ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 59, 2015-11-03 12:30

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים, אנחנו מתחילים את הדיון בבקשה דחופה לסדר של חברת הכנסת מרב מיכאלי.

ניסן סלומינסקי: יש כאן "סכסוך דמים" בין החברה לבין האוצר.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שהוא נמצא בשלב מאוד מאוד מתקדם בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נרצה לדעת בהמשך איפה זה נמצא בבית משפט.

ניסן סלומינסקי: כרגע, מאחר וזה בהליך מתקדם בבית משפט, אנחנו לא נכנסים לוויכוח ביניהם.

ניסן סלומינסקי: מה שמעניין אותנו אלה הניצולים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לדאוג שהניצולים לא ייפגעו, שלא ייפלו בין הכיסאות.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נצטרך להשתכנע שטובת הניצולים היא כזאת או טובת הניצולים היא כזאת, לא טובת החברה היא כזאת או טובת החברה השנייה היא כזאת.

ניסן סלומינסקי: זאת הנקודה שחשובה לנו.

ניסן סלומינסקי: בהתאם לזה יתקיים הדיון.

ניסן סלומינסקי: זה לא נושא שעולה כנושא.

ניסן סלומינסקי: זה בעקבות דיון מהיר, לכן גם הדיון כאן הוא דיון מהיר.

ניסן סלומינסקי: חברתי מרב, זכות הדיבור לרשותך.

מרב מיכאלי: תודה רבה.

מרב מיכאלי: אדוני אמר את רוב הדברים.

מרב מיכאלי: חברתי שולי מועלם, חבר הכנסת אלעזר שטרן ואני העברנו חוק בכנסת הקודמת שמגדיל את הסכום שהחברה להשבת נכסי נספי השואה מעבירה לניצולים ולניצולות נזקקים.

מרב מיכאלי: היו דיונים ארוכים ומשמעותיים.

מרב מיכאלי: הגענו להסכמות.

מרב מיכאלי: הגדלנו את הסכום הזה.

מרב מיכאלי: עכשיו אנחנו עומדות מול השוקת השבורה הזאת, כי החברה באה ואומרת: אין לנו כסף לתת לניצולים ולניצולות, את הכסף שאנחנו מחויבים להעביר להם אנחנו לא יכולים להעביר להם.

מרב מיכאלי: הניצולים, כמו שאמרת אדוני היושב-ראש, נופלים בין הכיסאות.

מרב מיכאלי: הנפילה כבר מתקיימת.

מרב מיכאלי: היה לנו כבר דיון אחד, אבל אז אמרו "בית משפט".

מרב מיכאלי: הדיון הזה היה צריך להתקיים לפני שבוע.

מרב מיכאלי: אמרו שאולי תהיה פשרה בבית המשפט, אבל אז לא הייתה.

מרב מיכאלי: אני לא רוצה לחכות ולראות מתי ייגמרו הדיונים ומה תהיה תוצאתם, אני רוצה שננסה למצוא פתרון.

מרב מיכאלי: הדבר המשעמם ביותר הוא להיות צודקת.

מרב מיכאלי: אין לי עניין להתנגח באף אחד או לבוא בהאשמות וטענות, אני רק רוצה לראות איך אנחנו מוצאים ומוצאות פתרון לסוגיה הזאת כך שנצליח מחר להביא כסף לניצולים ולניצולות.

מרב מיכאלי: ברשותך, אדוני, אם תסכים שהגופים הניצים יתנו לנו תמונת מצב.

מרב מיכאלי: יש פה כל מיני דברים, כל מיני ניירות שהועברו אלינו על-מנת שנוכל לבחון.

מרב מיכאלי: אגב, בניירות שקיבלתי גם הוצעו כל מיני הצעות לפתרון.

מרב מיכאלי: אני אשמח לשמוע למה הן לא אומצו בפועל.

מרב מיכאלי: אני שאלתי למה לא לשלם כסף לניצולות ולניצולים על חשבון כסף ששומרים בחברה עד סוף תקופת עבודתה, שזה עד סוף 2017.

מרב מיכאלי: במכתב שקיבלתי החברה טוענת שאם היא תקצה מהכסף הזה לניצולות ולניצולים, יהיה בכך משום פגיעה בעובדות ובעובדים שלה.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד בצורה שלא תשתמע לאף פן אחר, אני מתנגדת לכל סוג של פגיעה בעובדות ובעובדים, ודאי בעובדות ובעובדי החברה שעושים עבודה שחשיבותה, בוודאי בוועדה הזאת, לא מוטלת בספק.

מרב מיכאלי: אני חושבת שלשמור כסף לכל 2016 זה דבר הגיוני, אבל ל-2017 יהיה הגיוני לתת את הכסף הזה לניצולות ולניצולים, במיוחד כשהמניות עדיין עומדות ותלויות ואפשר יהיה את הסכסוך הזה לסיים במהלך 2016 ולהחזיר את הכסף.

מרב מיכאלי: עשינו כוכבית לעניין של הפתרונות האפשריים.

מרב מיכאלי: היה לי חשוב להגיד שלא מדובר פה בלפגוע בעובדי ובעובדות החברה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע איפה זה נמצא מבחינת בית המשפט.

<שיראל גוטמן-עמירה: גם בדיון הקודם, לאחר הצעתה של חברת הכנסת מיכאלי, הסברנו למה לא מדובר בסכסוך רגיל, כמו שנאמר פה, בענייני כסף.

<שיראל גוטמן-עמירה: כנראה שהטענות שלנו לא נפלו על אוזניים ערלות, כי היועץ המשפטי לממשלה הצטרף לדיון הזה כצעד שתומך בפתרון יותר מהיר בהליך - משהו שהוא מאוד מאוד לא אופייני - והכל בגלל אלמנט הזמן שהוא מאוד ברור פה.

<שיראל גוטמן-עמירה: גם השופטת בתיק הזה, שברורה לה הבהילות של התיק, נתנה הצעת פשרה מאוד יקרה עבור הניצולים וטובה עבור ההסתדרות הציונית.

<שיראל גוטמן-עמירה: אנחנו עדיין ממתינים לשמוע את ההסתדרות הציונית, אם היא מקבלת אותה או לא, כי אם היא מקבלת אותה, בתוך עניין של ימים ושבועות אפשר להעביר את הכסף.

<שיראל גוטמן-עמירה: זה תהליך שהוא מאוד מאוד קצר.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני תיכף כן אדרש להצעה כי היא רלוונטית גם לכאן.

<שיראל גוטמן-עמירה: השופטת הבהירה, ברגע שהיא לא קיבלה את תשובת ההסתדרות הציונית במועד המקורי, שהיא מתכוונת, בניגוד לרגיל בדיונים אודות כסף שיש מקום שבו יורשים יכולים לקבל את הכסף, כאשר פה זה לא המצב - - כיוון שברור לה שיש פה 11 אלף ניצולים שכל יום מספרם מתמעט, השופטת הבהירה, לאחר שהיא הבינה שיש התמהמהות מהצד השני, שגם אם היא מנהלת את המשפט, וזה מה שכרגע קורה עד לקבלת תשובת ההסתדרות הציונית, היא תנהל אותו עד שיצא עשן, היא תקבע דיונים מעכשיו לעכשיו על מנת שהיא תיתן פסק דין במועד המוקדם ביותר האפשרי.

זאב בנימין בגין: האם תוכלי לפרט מה זה מעכשיו לעכשיו?

<שיראל גוטמן-עמירה: היה דיון אחד לפני שבוע, יש דיון השבוע, ויש עוד 2 בשבוע הבא.

<שיראל גוטמן-עמירה: היא ממש פתחה את היומן.

<שיראל גוטמן-עמירה: היא מקבלת אותנו בבוקר, בצהריים, היא קובעת תאריכים.

זאב בנימין בגין: כמה דיונים נקבעו?

<שיראל גוטמן-עמירה: נקבעו 4 דיונים.

<שיראל גוטמן-עמירה: כנראה יידרש עוד אחד.

<שיראל גוטמן-עמירה: אנחנו בטוחים שגם אותו היא תקבע באופן מהיר כמו שהיא עשתה עד כה, וייצא פסק דין מהיר ככל שהתיק לא יסתיים עד אז בפשרה שהוצעה בידי בית המשפט.

ניסן סלומינסקי: מה הייתה הצעת הפשרה של השופטת?

<שיראל גוטמן-עמירה: הצד השני מתנגד שאני אפרט את פרטי הפשרה.

דב חנין: אז מה אם הוא מתנגד?

דב חנין: התנגדותו נדחית.

דב חנין: אנחנו רוצים לשמוע.

ניסן סלומינסקי: הוא מתנגד בגלל שיש כאן איזה חיסיון שהשופטת הטילה או משהו?

<שיראל גוטמן-עמירה: אין חיסיון.

<שיראל גוטמן-עמירה: בדרך כלל יש חיסיון על הליכים במו"מ לקראת פשרה בין הצדדים, כאשר החיסיון הוא כלפי השופט כדי שלא ידע ולא יכבול את דעתו.

<שיראל גוטמן-עמירה: פה המצב הוא הפוך.

