפני הילדים הללו הן מצומצמות.

<קריאה: אם הם עניים.

<קריאה: אם הם עשירים הם יכולים - - -

קארין אלהרר: אם הם עשירים זה בסדר, אבל אנחנו מדברים על הילד הפוטנציאלי והם צריכים כולם לקבל במידה שווה את הכול.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני עושה את הדיון עוד עשר דקות, בגלל שכמו שאמרתי, אני רציתי לעשות אותו כדיון של חצי שעה, רק לראות דוח סטטוס, אבל זה התפתח ככה, אני חשבתי לתומי, סברתי שכל הילדים כבר בבית הספר.

דוד אמסלם: לא היה נראה לי שיש מישהו חצוף עד כדי כך שישאיר גם את הילדים.

דוד אמסלם: חשבתי שזו כבר בעיה שעברנו אותה ופתאום הסתבר לי שהילדים עוד בבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שתי נקודות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ראשית, לגבי התלות במרחק.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה רק לחדד, לפי החוק ההגדרה הספציפית של ילד עם מוגבלות בחוק זה ילד עם צרכים מיוחדים שלא מסוגל לנסוע בכוחות עצמו.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הפרשנות של משרד החינוך לילד שאינו מסוגל לנסוע בכוחות עצמו זו פרשנות מצמצמת ולכן בחוזרי המנכ"ל ילדים עם מוגבלות, גם מוגבלות חמורה, אבל ילדים שלא מסוגלים לבחון מצבי סיכון, ילדים שעלולים לסכן את עצמם, ילדים עם הפרעות התנהגות, ילדים עם מוגבלות שכלית קלה, הם מוגדרים כילדים שמסוגלים לנסוע בכוחות עצמם ולכן אינם זכאים להסעה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן גם כאשר יוסדרו התקנות ויוסדר משך זמן ההסעה והמלווים, כל עוד הסוגיה הזו של היקף הילדים שזכאים להסעות לא יוסדר - - -

דוד אמסלם: אבל זה חלק מהתקנות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן אני אומרת, חשוב מאוד שהנושא הזה יוסדר ולא רק ילדים עם מוגבלות שכלית.

<קריאה: אנחנו מתכוונים להסדיר את זה בתקנות.

דוד אמסלם: איך אנחנו נעשה?

דוד אמסלם: אני אסביר איך אנחנו רוצים להתקדם בישיבה הבאה.

דוד אמסלם: אני אסביר את סדר הישיבה, אנחנו ניתן לשמעון להציג לנו את הדברים, אנחנו נעיר על הדברים.

דוד אמסלם: בסופו של דבר אם משרד החינוך לא יקבל את הדברים, אני מניח שכשמדובר בכסף אז לא מקבלים, אז אני אוביל חקיקה בנושא.

דוד אמסלם: אני לא מצפה ממנו להביא את הכסף, זה בסדר, אני מצפה מהם לתת את חוות הדעת המקצועית שלהם.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, מאחר שמדובר על פרשנות משפטית חשבתי שנכון להעיר את זה.

דוד אמסלם: זה הקטע.

דוד אמסלם: אם מישהו חושב שילד חירש, סתם לדוגמה, לא נמצא שם, שיסביר לנו למה.

דוד אמסלם: את הנושא הכספי אנחנו נפתור כאן, יש לנו כלים בכנסת איך להוביל חקיקה כדי לאלץ את הממשלה לעשות דברים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה אחת לגבי ילדים שיושבים בבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לנו גם פניות מרעננה, מהשומרון, מחיפה, ילדים שזכאים להסעה, אבל מאחר שהרשות המקומית לא מצאה מלווה הילד נמצא בבית, מאחר שמדובר בהסעה שיש בה הרבה ילדים, כי היום הרי אין הגבלה על מספר ילדים בהסעה הילדה נאלצת לנסוע למעלה משעתיים ולכן ההורים משאירים אותה בבית, מאחר שהילדה זקוקה לאחות הילדה נמצאת בבית.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן חשוב מאוד, אדוני היושב ראש, שכאשר הם עושים איזה שהיא ישיבת מטה, גם משרד הבריאות למשל יהיה שותף לה, מאחר שמדובר גם בילדים עם צרכים רפואיים מורכבים, ילדים שזכאים לאחות צמודה.

דוד אמסלם: שמעון, אתה שומע מה שהיא אומרת?