ניסן סלומינסקי: מי מתנגד?

<שיראל גוטמן-עמירה: ההסתדרות הציונית.

דב חנין: ממש חוצפה.

ניסן סלומינסקי: האם ההתנגדות שלהם זה משהו חוקי, או שזה רק מתוך רצון טוב?

<שיראל גוטמן-עמירה: אין שום מניעה חוקית, כי מי שהציעה את המספרים בהצעת הפשרה הזאת היא השופטת.

<שיראל גוטמן-עמירה: בדרך כלל המניעה לדבר על מספרים של פשרה זה על מנת שהשופט לא ייתפס, חלילה, לצד כלשהו ויכבול את שיקול דעתו.

<שיראל גוטמן-עמירה: פה זה לא המצב.

<חגית בלייברג: רק למען הסדר הטוב, ההצעה לא הייתה הצעה של השופטת, זאת הייתה הצעה של החברה להשבה שהשופטת ניסתה להציע ערכים בה.

<חגית בלייברג: שתיים, כשמנהלים מו"מ , החיסיון הוא לא מפני בית המשפט, אלא מפני הציטוט של כל המו"מ כדי שהצדדים יוכלו להמשיך ולדבר ביניהם.

<חגית בלייברג: הנקודה השלישית היא שבדיון הזה, כמו גם מיד אחרי הוועדה שהיינו פה ואחרי הדיון שהיינו בבית המשפט, אוצר התיישבות היהודים הציעה מספר הצעות פשרה ספציפיות לחברה להשבה, כמו למשל הלוואה שתפתור את הבעיה הספציפית של הניצולים שבחרה החברה להשבה לא לשלם להם, לא ברבעון הקודם ולא ברבעון הזה.

<חגית בלייברג: החברה להשבה לא טרחה להיפגש איתנו, שלא לומר לתת תשובה עניינית, והיא מעדיפה לנהל את התיק איתנו בבית משפט.

<חגית בלייברג: זה סכסוך אזרחי לחלוטין.

קסניה סבטלובה: שיפנו לבוררות.

יעל גרמן: צריך את הוועדה הזאת?

קארין אלהרר: את מי זה מעניין?

קסניה סבטלובה: איזו סנקציה אפשר להטיל על החברה הזאת?

קארין אלהרר: זה לא מעניין, תפסיקו כבר.

קארין אלהרר: מה, אנחנו עכשיו בוררים ביניכם?

קארין אלהרר: אדוני היושב-ראש, יש לך את הסמכות להבין איזה פתרון הם מייצרים היום, לא אחרי הבוררות ביניהם, לא אחרי המשפט ביניהם ולא שום דבר.

קארין אלהרר: אנחנו לא צריכים להיות השופטים של התהליך ביניהם.

קארין אלהרר: הניצולים האלה עומדים בתווך.

ניסן סלומינסקי: את חוזרת על דברי הפתיחה שלי.

קארין אלהרר: תראה מה הם מספרים לך.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיש להם הצעה איך לשלם את הכסף מחר לניצולים.

יעל גרמן: אנחנו לא רוצים לדבר על הסכסוך.

ניסן סלומינסקי: אני לא מדבר על הסכסוך עכשיו.

יעל גרמן: הם מכניסים אותנו לסכסוך.

<חגית בלייברג: ההצעה של אוצר התיישבות היהודים, למען הסר ספק, אינה לפתרון הסכסוך, ההצעה היא לתת פתרון ספציפי לניצולים שכרגע אין להם כסף כי החברה להשבה לא יכולה לשלם להם.

<חגית בלייברג: אני מבינה שהיא לא שילמה מחצית ממה שהם היו אמורים לקבל ברבעון הקודם, והיא אינה משלמת גם את הרבעון האחרון.

<חגית בלייברג: החברה, בדיון בדירקטוריון שנערך מיד לאחר הישיבה הקודמת פה בכנסת ויומיים אחריה עוד היה דיון בבית משפט, הציעה לחברה להשבה לקבל הלוואה.

<חגית בלייברג: החברה להשבה ישבה פה בדיון הקודם ואמרה שהיא פנתה לבנקים אבל הבנקים לא נתנו לה הלוואה.

<חגית בלייברג: אוצר התיישבות היהודים מוכנה לתת לחברה להשבה הלוואה באותם תנאים שהבנקים היו נותנים לה, היא מוכנה לתת את אותו סכום שחסר להם לתשלום הרבעוני.

<חגית בלייברג: למרבה הצער, ניסיונותינו ליצור הידברות בנושא הזה עלו בתוהו כי הם לא מוכנים לשבת איתנו.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, רצינו לשמוע מה קורה במערכת המשפטית כדי לראות איפה זה נמצא.

ניסן סלומינסקי: רצינו גם לדעת אם יש הצעה על השולחן של השופטת.

ניסן סלומינסקי: זה תלוי בכם.

ניסן סלומינסקי: שני הצדדים לא אומרים מה היא הצעת הפשרה.

ניסן סלומינסקי: אם תגידו, אנחנו נשמח, אם לא תגידו, אנחנו נצטער.

ניסן סלומינסקי: אני לא יכול להכריח אף אחד להגיד מה שהוא חושב שלא טוב לו להגיד.

ניסן סלומינסקי: מה שהבנתי כרגע זה שיש לכם הצעה איך אפשר לשלם מחר או מחרתיים כסף לניצולים.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני עוד לא שמעתי את ההתנגדות שלהם לכך שנפרט את פרטי ההצעה.

<שיראל גוטמן-עמירה: ככל שתבקשו ולא נבין אם יש סיבה משפטית להתנגדות הזאת, אנחנו גם נפרט.

ניסן סלומינסקי: אולי תסבירו לנו מה המצב, כמה חסר, מה חסר כדי לשלם לניצולים.

<שיראל גוטמן-עמירה: מיד החברים בחברה להשבה יפרטו את זה.

<שיראל גוטמן-עמירה: כיוון שיושבים פה אנשים שלא היו בדיון הקודם והתחושה שלהם שיש פה איזה דיון - -

קארין אלהרר: הסירי דאגה מליבך, למדתי היטב את החומר לפני שהגעתי.

<שיראל גוטמן-עמירה: זה לא היה בהתנשאות, אלא ניסיון לתת את העובדות.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני לא דואגת ולא מודאגת.

<שיראל גוטמן-עמירה: עניין ההלוואה עלה בפני בית משפט, כאשר בית המשפט תמך בסירוב שלנו, הוא הבין את הסיבה.

ניסן סלומינסקי: תסבירי מה חסר לכם.

קסניה סבטלובה: זה לא רק סכום לרבעון, זה גם סכום להבא.

<שיראל גוטמן-עמירה: בית המשפט בראותו את המצוקה, שהיא לא מצוקה של הסכומים שנזרקו פה פעם קודמת על ידי אוצר התיישבות היהודים של מספר מיליונים בודדים אלא של כל ההתחייבות לשנת 2015 - תיכף יפרטו לגביה - ביקש מאוצר התיישבות היהודים לחלק לפחות חלק כדיבידנד עד להתבררות ההליך המשפטי, כאשר גם בקשתו זו סורבה ולא נעשתה.

<שיראל גוטמן-עמירה: יש המון פתרונות שהם אפשריים.

<שיראל גוטמן-עמירה: יש גם הצעה קונקרטית שתפתור את כל העניין הזה מהר מאוד.

<שיראל גוטמן-עמירה: לשאלתך, אין מאיפה לחלק.

<שיראל גוטמן-עמירה: הנכס היחיד שניתן לחלק ממנו - -

יעל גרמן: יש לכם פה הצעה של הלוואה.

<שיראל גוטמן-עמירה: לא שמענו באיזה תנאים, באיזה סכומים.

<שיראל גוטמן-עמירה: הבנק לא הסכים לתת לנו הלוואה.

ניסן סלומינסקי: שיראל, תתחילו להגיד מה המצב, כמה חסר לשנה הזאת, כמה חסר לשנה הבאה.

<ישראל פלג: הפשרה של בית המשפט מביאה פתרון.

<ישראל פלג: אוצר התיישבות היהודים לא נענה לפניית בית המשפט שהייתה מביאה פתרון לסכום הכולל שנדרש.

<ישראל פלג: הסכום הכולל שנדרש הוא 105 מיליון שקל השנה.

ניסן סלומינסקי: שאתם צריכים לחלק לשנה.

<ישראל פלג: ועוד 135 מיליון שקל בשנה הבאה.

<ישראל פלג: כ-250 מיליון שקל שבויים, כלואים היום באוצר התיישבות היהודים.

ניסן סלומינסקי: מה יש לכם היום?

<ישראל פלג: אין לנו.

ניסן סלומינסקי: אין לכם שום כסף, שום רכוש, שום דבר?

<ישראל פלג: כרגע ישנם כספים שמיועדים - -

זאב בנימין בגין: יש התחייבויות לעובדים.

קסניה סבטלובה: המשכורות כבר משולמות.

ניסן סלומינסקי: מה כן יש לכם?

<אופיר פורת: יש את המניות של אוצר התיישבות היהודים.

<אופיר פורת: זה הנכס העיקרי.

<אופיר פורת: יש לנו מניות שאם הפשרה תמומש, יהיו 250 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: כמה המניות האלו שוות?

<אופיר פורת: חברת הכנסת מיכאלי הזכירה את התיקון לחוק משנה שעברה.

<אופיר פורת: בתיקון הזה הועלה סכום הסיוע שאנחנו מחויבים לתת לניצולים ככל שיש בידינו.

<אופיר פורת: אותו סעיף אומר שהסיוע לניצולים ניתן בהתאם למטרות של החוק והמדרג ביניהן, מבלי שניתן לעשות שימוש בנכסים שנמצאו לגביהם יורשים.

<אופיר פורת: לשאלת

<אופיר פורת: כם איזה נכסים יש, אז יש את המניות, יש את נכסי המקרקעין שאי אפשר למכור כי יש לגביהם יורשים.

ניסן סלומינסקי: נכסים שאתם יודעים שיש יורשים?

<אופיר פורת: כן, יודעים שלחלקם יש יורשים.

<אופיר פורת: בחלקם אנחנו בעיצומה של חקירה לאיתור - -

יעל גרמן: כמה כסף אתם חייבים לניצולי השואה עד סוף השנה?

<אופיר פורת: אנחנו לא חייבים.

מרב מיכאלי: מה זה "לא חייבים"?

מרב מיכאלי: לא העברתם ברבעון שעבר.

<אופיר פורת: העברנו 45 מיליון השנה.

ניסן סלומינסקי: מתוך 150?

<אופיר פורת: מתוך 150 שהחוק קובע שצריך להעביר, אם יש כסף.

יעל גרמן: מה לגבי 105 מיליון שאתם חייבים עד סוף השנה?

<אופיר פורת: 105 מיליון זו היתרה בכדי להגיע ל-150.

ניסן סלומינסקי: מה עוד יש לכם?

ניסן סלומינסקי: אמרת את מה שאין לכם.

ניסן סלומינסקי: מה כן יש לכם ביד?

ניסן סלומינסקי: איזה רכוש יש לכם ביד?

<אופיר פורת: אמרנו את המניות, אמרנו את המקרקעין.

ניסן סלומינסקי: כמה המניות שוות?

<אופיר פורת: המניות שוות במימוש המיטבי – סנ כפי שבית המשפט הציע - כ-250 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: אם תממשו, כמה הן שוות?

<אופיר פורת: הרבה פחות.

ניסן סלומינסקי: כמה?

<אופיר פורת: בין 80 ל-100 מיליון שקל, תלוי בשווי של לאומי ובשווי של אוצר התיישבות היהודים.

ניסן סלומינסקי: שאתם מפסידים?

<אופיר פורת: שאנחנו מפסידים.

<אופיר פורת: הדירקטוריון שלנו חשב שלא נכון להפסיד 70, 80 או 100 מיליון שקלים שירדו מהכסף שיכול לעבור לניצולי השואה רק בגלל הסירוב לפשרה.

<אופיר פורת: זה הפער שדובר עליו בבית המשפט.

<אופיר פורת: הוא פתיר בימים ובשבועות.

<אופיר פורת: הכדור מהבחינה הזאת הוא בהסתדרות הציונית העולמית.

ניסן סלומינסקי: האם אתם אומרים באחריות שלכל הנכסים יש יורשים ואין לכם מה לממש?

<אופיר פורת: נכון.

<אופיר פורת: הראינו את זה בפעם שעברה במספרים.

<אמיר פלד: לאירוע שקורה פה על כל אחד ואחד מהמספרים שנאמרים בהקשר שלנו אין רגליים, אין ידיים, אין דמיון ושום דבר.

<אמיר פלד: קודם כל, הרבעון של החברה להשבה הוא 30 מיליון שקל.

<אמיר פלד: 10 אלפים 500 כפול 2750 שקל זה 30 מיליון שקל.

<אמיר פלד: זה רבעון.

<אמיר פלד: הלוואי שבחדר הזה היה לכולנו רבעון.

<אמיר פלד: ב-3 חודשים, תאמינו לי, היינו מסתדרים מכל הכיוונים.

<אמיר פלד: מצד אחד יש את הלחץ של בית המשפט שנעמוד בו, ננהל משפט ונגיע לתוצאות, מצד שני יש עלינו - כמובן שלא פחות מאשר עליהם - את מצוקת הניצולים.

<אמיר פלד: מהרגע הראשון אמרנו, בואו ניתן תרופות ביניים.

<אמיר פלד: אם תרצו להמשיך את המשפט, תמשיכו את המשפט.

<אמיר פלד: אם זכיתם - נהדר.

<אמיר פלד: אם הפסדתם את המשפט, יש לכם בינתיים פתרון זמני למה שנאמר.

<אמיר פלד: כשיצאנו מהחדר הזה, אדוני היושב-ראש, כינסתי דירקטוריון ואישרנו את ההלוואה שהוצגה בחדר הזה.

יעל גרמן: מה הסכום?

<אמיר פלד: הם הציגו אז צורך של 30 מיליון לרבעון.

<אמיר פלד: כל מה שצריך לקרות בחדר הזה הוא על-מנת להרוויח זמן.

<אמיר פלד: לא אני בעל הבית של ה-220 מיליון.

<אמיר פלד: הם יכולים למכור מניות ב-220 מיליון.

<אמיר פלד: נכון להיום בבוקר הדיסקאונט הוא 40 מיליון שקל, לא 77 ולא 78.

<אמיר פלד: כל מה שקורה בחדר הזה דן בניצולי שואה והרצון להתחבר ל-40 מיליון שקל שאין להם, לא מגיע להם משפטית.

<אמיר פלד: אם נפסיד את המשפט, הם יקבלו את זה.

<אמיר פלד: הם יכלו להתמודד על ה-40 מיליון.

<אמיר פלד: הם קראו לזה פעם 70.

<אמיר פלד: הם לא עושים את זה.

<אמיר פלד: הם לא מדברים איתנו.

<אמיר פלד: אנחנו רוצים לא פחות מהם להביא מהבית של עצמנו פתרון.

<אמיר פלד: יש פה 30 מיליון שקל.

<אמיר פלד: זה היה נותן רבעון שלם.

<אמיר פלד: זה חתום, אפשר לקבל אותו.

<אמיר פלד: משחקים פה משחק.

<אמיר פלד: עצרו את המשחק, תנו לניצולים 30 מיליון שקל, תרוויחו 3 חודשים, ותתנו לנו לגמור את כל האירוע הזה.

ניסן סלומינסקי: אמיר, מאחר ואתם מחזיקים מניות - -

<אמיר פלד: אנחנו לא מחזיקים מניות, הם מחזיקים מניות.

ניסן סלומינסקי: אתם הרי צריכים לחלק דיבידנד.

ניסן סלומינסקי: אתם יכולים לחלק את המניות האלו שהן סחירות יותר משלהם.

ניסן סלומינסקי: למה אתם לא נותנים להם במקום הלוואה - - ?

<אמיר פלד: אתה לא יכול.

ניסן סלומינסקי: למה?

<אמיר פלד: הם מבקשים לפרק את אוצר התיישבות היהודים.

<אמיר פלד: חלוקת המניות היא פירוק אוצר התיישבות היהודים.

ניסן סלומינסקי: תנו להם במקום ההלוואה חלק מהמניות כדי שיוכלו לממש.

<אמיר פלד: לתת להם זה לתת להראל, לכלל, לפסגות, למוסדיים שנכנסים ויוצאים מהמניות.

<אמיר פלד: אי אפשר לתת דיבידנד רק לצד אחד, אתה נותן דיבידנד ל-100% בעלים.

<אמיר פלד: התוצאה של זה - יכול להיות שזה יקרה, יכול להיות שהציונות תבחר בזה או בית המשפט יבחר בזה - תהיה חלוקת מניות בנק לאומי, שזה פירוק דה פקטו של אוצר התיישבות היהודים.

<אמיר פלד: אם ידענו לבודד את מה שאנחנו רוצים לבודד, את הצורך לטפל בניצולי השואה, יכולנו לפתור את הבעיה, יכולנו לשבת איתם ולגמור את הפרשה הזאת.

<אמיר פלד: יכול להיות – יש לי איזו אמירה כללית – שניתן היה גם לפתור את הבעיה בכללותה.

<אמיר פלד: בינתיים מה שעושים פה זה מתרוצצים בבתי משפט, מספרים מספרים מצוצים מהאצבע.

ניסן סלומינסקי: מאחר ואתה יודע שיש להם 24%, אז בכל מקרה זה אמור להגיע אליהם.

<ראובן גרסטל: ממש לא.

<אמיר פלד: שימכרו.

ניסן סלומינסקי: למה שלא תתנו להם הלוואה ללא שום תנאי?

<אמיר פלד: מוכנים.

<אמיר פלד: הכסף פה.

<אמיר פלד: אנחנו מוכנים לתת כדי שיוכלו רבעון ראשון, ייהנו מרבעון אחד.

ניסן סלומינסקי: מה יקרה ברבעון השני?

<אמיר פלד: הם אומרים שעד אז יהיה פסק דין.