<שמעון אבני: אני שומע מצוין מה היא אומרת, אנחנו מכירים, זה חלק מה - - - תראה, אדוני היושב ראש - - -

דוד אמסלם: לא, רק תשמע.

<שמעון אבני: אני שומע מה שהיא אומרת.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אמרתי שחשוב מאוד לצרף את משרד הבריאות.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, אני לא בטוחה שגם המשרד לבטחון פנים, לא כדאי שיהיה נוכח בישיבות האלה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כמו בדוח צרפתי בשעתו, שכל המשרדים היו שותפים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה, אדוני, בסופו של דבר מה שקורה היום זה שזה מופנה לוועדת חריגים וועדת חריגים מאשרת למרות שהם לא זכאים לכאורה לפי החוק היבש.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני לא בטוחה שכל העלויות שבסופו של דבר מושקעות דרך ועדת חריגים זה לא אותה תוספת שנדרשת כדי להעביר את התקנות האלה.

דוד אמסלם: אנחנו רוצים לבטל את ועדת חריגים.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מסכימה.

דוד אמסלם: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.

דוד אמסלם: אם הכול יוסדר בחוק לא תהיה ועדת חריגים, הורה לא יצטרך להתחנן לעירייה 'תעשי לי טובה' ובזה נגמור את העניין.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: נכון, זה מה שטענתי.

אורי מקלב: התקנות יכולות לרדת.

אורי מקלב: אני שואל אותך, אדוני היושב ראש, גם את תומר, האם אנחנו יכולים לבקש בתקנות שתהיה מגבלה של זמן, כמה זמן ילד - - -

קארין אלהרר: חד משמעית, כי הפרשנות של זמן סביר - - -

דוד אמסלם: אורי, בישיבה הקודמת אני נכנסתי לפירוט מאוד עמוק, אני יכול להראות לך את המכתב, שזה כולל את הכול, כולל כמה זמן, מה המסלול, איך המלווה, כמה ילדים יהיו בטרנזיט, כל הדברים האלה.

דוד אמסלם: איך אמרת?

דוד אמסלם: יש מוקד, הורה פתאום מסתכל, מחכה לילד, לא הגיע הילד, מי מקבל אותו.

אורי מקלב: יש אומדן, אתה בקי ורגיל בנושא מכרזים, העירייה שמה לעצמה יעד, כמה תעלה לה, איך מוזילים?

אורי מקלב: חברות, כדי שהם יוכלו לעמוד בתחרות, מה הם עושים?

אורי מקלב: הם אומרים, אנחנו ניקח ילד וניקח מהשכונה הזו ילד אחד - - -

דוד אמסלם: אבל, אורי, זה מה ש - - -

אורי מקלב: עוד ילד ועוד ילד ואחרי זה אנחנו נעשה סיבוב ואז זה מוזיל את ההסעות.

אורי מקלב: הוא עושה את זה לא בשביל להתעלל, הוא - - -

דוד אמסלם: אורי, ברור שלזמן יש מחיר.

דוד אמסלם: ברור, אם אתה לוקח סמיטריילר, מעמיס את כל הילדים ומגיע איתם בסוף יום הלימודים, אומר להם, 'בואו נחזור עוד פעם הביתה', ברור שזה עולה פחות.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, אנחנו נכנסנו לעניין בישיבה הקודמת, כמו שאמרתי, היו פה סיפורים מסמרי שיער איך הילדים האלה מגיעים אחרי שלוש-ארבע שעות, אחרי שהם עשו את הצרכים במכנסיים.

דוד אמסלם: היו פה סיפורים מכל הכיוונים, מהקליטה של הילד עד ההסעה עצמה ועד זה שההורה לא יודע לאן הוא מתקשר כשהילד לא מגיע בזמן וכו' וכו'.

דוד אמסלם: לכן ביקשנו את ארסנל התקנות ונתייחס לזה בתקנות.

דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק רוצה לציין, ואני אבקש, תומר, בעניין הזה את הסיוע שלך, לשלוח, אנחנו שלחנו מכתב למשרד הפנים להפעיל את התקנה, אני גם דיברתי עם שר הפנים, הוא כנראה לא עשה שום דבר בעניין הזה, אז אני מבקש שוב פעם להוציא מכתב חריף לשר הפנים, להפעיל את הסמכות שלו מול ראשי הרשויות, קודם כל שיסיעו את הילדים.

דוד אמסלם: על פי חוק הם חייבים להסיע את הילדים, לדעתי, או לפחות יש לו את הסמכות לכפות עליהם להסיע את הילדים.

<תומר רוזנר: ודאי.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על הילדים בעלי המוגבלויות.

דוד אמסלם: אחרי זה אנחנו נטפל בשאר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: משפט אחרון.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: כל הסוגיות שעלו כאן, כמו בפעם הקודמת, הוסדרו באמת בתקנות שאנחנו כתבנו ביחד עם גורמים מקצועיים כמו המרכז להסעה בטוחה של בית חולים אלי"ן, ביחד עם אקי"ם, ביחד עם על"ה, ביחד עם קואליציית ההורים, כל השותפים אולי הטבעיים שהם מסיעים את הילדים מדי יום ואני מאוד מבקשת, אדוני, העברתי גם לך, ממש בסמוך לישיבה הקודמת שלחתי לך את טיוטת התקנות שכתבנו, כמו גם למשרד החינוך, ומאוד נשמח שנהיה שותפים לכתיבה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: באמת עברנו את התהליך הזה, התאמנו את התקנות של הפעוטות - - -

דוד אמסלם: שנייה, התקנות - - -

<אביבית ברקאי-אהרונוף: ממש כמה ימים אחרי הישיבה העברתי למייל שלך בכנסת.

דוד אמסלם: תעבירי ללאה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בסדר גמור.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: העברתי גם לחברת הכנסת קארין.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני באמת חושבת שזו תשתית עבודה מצוינת שמשרד החינוך באמת יכול ל - - -

דוד אמסלם: מה שמך בבקשה?

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אביבית, מארגון בזכות.

דוד אמסלם: אני באמת רוצה להודות לכם, באמת, אני רוצה להודות בשם הוועדה, ומבחינתי גם בשם כנסת ישראל, על העבודה שאתם עושים בהתנדבות בנושא הזה, מה שהממשלה צריכה לעשות.

דוד אמסלם: אתם מקדישים מזמנכם, מכספכם, ממרצכם כאזרחים שבאמת עושים עבודת קודש פה ומבחינתי, אני מתרגש מכם.

דוד אמסלם: באמת כשאני רואה אתכם אני - - -

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לנו גם שותפים בארגונים אחרים.

דוד אמסלם: מצד אחד אמרתי, זה מתסכל אותי שהמדינה לא עושה את מה שהיא צריכה, מצד שני זה מחזק אותי שיש אזרחים טובים שלוקחים את היוזמות והם עושים את זה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה, אדוני.

<הניה מרמורשטיין: ישבנו כמה ארגונים ועבדנו על זה שבע-שמונה פגישות של חמש-שש שעות כל פעם ועשינו עבודה ממש חריש.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אני מבקש רק מהמשרדים, קחו את השעות שהם עשו, תחלקו בחצי ותעשו את זה ואז תצא לכם גם תוצאה טובה.

דוד אמסלם: אבשלום, מה שלומך?

<אבשלום אהרוני: בסדר גמור.

<אבשלום אהרוני: יש לי הרבה דברים, אבל אני אתמצת כי אנחנו קצרים בזמן.

<אבשלום אהרוני: לצערי לא הייתי בדיון הקודם, אני יושב ראש ועד ההורים של גן וראייטי בירושלים, אני מגיע עם יושב ראש ארגון הנכים.

<אבשלום אהרוני: אני אתייחס לעיריית ירושלים כי מבחינתי זה מה שאני מכיר וזה מה אנחנו עושים, אבל לצערי, אני אומר את זה בפה מלא ועצוב, עיריית ירושלים פשטה את הרגל בנושא הזה.

<אבשלום אהרוני: חד משמעית פשטה את הרגל.

<אבשלום אהרוני: אם אני בתור יושב ראש ועד הורים בגלל הסיבה הזאת הייתי צריך לבוא, אני מדבר איתך על דברים קטסטרופליים, נהגים שלא הגיעו, ילדים שהורדו באמצע הדרך, הורים פשוט לא שלחו את הילדים שלהם בתחילת שנה.

<אבשלום אהרוני: חודש אחרי נכנסתי לעובי הקורה בנושא הזה ואני הייתי צריך לעשות את העבודה של עיריית ירושלים, לגייס בעלים של חברת הסעות, להביא את המנהלת של חברת המלווים, להביא את ההנהלה של הגנים ולכנס ישיבה בגן.