ניסן סלומינסקי: נניח שיהיה פסק דין.

ניסן סלומינסקי: אתם הרי יכולים לגשת לערער בבית משפט.

ניסן סלומינסקי: זה יכול להימשך עוד שנה.

<אמיר פלד: אולי הם יערערו.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אתה מתחייב שלא תערערו?

<אמיר פלד: ניסן, מדובר על 40 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: איך אנחנו נפתור את הרבעון הבא?

ניסן סלומינסקי: תסבירו לי איך נפתור את זה ברבעון הבא.

ניסן סלומינסקי: אם נתתם להם 30, הם פתרו את הרבעון הזה.

<אמיר פלד: אני יודע לתת להם עוד הלוואה כדי להרוויח עוד רבעון.

<אמיר פלד: ניתן להם את העזרה לא בגלל שיראל וישראל, ניתן להם כי הם ניצולי שואה.

<אמיר פלד: זאת המטרה.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שתתנו עכשיו, כאשר אם נגיע לרבעון הבא ועדיין לא יהיה פסק דין - -

<אמיר פלד: אני מתחייב להביא את זה לדירקטוריון.

<אמיר פלד: הוא מאוד חיובי למטרה הזאת.

<אמיר פלד: יושב פה נציג.

<אמיר פלד: אנחנו דיברנו על פתרונות.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אני פונה לחברה.

ניסן סלומינסקי: נניח שתקבלו 30 מיליון לרבעון הזה ואם יהיה צורך תקבלו עוד כסף לרבעון הבא כדי לתת לניצולים.

ניסן סלומינסקי: מה עמדתכם לגבי הדבר הזה?

ניסן סלומינסקי: זה בלי קשר לסכסוך שייפתר בבית משפט.

ניסן סלומינסקי: איפה אתם נמצאים בנושא הזה?

יואב בן צור: ניסן, נהיית בורר.

<מיכאל מיכה חריש: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להיגרר למסע הכפשות מול ההסתדרות הציונית או אוצר התיישבות היהודים.

<מיכאל מיכה חריש: יש לי הרבה מה להגיד, גם מעבר לתפקידי כיושב-ראש, בשאלה למה קיים אוצר התיישבות היהודים.

<מיכאל מיכה חריש: כרגע אני רוצה לדבר על עובדות ועל מגבלות משפטיות.

<מיכאל מיכה חריש: הפתרון לניצולי השואה לטווח הקצר זה ה-250 מיליון שקל שצריך להיגמר בבית המשפט בזמן קצר ביותר, לא הלוואה של 30 מיליון ולהיגרר, כי זה חלק מהניסיון לסחוב את העניין מחוץ לבית המשפט.

<מיכאל מיכה חריש: אגב, הצעת הפשרה לא הייתה של החברה, אלא של הייעוץ המשפטי ושל השופטת.

<מיכאל מיכה חריש: זה לא רלוונטי.

<מיכאל מיכה חריש: לטווח הקצר יש פתרון של 250 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: זה לכל התקופה שמדובר.

ניסן סלומינסקי: זה עד 2017, עד מתי שהחברה נסגרת.

<מיכאל מיכה חריש: הוא נתן את המספרים, כמה הולכים ל-2015, כמה ל-2016.

<מיכאל מיכה חריש: עניין הכסף מהחברה לאיתור והשבה לסיוע נגמר על פי החוק שנקבע בכנסת.

ניסן סלומינסקי: עד אז ייגמרו כל הבעיות המשפטיות, נכון?

<מיכאל מיכה חריש: אנחנו יזמנו את סגירת החברה ב-2017 במקום ב-2021, אנחנו יזמנו את פיזור ההנהלה, את פיזור הדירקטוריון, דבר שחוסך 80 מיליון שקל לניצולי השואה.

<מיכאל מיכה חריש: נגמר התפקיד של החברה על פי החוק של הכנסת.

יעל גרמן: למה אתם לא מוכנים לקבל את ההלוואה עד שתפתרו את הבעיות במשפט?

<מיכאל מיכה חריש: אני רוצה שנבין יחד איפה אנחנו עומדים.

<מיכאל מיכה חריש: לטווח הקצר, שזה 2015 וחלק מ-2016, אם אנחנו גומרים על פי הפשרה, יש כסף בשביל ניצולי השואה.

<מיכאל מיכה חריש: אחרי כן אין.

<מיכאל מיכה חריש: אם אתם רוצים להתייחס ברצינות לבעיה של ניצולי השואה, ואני מתייחס מאוד ברצינות, אנחנו מקדישים המון זמן לעניין הזה והמון מאמץ, הפתרון צריך לבוא מהמדינה ומהכנסת.

<מיכאל מיכה חריש: לא יהיה מקור אחר אלא מתקציב המדינה.

<מיכאל מיכה חריש: אין פתרון אחר.

ניסן סלומינסקי: אם אתה מקבל את הפתרון שלהם לרבעון אחד ולעוד רבעון אז פתרנו.

ניסן סלומינסקי: בינתיים ייגמר ההליך המשפטי, כולל הערעור, ואז או שתהיה הצעת פשרה והם יצטרכו למכור 6.5 אחוז מהמניות, או סיפור אחר.

ניסן סלומינסקי: יש לכם גם מניות שאולי תמכרו בהפסד מסוים, אבל הן עדיין קיימות.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שבית המשפט יצווה לכם לעשות ככה.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שלא.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא נכנסים לנושא של בית המשפט, הוא יעשה את שלו.

<שיראל גוטמן-עמירה: אתם בהכרח נכנסים.

ניסן סלומינסקי: האם כדי לפתור את הנושא של הניצולים אפשר לקבל מהם עכשיו 30, אחר כך עוד 30, ואולי אם הם לא יגישו ערעור, נגיע איתם לסיכום שהם יתנו עוד 30 כדי לפתור את הנושא של הניצולים, בלי קשר לכל הדיון המשפטי?

ניסן סלומינסקי: אפשר לעשות את זה?

<שיראל גוטמן-עמירה: 2015 זה 105 מיליון שקלים.

<שיראל גוטמן-עמירה: זה הסכום שאנחנו מדברים עליו.

<שיראל גוטמן-עמירה: נניח שהם יתנו הלוואה.

<מיכאל מיכה חריש: יש פה ניסיון לעשות רוח על דברים שהם לא מציאותיים.

<מיכאל מיכה חריש: אני מציע, אדוני היושב-ראש, שהוועדה תדרוש מהם ומאיתנו להציג את הצעת הפשרה.

<מיכאל מיכה חריש: הצעת הפשרה גומרת את זה עד 2016.

<מיכאל מיכה חריש: למה אתה מתנגד שאני אציג את זה?

<אמיר פלד: מישהו דיבר עם החברה?

<אמיר פלד: אתם דיברתם עם עצמכם.

<אמיר פלד: אתם דיברתם איתנו?

<אמיר פלד: אנחנו בכלל לא צד להצעת הפשרה.

<אמיר פלד: החברה לא צד.

ניסן סלומינסקי: הציעו עכשיו לתת לכם 30 מיליון, עוד 30 מיליון ואולי עוד 30 מיליון כדי שהניצולים יקבלו.

<שיראל גוטמן-עמירה: מתוך מה הם ייפרעו?

ניסן סלומינסקי: לפי מה שיוחלט בבית משפט.

ניסן סלומינסקי: גם לשיטתכם יש לכם 200 מיליון אם תמכרו.

<מיכאל מיכה חריש: אין לנו 200 מיליון.

<אמיר פלד: 220 מיליון.

ניסן סלומינסקי: תהיה פסיקה של בית משפט שלפיה ילכו.

ניסן סלומינסקי: תגידו במשפט אחד אם אתם מוכנים או לא, ואם לא, למה.

<מיכאל מיכה חריש: כי זה לא פותר אפילו רבע מהבעיה.

ניסן סלומינסקי: זה פותר לכם את 2015.

<מיכאל מיכה חריש: זה לא פותר.

<אופיר פורת: 2015 זה 105 מיליון שקל.

<אופיר פורת: אם לא עמדנו בהם, לא עמדנו בחוק.

<נעמה מנחמי: משהו זה כן פותר.

<מיכאל מיכה חריש: אל תעשי מזה מכולת.

<מיכאל מיכה חריש: אל תעשי מכולת מניצולי השואה.

<מיכאל מיכה חריש: זה לא פותר שום דבר.

<נעמה מנחמי: אם לאבא שלי לא היה מה לאכול, אז כל הלוואה שהיו נותנים לו - -

<מיכאל מיכה חריש: זה לא פותר רבע מהעניין.

<ראובן שלום: בישיבת הוועדה לפני מספר חודשים החברה אמרה שהיא פנתה ל-4 בנקים בבקשה ל-30 מיליון שקל.

<ראובן שלום: המספר הזה רשום בפרוטוקול.

ניסן סלומינסקי: תתייחס לאיך מכסים את 2015.

<ראובן שלום: הם אמרו פה שהם פנו לבנקים, ביקשו 30 מיליון.

<ישראל פלג: זה נכון לרבעון שלפני 3 רבעונים.

<ראובן שלום: אנחנו נענינו מיד.

<ראובן שלום: בפחות משבוע הוצאנו להם מכתב, אמרנו שאנחנו מוכנים לתת להם 30 מיליון.

<ישראל פלג: אמרתם גם שאתם מוכנים לחלק דיבידנד יום לפני האסיפה הכללית.

<ראובן שלום: 3 שבועות לא קיבלנו תשובה.

<ראובן שלום: אחרי 3 שבועות, בלי לקבל תשובה ובלי לנסות לדבר איתנו על א', ב' או ג', קיבלנו תשובה שלא.

<ראובן שלום: אני מכבד את היושב-ראש.

<ראובן שלום: יש החלטה של הדירקטוריון לקבל 30 מיליון.

<ראובן שלום: אל תחזיקו את הניצולים כבני ערובה, תנו להם 30 מיליון.

<ראובן שלום: קחו את הכסף היום, תשלמו מחר, ונדון על עוד רבעון ועל עוד רבעון.

ניסן סלומינסקי: אם אתם מדברים על 30, אז אני מבין שההצעה היא לא הצעה רצינית כי ישלמו את זה אחורה ועדיין יישארו - -

<ראובן גרסטל: ההצעה היא מאוד רצינית.

ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים למצוא פתרון.

<ראובן גרסטל: שימכרו מניות.

<קריאה: שיחלקו דיבידנד מרווחים.

<אמיר פלד: 220 מיליון שקל במניות.

<אמיר פלד: למה הם לא מוכרים?

ניסן סלומינסקי: את זה תעשו בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: ראובן ואמיר, אם אתם תחליטו שכן, אז גם הדירקטוריון יחליט שכן.

ניסן סלומינסקי: האם אתם לוקחים על עצמכם לכסות את שנת 2015, כאשר אחר כך זה ירד מההחלטה של השופטת?

<אמיר פלד: אני אינני החברה להשבה, אני גם לא מחזיק לחברה להשבה את המניות.

<אמיר פלד: כשבנק לאומי לפני חצי שנה או קצת יותר רצה להיפטר מ-8% ששווים היום קרוב ל-80 מיליון שקל, שזה היה פותר את כל השנה, הוא נפטר מ-8% בבורסה בפחות מיום אחד.

<אמיר פלד: החבר'ה מחזיקים כבר 6 חודשים ויכוח איתנו, אולי עוד מעט שנה, ולא ניסו למכור מניה.

<אמיר פלד: אם הם היו מוכרים את המניה בהפחתה של 20% בלבד, הם היו מתווכחים איתנו על מיליוני שקלים בודדים ופותרים את הבעיה.

<אמיר פלד: איך אני יכול לפתור?

ניסן סלומינסקי: את זה אתה אומר בבית המשפט.

<אמיר פלד: יש לנו החלטת דירקטוריון מלפני חצי שנה על 30 מיליון שקל.

<אמיר פלד: אם אדוני מציע לי לכנס את הדירקטוריון, לדון ברבעון נוסף, אני אשמח לעשות את זה בלוח הזמנים הנכון.

<אמיר פלד: נכון לכרגע זה רבעון שלם, זה 3 חודשים.

<עודד וינר: ה-30 מיליון זה הרגע.

זאב בנימין בגין: אני לא רואה תועלת ממשית בדיון כאן.

זאב בנימין בגין: אני מבין שהוצעה, לא חשוב איך נקרא לה, פשרה בבית המשפט שנראית להם.

זאב בנימין בגין: מהסתכלות על החברים אני לא רואה שהם מוותרים על זה בקלות, הם כנראה ימתינו לתוצאות המשפט.

זאב בנימין בגין: החברים האחרים לא רוצים לוותר בקלות על מה שהם חושבים שהוא צודק.

זאב בנימין בגין: אני חושב שהשולחן הזה הוא לאו דווקא השולחן המתאים כדי להשיג תוצאה או כדי להשיג תוצאה היום.

זאב בנימין בגין: אני לא בכדי שאלתי מה לוח הזמנים של בית המשפט.

זאב בנימין בגין: אם יהיה זמן מתאים וחברתי חברת הכנסת מיכאלי תוכל שוב להגיש את הצעתה, אז נראה בעוד שבועיים או שלושה את התוצאה.

זאב בנימין בגין: יכול להיות שהצדדים ינהגו אחרת, יחשבו אחרת.

מרב מיכאלי: בינתיים הניצולים לא מקבלים כסף.

זאב בנימין בגין: בינתיים זה שבועיים, שלושה.

זאב בנימין בגין: לנסות לברר ולהגיע להסכמה כאן, היום, עכשיו סביב השולחן הזה - - ניסיונותיך, אדוני היושב-ראש, נאצלים.

זאב בנימין בגין: כוונתה של חברתנו, חברת הכנסת מיכאלי, מצוינת, אבל בכל זאת אנחנו לא רוצים לדבר בעלמא.

זאב בנימין בגין: צריכה להיות תוצאה מעשית.

זאב בנימין בגין: אני מציע כך לנהוג, אולי אפילו לקבל החלטה לקיים דיון נוסף בעוד שלושה שבועות על פי ההתפתחות.

זאב בנימין בגין: יש עוד 4,5 דיונים שנקבעו מראש.

זאב בנימין בגין: נראה שלא בשלו התנאים ברגע זה.

יעל גרמן: אני מבקשת להציג נקודת מבט אחרת לחלוטין.

יעל גרמן: אני ממש רוצה להודות לחברתי מרב מיכאלי על כך שהיא לא עזבה את הנושא והעלתה אותו, וכמובן לך שהעלית אותו.

יעל גרמן: אני מצטרפת לדברים של חברי בני בגין על כך שהניסיונות שלך, אדוני היושב-ראש, נאצלים, אבל אני חושבת שלא מקומם כאן.

יעל גרמן: אנחנו לא טריבונל, אנחנו לא בית משפט.

יעל גרמן: אנחנו רואים כאן שני צדדים שכל אחד אוחז בקרנות המזבח, כל אחד בטוח שהוא צודק.

יעל גרמן: אנחנו שומעים כאן שני צדדים שכל אחד בטוח שהצדק עימו.

יעל גרמן: לא לנו להתערב במריבה ביניהם.

יעל גרמן: המטרה שלנו, החובה שלנו היא לדאוג לכך שניצולי השואה יקבלו את המגיע להם.

יעל גרמן: עם כל הכבוד, ויש לי הערכה למיכה חריש שאני חושבת שהוא אחד האנשים התרומיים שיש לנו בציבוריות הישראלית, אני לא מאמינה שאין פתרון.

יעל גרמן: הייתה לי שיחה ארוכה אתמול עם אחת הנציגות של החברה.

יעל גרמן: אמרתי את מה שאבי זכרונו לברכה היה אומר לי - הפתרון נולד לפני הבעיה.

יעל גרמן: אין בעיה, למעט מוות, שאין לה פתרון.

יעל גרמן: אני לא מאמינה שאין לזה פתרון.

יעל גרמן: אני לא מקבלת את ההצעה של חברי בני בגין להותיר את הדברים על כנם ולהמתין עוד 3 שבועות.

יעל גרמן: אסור לנו.

יעל גרמן: אם החברה להשבת נכסי ניצולי השואה לא תוכל למצוא פתרון כזה או אחר, בין אם היא תפסיד קצת, בין אם היא לא תפסיד, אני אפנה ליועץ המשפטי לממשלה כדי שיפעיל את סמכותו לפרק אותה במידית ועל ידי כך להביא לכך שהכספים שישנם או אינם יהיו נתונים בידי מישהו מטעם הממשלה שיוכל לחלק לניצולי השואה את המגיע להם.

יעל גרמן: דרך אגב, החוק אומר: "היועץ המשפטי לממשלה, אם סבר כי פעולות החברה מתנהלות בניגוד לחוק", שזה לא המצב, "או בניגוד למטרותיה או תקנונה", שזה כן המצב, כי מטרותיה, בין השאר, זה לתת - -

<ישראל פלג: לא.

<ישראל פלג: מה מטרתה העיקרית של החברה הזאת?

יעל גרמן: אנחנו לא נתווכח.

יעל גרמן: זה היועץ המשפטי לממשלה יקבע.

יעל גרמן: אנחנו צריכים לדרוש מהחברה למצוא פתרון ולהעביר במידית את מה שמגיע לניצולי השואה.

יעל גרמן: אני לא מקבלת את התשובה שאין.

יעל גרמן: יש.

יעל גרמן: אולי קצת פחות ממה שאתם רוצים, אולי לא.

יעל גרמן: מבלי לקבוע דעה על הסכסוך שהתגלה כאן, יש לי תחושה מאוד קשה שמנצלים את ניצולי השואה למטרות שלא לשמן החברה נולדה.

אלעזר שטרן: אני מבין שיהיה פסק בעוד שבועיים, שלושה.

<קריאה: לא.

<קריאה: אז יהיה ערעור.

אלעזר שטרן: על אחת כמה וכמה אם אין פסק בעוד שבועיים, שלושה, למה לא לוקחים את ה-30 האלה?

אלעזר שטרן: אני לא מצליח להבין.

מרב מיכאלי: אני מצטרפת לשאלה של חברי.