<אבשלום אהרוני: תתפלא לשמוע, כששלחתי זימון מי היחיד שלא הגיב שהוא יגיע לישיבה?

<אבשלום אהרוני: עיריית ירושלים.

<אבשלום אהרוני: הם גם הוזמנו.

<אבשלום אהרוני: לא אני הייתי אמור לעשות את הישיבה הזאת.

<אבשלום אהרוני: יום לפני הרמתי טלפון לאבי גיספאן, הוא אמר לי, בשיחה אמרת לי 'אני עסוק', אמרתי לך 'אבי, אני לא שואל, אני דורש שיגיע נציג של העירייה'.

<אבשלום אהרוני: בשיחה איתך אתה אמרת 'אין לי זמן, אני לא יכול להגיע', אמרתי 'אני לא שואל, אני דורש' ובאותו רגע עם הטלפון ניגשת לבובי ואמרת לו 'בובי, אתה מחר מגיע'.

<אבשלום אהרוני: אם לא הייתי מתקשר לא היה מגיע נציג של עיריית ירושלים.

<אבשלום אהרוני: שבוע שלם הנחתי את העסק שלי בצד, הפסדתי המון כספים, אני לא מקבל משכורת מעיריית ירושלים.

<אבשלום אהרוני: הצלחנו איכשהו לייצג.

<אבשלום אהרוני: יש היום דברים חמורים של ילדים.

<אבשלום אהרוני: אני לא יכול לספור על יד אחת כמה פעמים הילד שלי הגיע עם פיפי במכנסיים, כי ההסעה שעושה את נווה יעקב, פסגת זאב, הגבעה הצרפתית, היא לא מגיעה במקרה הטוב פחות משעה וחצי.

<אבשלום אהרוני: אתמול פקק בפסגת זאב, שעתיים וחצי נסיעה.

<אבשלום אהרוני: היום הנהג, תושב צור באהר, רק בשבע וחצי הוא התחיל את הסיבוב שלו, הוא נכנס לשיא הפקקים.

<אבשלום אהרוני: אלה דברים - - -

קארין אלהרר: בן כמה הילד?

<אבשלום אהרוני: הילד שלי בן חמש וחצי.

<אבשלום אהרוני: הם 9 ילדים בהסעה, בהסעה שעושה את כל הקו הזה, את מכיר את ירושלים, השכונות הכי בעייתיות בירושלים.

<אבשלום אהרוני: אני שם בסוגריים את הנושא של הנהגים הערבים.

<אבשלום אהרוני: יש כיום 30% מההורים בגן שלנו שלא שולחים את הילדים.

<אבשלום אהרוני: אני אשלח לך הודעות, אני מנהל את זה.

<אבשלום אהרוני: שוב, אני לא אמור לעשות את זה, 30% מההורים שלא שולחים את הילדים שלהם בגלל נהגים ערבים.

<אבשלום אהרוני: אני אזכיר שנהג ערבי של הסעות הוא זה שביצע את הפיגוע במרכז הרב, עובד בזק.

<אבשלום אהרוני: מי בעירייה בודק את הנהגים האלה?

<אבשלום אהרוני: מי עושה להם איזה שהוא תחקיר ביטחוני, בודק שהם כשירים להסיע?

<אבשלום אהרוני: נהג שאומר לאמא 'תגידי תודה שהילד שלך בכלל הגיע שלם הביתה'.

<אבשלום אהרוני: אף אחד לא בודק את הדברים האלה, אף אחד לא אוכף את הדברים האלה, חייבים לתת על זה את הדעת, הנושא מאוד מסוכן.

<אבשלום אהרוני: ודבר אחרון, אני אשאל אותך ישירות, לפני שבוע, ב-9 לחודש, יום שישי, חברת מיצויוסי, עם מלווה שלהם, נהג שהמלווה עזב את ההסעה באמצע, וזה הגיע אליך כי ירון שלח לך את המייל, באמצע המלווה ירד, הנהג הוריד שלושה ילדים לא בבית שלהם.

<אבשלום אהרוני: הילד, ילד בן ארבע, אמר לנהג 'זה לא הבית שלי', הנהג הוריד אותו.

<אבשלום אהרוני: ההורה התקשר ב-12:30 למלווים, להסעות, לגן, הוא לא תפס אף אחד, הוא התחיל לצאת החוצה עם האוטו שלו, שלושה הורים שיצאו לחפש את הילד שלהם.