מרב מיכאלי: אני לא מצליחה להבין.

אלעזר שטרן: אני לא מבין איזה משחקים, אני לא מבין מה אנחנו לא מבינים.

נורית קורן: אני רוצה להצטרף פה למרב.

נורית קורן: זה נושא מאוד מאוד חשוב.

נורית קורן: אני חושבת שהגיע הזמן שלא ינצלו את ניצולי השואה בכך שלא יתנו להם כסף.

נורית קורן: אנחנו לא רוצים לראות את הדברים האלה.

נורית קורן: אנחנו חוזרים על זה כל הזמן.

נורית קורן: אני מצטרפת להצעה שלכם.

נורית קורן: אני חושבת שלא ייתכן שלא יעבירו כספים לניצולי שואה.

נורית קורן: יש כאן הצעה לתת הלוואה.

נורית קורן: קודם צריך לקחת את זה, אחר כך להתדיין ולעשות הכל, לא לבוא קודם ולסדר את הדברים.

נורית קורן: אם אתם החברה להשבת נכסי השואה לניצולי השואה, למה אין לכם כסף?

נורית קורן: כמה המנגנון שלכם עולה?

נורית קורן: איך יכול להיות כזה דבר?

נורית קורן: הגיע הזמן שהמדינה תיתן את הכסף.

נורית קורן: אתם זרוע הביצוע של המדינה.

<ישראל פלג: לא.

נורית קורן: אם המדינה הקימה אותם, היה צריך להעביר להם.

נורית קורן: המדינה לא בסדר שהיא לא העבירה את הכסף.

נורית קורן: אסור להשאיר את האנשים האלה בלי כסף.

נורית קורן: קחו את ההלוואה הזאת, אחר כך תטפלו.

נורית קורן: זה מה שאני חושבת.

נורית קורן: אם יש צורך, אני אצטרף להצעה של יעל.

יואב בן צור: יש אימרה תלמודית מפורסמת: "כל העולם כולו ניזון בשביל חנינא בני, וחנינא בני דיו בקב חרובין".

יואב בן צור: אני לא יודע בשביל מה קמה החברה.

יואב בן צור: היא קמה כדי לעזור לניצולי השואה.

יואב בן צור: לא ייתכן שלחברה עצמה ולעובדיה, שאין לי פקפוק בכוונות הטובות שלהם, לא תהיה בעיה, ואילו לניצולי השואה, שבגללם קמה החברה - - לא קמה החברה כדי שתהיה עבודה לכמה אנשים, החברה הזאת קמה כדי לתת לאנשים המסכנים האלה את מה שמגיע להם.

יואב בן צור: אין ענייננו בסכסוך עם אוצר התיישבות היהודים שאני יודע שיש שם אנשים שעשו פעולות לקראת, הם מוכנים לתת את מה שנתנו, הם מוכנים לבוא.

יואב בן צור: מה ענייננו בכל הבוררות הזאת שצריכה להגיע לוועדה?

יואב בן צור: מה ענייננו מאיפה יש כסף, אם מצד א' או מצד ב'?

יואב בן צור: זה לא תפקידנו, לא בשביל זה נוצרנו, לא בשביל זה אנחנו קיימים.

יואב בן צור: אנחנו שומעים את הזעקה של ניצולי השואה.

יואב בן צור: זה מה שצריך לעניין אותנו.

יואב בן צור: עם כל הכבוד לאנשים בחברה שהם כולם אנשים חשובים ומוערכים, עם כל הכבוד ליושב-ראש מיכה חריש שיש לו רקורד עשיר ומגיע לו את כל הזכויות ואת כל הכבוד הראוי, אני חושב שבעת הזאת לא ראוי לתפוס את ניצולי השואה כבני ערובה.

יואב בן צור: צריכים למצוא את כל האפשרויות כדי לשלם להם מיד.

יואב בן צור: בסופו של הליך תימצא לכם המשכורת.

יואב בן צור: אף אחד לא ישלח אתכם הביתה בסוף 2017 בלי שתקבלו את שכרכם המלא.

נורית קורן: אני לא חושבת שאפשר להשוות בין השכר של העובדים לניצולי שואה.

מרב מיכאלי: יש אפשרות לקבל 30 מיליון שקל על-מנת לשלם לניצולים ולניצולות.

מרב מיכאלי: שימשיכו את ההתכתשות המשפטית שבה אין לנו עניין להתערב.

מרב מיכאלי: אני לא מבינה למה לא, חוץ מאשר האמירה "זה מגיע לנו בדין", "אנחנו לא רוצים טובות", "אנחנו לא רוצים הלוואות", כמו שראיתי במכתבים.

מרב מיכאלי: לא נעים לי להגיד, It's not about you, זה על הניצולות והניצולים.

מרב מיכאלי: אם אפשר לקבל כסף ולהעביר לניצולים ולניצולות, למה לא לעשות את זה?

ניסן סלומינסקי: מיכה, שמעתם את כל חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: כל אחד התבטא בסגנונו ואמר את המסקנות שלו, אבל כיוון אחד רץ לאורך כל השדרה זאת.

ניסן סלומינסקי: יש לכם כרגע כסף.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נדאג שההלוואה תהיה הלוואה טובה, שלא תהיה ריבית ושום דבר.

ניסן סלומינסקי: אם תקבלו את זה על מנת להחזיר זאת לא הבעיה, את זה אני מניח שאפשר יהיה לעשות.

ניסן סלומינסקי: השאלה שנשאלה על ידי כל חברי הכנסת היא למה שלא תקבלו את הכסף הזה ותתנו אותו לניצולים.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה לא הפתרון.

ניסן סלומינסקי: יש בינתיים הליך משפטי שאנחנו מקווים שהוא יסתיים.

ניסן סלומינסקי: יהיה אולי פתרון.

ניסן סלומינסקי: אם יש עכשיו, אז קחו ותיתנו.

<שיראל גוטמן-עמירה: החברים פה בחברה להשבה עושים ימים כלילות כדי להשיג כמה שיותר כסף לניצולים.

<שיראל גוטמן-עמירה: ההצעה של חברתי כאן לבקש מהיועץ המשפטי לממשלה לפרק תעשה בדיוק הפוך.

<שיראל גוטמן-עמירה: היועץ המשפטי לממשלה עמד לצד החברה להשבה, הוא הצטרף לתהליך הזה כי הוא הבין שמימוש של המניות היום משמעותו נזק של עשרות מיליונים.

אלעזר שטרן: היא לא הגיעה לזה.

<שיראל גוטמן-עמירה: כשמפרקים את החברה ומממשים את המניות האלו, זאת המשמעות.

<שיראל גוטמן-עמירה: ההלוואה שדובר עליה היא פשוט דמגוגיה מלאה.

<שיראל גוטמן-עמירה: אף אחד לא אמר סכומים, אף אחד לא אמר תנאי ריבית.

<קריאה: אמרו סכומים.

<שיראל גוטמן-עמירה: אם מציעים לנו עכשיו 30 מיליון שקל או כל סכום שהוא בלי ריבית, בלי הצמדה ,הוא ייפרע לפי תוצאות בית המשפט.

<שיראל גוטמן-עמירה: אם אנחנו נזכה, הוא ייפרע על חשבון הדיבידנד שאנחנו זכאים לו בדין.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני אמליץ לחברים פה לקבל את ההצעה הזאת שאין קשר בינה לבין מה שדובר עד היום.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני רוצה להגיד פה משהו על הדיסקאונט ועל זריית חול של לאומי שמכרו במחיר כזה או אחר.

<שיראל גוטמן-עמירה: גם החברה להשבה, שזה הליך הטכני הקל מבחינתה, יכולה להוציא את מכירת מניות אוצר התיישבות היהודים מחר למכירה.

<שיראל גוטמן-עמירה: המשמעות היא שהניצולים יקבלו פחות כסף.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני רגילה לטריבונלים שיפוטיים ששם אומרים דברי אמת.

<שיראל גוטמן-עמירה: אני בהלם שנאמר פה שלא ניתנה הצעה פשרה, כאשר אני מדברת עם אוצר התיישבות היהודים ובא כוח ההסתדרות הציונית מבקש עוד מספר ימים כדי לחזור עם תשובה בקשר להצעת הפשרה שבית המשפט נתן שנותנת את כל הסכום לכל התקופה, לא סוגרת פינה זמנית.

<שיראל גוטמן-עמירה: גם אם יש רק 30, 10 מיליון או 5 מיליון, הם בתנאים שאמרתי קודם כך שהם לא פוגעים בכל התהליך, בטענות או בכספים.

<מיכאל מיכה חריש: אני תומך בזה, יעל, שתפני ליועץ המשפטי לממשלה כדי שפעם אחת תתברר האמת.

<מיכאל מיכה חריש: אנא תעשי את זה, תפני ליועץ המשפטי לממשלה.

<מיכאל מיכה חריש: יעל, היית שרת הבריאות.

<מיכאל מיכה חריש: לפי דעתי היית שרת בריאות מצוינת.

<מיכאל מיכה חריש: היה לך סל בריאות עם מגבלות תקציביות וחוקיות.