<אבשלום אהרוני: הילד שלו במקרה הגיע ב-13:30 הביתה בוכה.

<אבשלום אהרוני: ילד בן ארבע, חינוך מיוחד, מגיע הביתה בוכה.

<אבשלום אהרוני: הוגשה תלונה במשטרה, המקרה הועבר אליך מיד, עשיתם משהו?

<אבשלום אהרוני: הנהג עובד, המלווה עדיין עובד.

<אבשלום אהרוני: זה מקרה פלילי.

<אברהם גיספאן: אמרתי לך - - -

<אבשלום אהרוני: לא קיבלנו שום תשובה.

<אברהם גיספאן: יש פה איזה - - -

דוד אמסלם: אבי, אבי.

<אברהם גיספאן: לא, אני אומר כנציג עיריית ירושלים, שולי, מנהלת הליוויים מגיעה, היא נציגת עיריית ירושלים.

<אבשלום אהרוני: שולי לא קשורה למקרה של יום שישי.

<אבשלום אהרוני: ולמה שולי באה?

דוד אמסלם: רבותיי, אבשלום, אבי, אני אפשרתי לאבשלום להוציא קצת שחרור של קיטור שמצטבר, אבל זה יותר היה חשוב לי כדי שמשרד החינוך, אתם בתקנות, שימו לב מה קורה עם ההורים, שימו לב מה החוויות שהם עוברים.

<אבשלום אהרוני: אכיפה.

<שמעון אבני: אנחנו מכירים.

<אבשלום אהרוני: זה נושא של אכיפה ופיקוח שהדברים קורים.

דוד אמסלם: בבקשה, ד"ר קדמן, אתה מסכם את הדיון מבחינת המשתתפים פה.

דוד אמסלם: שתי מילים לירון ואחרי זה אתה.

<ירון לוי: ירון לוי, מנכ"ל ארגון הפעולה של הנכים.

<ירון לוי: אדוני היושב ראש, אני מ-2006 בסוגיה של ההסעות חוויתי ילד שכמעט הלך לנו ופשוט זכיתי לעשות להם מעקב ב-6:00 בבוקר באותה רשות, לא חשוב איזה רשות, אני מכיר את כולם.

<ירון לוי: אני שומע פה, אדוני היושב ראש מדבר על התקנות שיכינו ויעברו, אני שומע את היועץ המשפטי של משרד החינוך אומר 'נכין את התקנות וכל מה שאנחנו יכולים לתת' ואדוני היושב ראש אומר לו 'אל תתייחס לתקציב, תן את הכול, אני אדאג לך את הכסף' אז תיקח את זה בחשבון, שלא תעבדו פעמיים.

<ירון לוי: בנושא של יום שישי.

<ירון לוי: אני פניתי לגיספאן, שוב, אני לוחמני, אני בוכה כמו תינוק, הוא העביר את הפנייה שלי למיצויוסי ועדיין לא קיבלתי תשובה.

<ירון לוי: זה פשוט פשע.

<ירון לוי: שעתיים הורים מחפשים.

<ירון לוי: שמו את הילד, כל אחד הלך, קיבל אבא אחר, שעתיים מחליפים בין הילדים והמשפחה בטירוף.

<אבשלום אהרוני: והילד, בן ארבע, אמר לנהג.

<ירון לוי: פשוט טירוף, מלווה שמחליט לרדת באמצע ההסעה, לא בא לו, הולך.

<ירון לוי: ההורים, תגיד לי, ההורים צריכים לעשות את ההשתלמות למלווים?

<ירון לוי: איפה קורה הדבר הזה?

<ירון לוי: זה בעיריית ירושלים.

<ירון לוי: כן, אבי, כן.

<אבשלום אהרוני: השתלמות למלווים לחינוך מיוחד אנחנו עשינו להם.

<אבשלום אהרוני: אני עשיתי את זה.

דוד אמסלם: רבותיי, ירון.

<ירון לוי: אני מסכם.

<ירון לוי: אני יודע, אתה נשמה טהורה ואני אגיד משפט.

<ירון לוי: כמו שאתה לא מוותר, אני אשים את החיים שלי בשבילם ואת הנשמה שלי ואני לא אוותר לאף רשות.

<ירון לוי: אני עד היום מדליק את הרכב, אני מדן ועד אילת לטובתם ואני לא אוותר לאף ראש רשות.

<ירון לוי: מה שמגיע להם הם יקבלו בזכות ולא בחסד.

דוד אמסלם: תודה, ירון.

דוד אמסלם: אתה מרגש אותי.

דוד אמסלם: נשבע לך, עומדות לי דמעות בעיניים.

<יצחק קדמן: אדוני היושב ראש, לבקשתך אני לא אכנס לגופו של עניין כי בזה דנו בפעם הקודמת ואני מניח שגם בפעם הבאה.

<יצחק קדמן: שלוש הערות קצרות.

<יצחק קדמן: הערה ראשונה, לאחר הישיבה הקודמת, אני רוצה לפזר אשליה שהיו קשיים רק של הימים הראשונים של שנת הלימודים, התלונות ממשיכות להגיע עד עצם היום הזה, חלקן הוזכר פה, חלקן אפילו עוד יותר מזעזע.

<יצחק קדמן: איזה אמא פנתה אלינו ואמרה שהביאו לה ילד לא שלה בכלל.

<יצחק קדמן: זה אומר שהילד שלה היה במקום אחר.

<אבשלום אהרוני: זה קרה גם אצלנו.

<יצחק קדמן: אבל אני לא רוצה להיכנס למהות העניין.

<יצחק קדמן: שלוש הערות, אחת כאמור, התלונות ממשיכות להגיע ואני רוצה להבהיר, לא מדובר רק בעיריית ירושלים.

<יצחק קדמן: שלא נחשוב שיש לנו פה בעיה ספציפית רק בעיריית ירושלים.

<יצחק קדמן: הדבר השני, אדוני היושב ראש, התקנות שמסדיר או כותב משרד החינוך, אני מבקש שאנחנו נדרוש מהם שיהיה שם פרק על אכיפה.

<יצחק קדמן: יכולות להיות התקנות הכי יפות בעולם, אם אין מי שאוכף ומפקח זה לא שווה שום דבר.

<יצחק קדמן: זו נקודה קריטית, נקודת האכיפה, ולא צריך לחכות לתלונה כדי לברר אותה.

<יצחק קדמן: שיהיו מפקחים שיפקחו באופן אקראי, בלי הודעה מראש, יעשו בדיקות פתע, אין מספיק אכיפה בנושא הזה.

<יצחק קדמן: זו נקודה קריטית, זה חייב להיות בתקנות כחלק מהתקנות.

<יצחק קדמן: הערה שלישית, שאני מציע לא לחכות לתקנות, כי זה חוזר שוב ושוב בתלונות שאנחנו מקבלים מהורים.

<יצחק קדמן: הוועדה צריכה לדרוש מכל הרשויות המקומיות בישראל שאחראיות על ביצוע בפועל של ההסעות שהן ימציאו להורים כתובת נגישה עם טלפון לאן מתקשרים כאשר יש בעיה.

<יצחק קדמן: זה חוזר שוב ושוב.

<יצחק קדמן: לא צריך לחכות עד לסיום עבודת התקנות, צריך לדעת שיש טלפון שאליו פונים, שהוא נגיש, שהוא נמצא, שהוא עונה לטלפון ולא לחכות עם זה לעוד חודש וחצי, ודאי לעוד כמה חודשים.

<יצחק קדמן: אחד הדברים הכי קשים להורים, שיש תקלה והם לא יודעים איפה הילד ואין להם לאן לפנות.

דוד אמסלם: תודה רבה, ד"ר קדמן.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: קודם כל אני רוצה להודות לחברת הכנסת קארין אלהרר.

דוד אמסלם: קארין לא חברת ועדה, אבל הנושא בליבה, היא באה לכאן.

דוד אמסלם: בדרך כלל חברים שהם לא חברי ועדה לא מצטרפים לדיונים של הוועדה.

דוד אמסלם: באמת, שאפו, תודה רבה לך על כל התרומה והנכונות.

דוד אמסלם: זה מהנשמה.

דוד אמסלם: אחלה, תודה רבה לך.

דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה שוב פעם לסכם ולחזור על חלק מהדברים, הנקודות שכבר אמרתי.

דוד אמסלם: אני מבקש, אנחנו נוציא מכתב קודם כל לשר הפנים, נבקש מהיועץ המשפטי שלנו שינסח אותו, אני רוצה לחתום עליו כבר מחר.

<תומר רוזנר: היום, מה זה מחר?