<מיכאל מיכה חריש: אנשים מתו כי לא יכולת לספק לכולם את מה שהיה דרוש.

<מיכאל מיכה חריש: אני נותן לך את זה פשוט כחומר למחשבה, כי אנחנו – אני לא יודע אם היית פה כשאמרתי את זה - יזמנו את סגירת החברה 4 שנים לפני הזמן שהחוק קבע, במקום 2021 ב-2017.

<מיכאל מיכה חריש: זאת הייתה ההצעה של ההנהלה, כי הגיעו למסקנה שמגיעים לסיום דרכה של החברה על פי החוק של הכנסת.

<מיכאל מיכה חריש: הדירקטוריון החליט לפרק את עצמו.

<מיכאל מיכה חריש: אין לי שום בעיה שהיועץ המשפטי יבדוק את העניין של הפירוק.

<מיכאל מיכה חריש: אני יודע למה הוא יגיע, כי הנציג שלו הופיע בבית המשפט.

<מיכאל מיכה חריש: אני מוכן לקבל את ההמלצה שהדירקטוריון וההנהלה ישקלו את העניין של ההלוואה, אבל מה שדרוש לניצולים עד סוף שנת 2015 זה 105 מיליון שקל.

<מיכאל מיכה חריש: אל תעשו מכולת מהעניין הזה.

<מיכאל מיכה חריש: אם הם רוצים להציע הלוואה בלי ריבית - -

<ראובן גרסטל: מה פתאום בלי ריבית?

<מיכאל מיכה חריש: מה שדרוש ל-2015 - אנחנו נמצאים בנובמבר - זה 105 מיליון שקל, לכן אמרתי שה-30 מיליון לא פותרים רבע מהבעיה.

<מיכאל מיכה חריש: שלא יעשו מזה מכולת.

<מיכאל מיכה חריש: החברה לאיתור והשבה סייעה עד עכשיו לניצולי שואה ב-750 מיליון שקל.

<מיכאל מיכה חריש: אני לא מכיר הרבה גורמים אחרים שעד עכשיו עשו, באמת בעבודה ממוקדת, כדי לעזור לניצולי השואה.

<מיכאל מיכה חריש: למרות שהחוק שהקים את החברה מדבר על נספי שואה, על הרכוש שלהם ועל היורשים, הכסף לניצולי השואה הולך רק כאשר אין לנספים יורשים, כשכל המשפחה הושמדה.

<מיכאל מיכה חריש: זה החוק שהכנסת קבעה.

<מיכאל מיכה חריש: אנחנו פועלים באילוץ הזה.

<מיכאל מיכה חריש: 750 מיליון שקל היה סיוע.

<מיכאל מיכה חריש: אנחנו עושים כל מאמץ איפה שאנחנו יכולים לסייע.

<מיכאל מיכה חריש: אנחנו עוד מגרדים וכל מיני דברים כאלה.

<מיכאל מיכה חריש: התחלנו בתהליך של צמצום החברה.

<מיכאל מיכה חריש: ליורשים העברנו עד עכשיו 450 מיליון.

<מיכאל מיכה חריש: זה שנתיים שעוד צריך למצוא ליורשים עוד כספים.

<מיכאל מיכה חריש: אני לא רוצה להיכנס לקרבות הרחוב האלה, זה לא המקום.

ניסן סלומינסקי: אמיר, לגבי ה-30 מיליון שדיברנו, האם זה יכול לעמוד במה שדובר פה, או שזאת הלוואה רגילה בשוק ואז הם לא צריכים אתכם?

ניסן סלומינסקי: איפה אתם נמצאים בעניין?

ניסן סלומינסקי: קודם הבנתי שאתם מוכנים להוריד את הכל, לתת את זה עם הפתרונות האלה.

<אמיר פלד: ניסן, יש לי יתרון קטן, אני קצת מכיר את השוק.

<אמיר פלד: בוודאי שהחברה לא זקוקה לריביות של החברה להשבה.

<אמיר פלד: כיוון שהיום מחיר ההלוואות בשוק המינימאלי הוא כל כך זול, הוא יודע להיות אפילו פריים פחות חצי, אני באמת חושב שכל השאר זה פופוליזם.

<אמיר פלד: אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: האם אתה מוכן לתת כמו שדיברנו?

<אמיר פלד: אני כחברה ציבורית יכול לעשות מה שמותר לי על פי חוק.

<אמיר פלד: אם מותר לי על פי חוק לתת את זה ב-0 ריבית, זה יהיה 0 ריבית.

<אמיר פלד: אין לנו עניין בריבית הזאת.

<אמיר פלד: הם פנו לבנק.

<אמיר פלד: הבנק לא היה נותן להם ב-0 ריבית.

<אמיר פלד: אנחנו נבדוק כבר היום את הדרך.

<אמיר פלד: אני אבדוק מה זה הדבר הזול ביותר שקיים בשוק.

<אמיר פלד: בנתונים אישיים שאני מכיר זה קרוב לשום דבר.

<אמיר פלד: מפה אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עכשיו גלשנו לרמה קצת שונה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן ויכוח ויש כאן תחושות.

ניסן סלומינסקי: הדרך הכי פשוטה היא להגיד: אתם יודעים מה, יש הליך משפטי, יגמר יגמר, מה איכפת לנו, מה שיקרה יקרה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו כולנו מסתכלים על הניצולים, רוצים לראות את טובת העניין.

ניסן סלומינסקי: הם לא רוצים לקבל את ההלוואה, אני יכול להבין, למרות שהם לא אומרים, כי יכול להיות שהם חושבים שזה יפגע בנושא של ההליך המשפטי, כל מיני סיבות שיכול להיות שהם צודקים.

ניסן סלומינסקי: הם התרצו עכשיו לקבל את זה.

<קריאה: לא בטוח.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לדעת אם גם אתם מוכנים לעשות איזו שהיא ג'סטה ולהתכופף טיפה.

ניסן סלומינסקי: אם כן, אפשר לגמור משהו.

<אמיר פלד: אמרתי שאני לא יודע מה זה פריים מינוס חצי, אבל נגיד שזה אחוז נקודה 2 לשנה - -

ניסן סלומינסקי: עזוב, אני לא בא עכשיו - -

<אמיר פלד: אני צריך לעשות תהליך, אני חברה ציבורית.

<אמיר פלד: אני צריך לעשות תהליך, אולי אפילו אסיפה כללית כדי לקבל אישור לתת למישהו מתנה.

<אמיר פלד: זה יהיה כלום שבכלום.

<אמיר פלד: נגיד שהדבר הזה יהיה אחוז – אני לא אעשה כרגע את החישוב - אז הוא יהיה הכי מינימאלי שמותר על פי חוק.

<אמיר פלד: אם זה 0, אז 0.

<אמיר פלד: אני אנסה להשיג 0.

<שיראל גוטמן-עמירה: זאת פשוט בדיחה מה שקורה פה.

<שיראל גוטמן-עמירה: העו"ד של ההסתדרות הציונית - משום מה הוא לא נמצא פה - אמר לפני שבוע שדרושים לו מספר ימים נוספים כדי לחזור אלינו בקשר לפשרה.

<שיראל גוטמן-עמירה: כל מה שנעשה פה זה תהליך טקטי פשוט.

<שיראל גוטמן-עמירה: אם תשימו לב, לא הגענו לבטוחות, לא בטוחות.

<שיראל גוטמן-עמירה: האם זה הפורום לדון באיזה ריבית תינתן ההלוואה?

מרב מיכאלי: זה הפורום לדון על הכסף לניצולים שהיה אמור להגיע אתמול.

<שיראל גוטמן-עמירה: יכול היה להגיע כסף לניצולים כבר שלשום, אם הם רק היו אומרים "כן" לפשרה.

<מיכאל מיכה חריש: למה את לא דורשת שיציגו את הפשרה?

מרב מיכאלי: זה תלוי ביו"ר.

מרב מיכאלי: היו"ר צריך להכריח אותם, אני לא יכולה.

<מיכאל מיכה חריש: תפני אליו.

ניסן סלומינסקי: אפשר שהדיון ייגמר בכך ששמענו, השקענו זמן, בית המשפט יעשה את שלו, כאשר אנחנו נתכנס בעוד 3 שבועות אחרי הדיון לראות.

ניסן סלומינסקי: אפשר לעשות איזו שהיא ג'סטה של שני הצדדים.

ניסן סלומינסקי: הם מוכנים לקבל את זה, למרות שזה יפגע בהליך המשפטי שלהם.

אלעזר שטרן: זה לא יפגע.

ניסן סלומינסקי: עובדה שהם לא רצו, עכשיו הם מוכנים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה מכם ג'סטה.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על היום לתת.

ניסן סלומינסקי: זה מה שיש כרגע.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר שיבדוק לישיבה הבאה אם יהיה צורך בעוד 30.

ניסן סלומינסקי: בינתיים ה-30 יינתנו.

ניסן סלומינסקי: תוך שבועיים נדע גם מה קורה בבית המשפט.

ניסן סלומינסקי: זה עניין של ג'סטה.

ניסן סלומינסקי: שיראל אמרה את מה שאמרה.