דוד אמסלם: היום, שאומר שיפעיל את סמכותו מול כל ראשי הרשויות, שילדים בעלי מוגבלויות שעדיין נמצאים בבית, לחייב את הרשויות קודם כל להסיע אותם, בלי קשר כרגע למחלוקת כזו או אחרת על תקציב כזה או אחר.

דוד אמסלם: קודם כל שהילדים יגיעו.

דוד אמסלם: זה אחת.

דוד אמסלם: שתיים, מר גיספאן, מחר אני רוצה ממך תשובה לגבי מה שאמרתי, האם יש בדעת עיריית ירושלים לתקצב את הנושא הזה של הילדים האלה, גם אם אינם זכאים לפי משרד החינוך.

דוד אמסלם: ולא, אז תן לי תשובה עד מחר האם כן או לא, שלח לי את זה בפקס למנהלת הוועדה, ואז אני אפעל במסגרת התקציב הנוכחי של 2015-2016.

דוד אמסלם: הוועדה תפעל, לא אני, כל חברי הוועדה.

דוד אמסלם: אנחנו נטפל בסעיף מענק הבירה.

דוד אמסלם: לגבי הנושא של משרד החינוך.

דוד אמסלם: אנחנו כבר דיברנו, בעזרת ה' אנחנו נקיים דיון בעוד כחודש וחצי.

דוד אמסלם: אנחנו נצפה לשמוע מכם את כל הנושא של התקנות, כולל כל ההתייחסויות, לסגור את כל המעגל.

דוד אמסלם: עד אז באמת תשבו עם כל הארגונים, עם כל האנשים שאתם חושבים שצריך, תתייעצו עם מי שצריך, בגלל שבסופו של דבר אנחנו צריכים לסגור את החבילה.

דוד אמסלם: אני רק מבקש, כמו שאמרתי קודם, שהתקנות יהיו בקטע המקצועי, לא קשור לכסף.

דוד אמסלם: תעשו תקנות כאילו אתם מנותקים מנושא התקציב, לגמרי.

<פיני קבלו: אם אפשר, שיעשו את זה יחד עם השלטון המקומי.

דוד אמסלם: בוודאי, אני אמרתי.

דוד אמסלם: קבלו, אתה יצאת עם הטלפון, ראיתי, כשאמרתי שזה כפוף בוודאי לשיתוף פעולה עם השלטון המקומי, עם העמותות, עם משרדי הממשלה השונים, שזה משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות, משרד הפנים, המשרד לבטחון פנים, יכול להיות התחבורה, אבל תעשו איזה שהיא עבודה הוליסטית רחבה, כדי שהתקנות יבואו לכאן מושלמות ולא נצטרך אנחנו לתקן אתכם בתקנות.

דוד אמסלם: זה מה שיש לי לומר.

דוד אמסלם: אני רוצה לקבל את דוח צרפתי.

דוד אמסלם: שמעון, תשלח לי אותו עד מחר, אני רוצה לקרוא אותו לקראת הישיבה עצמה.

דוד אמסלם: גם תיעזרו בו, דרך אגב, אם אתם צריכים אותו לגבי הנושא של התקנות.

דוד אמסלם: אני גם ביקשתי ממשרד האוצר, אני לא מבקש ממשרד החינוך, אנחנו ביקשנו גם מהשלטון המקומי, אבל השלטון המקומי לא יכול להגיד את כל הערים, אז בעיקר משרד האוצר.

דוד אמסלם: חשובה לי הניצולת התקציבית של האוצר, לדעת מה הניצולת התקציבית שהייתה בסעיף של כרטיסיות לילדים להסעות לבתי הספר.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הכרטיסיות נוגעות יותר להסעות של ילדים ללא צרכים מיוחדים.

דוד אמסלם: ללא צרכים מיוחדים, רגילים.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על התלמידים הרגילים, סיפרתי לכם מה קורה שם.

דוד אמסלם: יש ישראבלוף, כולם מבסוטים חוץ מההורים, אלה מתקצבים, אלה לא נותנים והם כולם מסודרים.

<קריאה: זה מובן, יש חוק ו-3 קילומטרים ויש לך היום תוכנה של ההסעות, זה צריך להיות הכי מסודר.

דוד אמסלם: אני מדבר על הילדים הרגילים שזכאים לכרטיסיות, הרשויות לא קונות להם כרטיסיות.

דוד אמסלם: חלק מהרשויות.

דוד אמסלם: חלק מהרשויות, אני לא התייחסתי לכל הרשויות.

<נירית סעדון: אמנם אני סמנכ"ל עמותת אהב"ה, הילדים הנכים, אבל לגבי הילדים הרגילים יש פה בעיה מאוד מאוד רצינית.

<נירית סעדון: אתמול קרה לנו מקרה שהביאו מיניבוס ל-12 ילדים שנוסעים ממושב לבית ספר ברמת גן, הגיעה הסעה של 8 במקום 12 והבנתי שהיה שם בלגן והנהג צעק להוציא את הילדים והילדים, אף אחד כמובן לא רצה לצאת, כי כולם רוצים להגיע הביתה.

<נירית סעדון: הוא סגר להם את המזגן, סגר להם את האוטו ואמר להם 'עד שלא יצאו מפה 4 ילדים אני לא יוצא' ובסוף הילדים האלה היו צריכים לחזור בשני אוטובוסים הביתה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: לא קידמת אותי בדיון, בגלל שמקרים כאלה יש עוד עשרות ומאות ואלפים.

<נירית סעדון: לא, אם אתם כבר נוגעים בחינוך הרגיל, אז גם שם יש בעיות.

דוד אמסלם: דרך אגב, באחד הדיונים שעשיתי אמרתי שכל נושא אזרחי שאני נוגע בו, כאילו קמה המדינה היום, כאילו עכשיו באנו לארץ, 'חבר'ה, יש לנו ילדים, מה עושים איתם?

דוד אמסלם: ' אני כרגע מחלק את זה, אמרתי, וכאן אנחנו מדברים איתם לגבי כלל התלמידים, לא רק התלמידים בעלי המוגבלויות, בגלל זה האחריות שלהם.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: הניצול התקציבי של ועדת חריגים של ההסעות, אני חושבת שגם כדאי לבדוק.

דוד אמסלם: ועדות החריגים, אני אסביר, זה פחות מרתק אותי במובן זה.

דוד אמסלם: כל עירייה הרי עושה תקציב כאילו היא בעצם מתנדבת, סוג של התנדבות, אני ראש העיר, החלטתי, 'אתה יודע מה, נעשה ועדת חריגים'.

דוד אמסלם: זה לא משהו מובנה.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מדברת על ועדה של משרד החינוך.

<קריאה: יש גם וגם.

<אביבית ברקאי-אהרונוף: בסופו של דבר מוסיפים על התקציב להסעות - - -

דוד אמסלם: ברשותך, מעניינת אותי הניצולת התקציבית דווקא של המדינה בנושא של הסעות לילדים רגילים, מבחינת הכרטיסיות.

דוד אמסלם: זה מעניין אותי מאוד.

<נועה קשת-גונן: אל תוציאו את הרשויות שהן לא מתנהלות, זה לא כל כך קיצוני.

<נועה קשת-גונן: יש חוקים, יש נהלים, מבקשים מפה שיהיה חידוד יותר ושתהיה באמת התקדמות ולא עם נהלים מלפני 20 שנה.

קארין אלהרר: בסדר, אנחנו מסתכלים על הדברים שלא עובדים.

<נועה קשת-גונן: אבל יחד עם זה הרשויות די - - - יש חוזר מנכ"ל, יש קו מתווה, יש מנהלי הסעות, יש ביקורות, יש מוקד.

<נועה קשת-גונן: יש.

<קריאה: אין פיקוח.

<נועה קשת-גונן: יש פיקוח.

<נועה קשת-גונן: עובדים יום ולילה.

<קריאה: יש כאלה שלא עובדים לפי זה.

<נועה קשת-גונן: אני באתי לפה כי אני - - - אם לא, אז אין לי מה לעשות בתחום הזה.

דוד אמסלם: חבר'ה, אנחנו לא באנו כרגע להגיד שאפו למי שעובד.

דוד אמסלם: מי שעובד מקבל כסף וזה בסדר.

דוד אמסלם: אנחנו באנו כרגע לבדוק למה אנשים שמקבלים משכורת ולא עובדים, למה הם לא עובדים.

<נועה קשת-גונן: לא, מצא חן בעיניי שאתה אמרת 'אני מוריד את כל ועדות החריגים'.

<נועה קשת-גונן: זה הכיוון הכי נכון.

דוד אמסלם: נכון, זה מה שאנחנו רוצים לעשות.

<נועה קשת-גונן: וכל הכבוד לך, על זה אני מעריכה אותך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רבותיי, תודה רבה לכם.