ניסן סלומינסקי: אם אתם יודעים לתת תשובה או רעיון אחר, בבקשה.

<יעקב חגואל: למען ניצולי השואה, היה ויהיה צורך לגבות ריבית אנחנו כהסתדרות הציונית ניקח את זה על עצמנו.

<יעקב חגואל: אני מבקש, בואו נתקדם, יש פה שיק.

<יעקב חגואל: אנחנו רוצים לסגור את העניין הזה, לתת אוויר כדי לסגור את ההליך המשפטי.

<עודד וינר: הדבר היחיד שבריא על השולחן הזה זה ה-30 מיליון.

<עודד וינר: 30 מיליון זה לא מכולת, 30 מיליון זה כסף לניצולי שואה באופן מידי.

<עודד וינר: אני לא מבין בכלל את ההתפלפלות.

ניסן סלומינסקי: בפועל, בתכל'ס אתם תקבלו 30 מיליון על מנת לתת את זה ישירות לניצולי השואה.

ניסן סלומינסקי: בעוד 3 שבועות אני מוכן להיפגש שוב, ואז יכול להיות שכבר לא יהיה צורך, יכול להיות שתהיה פשרה בבית משפט, יכול להיות שתהיה פסיקה.

ניסן סלומינסקי: נדבר אז.

ניסן סלומינסקי: בינתיים יש דבר אחד לניצולים.

ניסן סלומינסקי: אמרתם קודם שבמידה ואלה יהיו התנאים אתם מוכנים לשקול.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לתפוס אתכם, בואו תחשבו עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: אם תגידו כן, לפחות סגרנו שלב אחד.

<נעמה מנחמי: מה הפרטים החסויים?

<הילה פלג: מועדי החזרה, בטוחות.

ניסן סלומינסקי: מועדי ההחזרה לא יהיו לפני שייגמר פסק הדין של השופט.

<ראובן שלום: הבטוחות זה המניות שיש לחברה.

<אופיר פורת: לא סתם בית המשפט אמר על הצעת ההלוואה הזאת שהיא לא רלוונטית.

<קריאה: הוא אמר שהיא מבישה.

ניסן סלומינסקי: מה הבטוחות, שיחזירו לכם את הכסף הזה?

<ראובן שלום: לא, זה לשעבד את המניות שלהם.

ניסן סלומינסקי: ראובן, אנחנו מדברים פה על הליך שהוא לא מסחרי.

ניסן סלומינסקי: עזבו ערבויות, עזבו בטחונות.

<קריאה: אנחנו לא יכולים לעזוב, זאת חברה ציבורית.

<אמיר פלד: אנחנו חושבים שזה בר ביצוע.

<אמיר פלד: זה ייגמר בדקה במשרד של עורכי הדין.

<אמיר פלד: הם הציעו את זה לוועדה.

ניסן סלומינסקי: אמיר, אתה נמצא בוועדת חוקה, הכל מוקלט, הכל משודר, אין בעיה שמישהו לא יחזיר כסף.

ניסן סלומינסקי: עזבו, אנחנו רוצים לעשות כאן ג'סטה לניצולי השואה.

ניסן סלומינסקי: זו לא עסקה בין זה לזה.

ניסן סלומינסקי: אני שמח שהם מוכנים לקבל.

ניסן סלומינסקי: קודם זה לא היה כך.

ניסן סלומינסקי: אתם מוכנים לתת.

ניסן סלומינסקי: הייתה בעיה.

ניסן סלומינסקי: חגואל לקח על עצמו את האחריות.

ניסן סלומינסקי: בואו נסגור את זה.

ניסן סלומינסקי: קחו שיק של 30 מיליון, תנו את זה מיד לניצולי השואה, ובעוד 3 שבועות ניפגש אחרי שנדע מה השופטת קבעה, מה סוכם על-מנת לראות איך מתקדמים הלאה.

<שיראל גוטמן-עמירה: כיוון שנציג ההסתדרות הציונית ועורך הדין שלהם אמר שהם אמורים לתת תשובה כל יום, יכול להיות שהם יפתיעו אותנו ויגידו - -

ניסן סלומינסקי: עזבו, בינתיים תקבלו את ה-30 מיליון.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא נכנסים לדיון של בית המשפט.

ניסן סלומינסקי: יש כאן הצעה שנותנת לניצולי השואה לקנות מחר לחם.

ניסן סלומינסקי: אפשר לסגור בסימן וברכה?

<חגית בלייברג: זה לא עניין של רצון לעשות ג'סטה.

<חגית בלייברג: אחד, ההצעה שלנו נמסרה ביולי, חבל שהחברה להשבה לא טרחה לשבת איתנו אז כי הניצולים היו מקבלים כסף ביולי.

<חגית בלייברג: שתיים, אוצר התיישבות היהודים, עם כל רצונה הטוב, ויש לה רצון טוב מאוד כפי שאתם רואים, לא יכולה בהיותה חברה ציבורית לעשות משהו שהוא בניגוד לחוק.

<חגית בלייברג: לתת הלוואה כתרומה בלי בטוחות זאת תהיה הלוואה במובן זה שלא ניתן יהיה לחזור לחברה להשבה.

<חגית בלייברג: יהיו בה בטוחות במובן זה שהמניות של אוצר התיישבות היהודים שמוחזקות על ידי החברה להשבה תשועבדנה לטובת ההלוואה.

<חגית בלייברג: יזכו בתיק ויקבלו את הדיבידנד, יפחיתו את הסכומים ממה שהם יקבלו.

<חגית בלייברג: לא יזכו בתיק – ישלמו או לא ישלמו, יהיה מה לעשות עם המניות האלה, אנחנו נדע מה לעשות איתן.

<חגית בלייברג: אי אפשר, עם כל רצוננו המצוין, להחליט שחברה ציבורית יכולה לתת תרומה בסכום של 30 מיליון שקל.

<חגית בלייברג: זה פשוט אי אפשר.

<חגית בלייברג: אם היה אפשר היינו נותנים, בדקנו את זה.

<חגית בלייברג: זה לא שלא בדקנו.

<חגית בלייברג: את זה אי אפשר.

<חגית בלייברג: אנחנו מציעים את ההצעה הכלכלית הכי טובה שאפשר להציג.

<חגית בלייברג: הם טוענים שהם הלכו לבנקים וניסו - -

ניסן סלומינסקי: את רוצה שאני אראה לך שהבנקים נתנו הלוואות בסכומי עתק בלי בטוחות, בלי כלום והכל היה בסדר?

ניסן סלומינסקי: להגיד לך גם למי?

<חגית בלייברג: והם לא נתבעו אחר כך?

ניסן סלומינסקי: לא נתבעו על זה.

<אמיר פלד: ניסן, חבל, זה חתימה על נייר.

<אמיר פלד: אצלם בתל אביב זה בתוך שעה נגמר, אין שום בעיה עם זה.

<אמיר פלד: גם הם יודעים שאין בעיה.

<ראובן שלום: הם רוצים לפוצץ.

<ראובן שלום: הם רוצים להמשיך להחזיק את ניצולי השואה כבני ערובה.

<ראובן שלום: אין דבר יותר פשוט.

<ראובן שלום: מה יקרה עם המניות האלו?

<מיכאל מיכה חריש: אדוני היושב-ראש, למה אתה לא דורש להציג את הצעת הפשרה שהייתה בפני בית המשפט?

יעל גרמן: זה לא מענייננו.

<מיכאל מיכה חריש: למה שחברי הוועדה לא ידעו?

<קריאה: זה לא בית המשפט פה.

ניסן סלומינסקי: בעוד תאריך אחד או שניים זה ייסגר.

יעל גרמן: מה שמעניין אותנו זה שניצולי השואה יקבלו את הכסף.

יעל גרמן: אתם הכנסתם אותנו לסכסוך לא לנו.

יעל גרמן: זה לא העניין שלנו הסכסוך שלכם.

ניסן סלומינסקי: שיראל ואמיר, אתם מסוגלים שנסגור ותצלצלו אליי מחר להגיד לי שה-30 נמסרו ועברו לניצולי השואה?

ניסן סלומינסקי: אתם מסוגלים לזה?

<שיראל גוטמן-עמירה: האופן שבו זה מתואר - אני רוצה להסביר את מפת האינטרסים - הוא פשוט מקומם.

<שיראל גוטמן-עמירה: החברה להשבה תסכים לשקול קבלת 30 מיליון ככל שלא יהיה בהם כדי לפגוע בהליך המשפטי שיכול להסתיים עוד כמה ימים, הכל בשביל ניצולי השואה.

<שיראל גוטמן-עמירה: כבר נאמרו פה התנאים שאמורים להיות כמינימום, שזה בלי ריבית, בלי ביטחונות, נפרע מתוך תוצאות בית המשפט ובמועד הרלוונטי, ואין בזה כדי לשמש אותם בטענה כלשהי כדי לפגוע בהליך שבא לשרת רק את ניצולי השואה.

ניסן סלומינסקי: אמיר, אני יכול לראות את זה ככן?

<אמיר פלד: כן.

<אמיר פלד: אנחנו מציעים 30 מיליון שקל.

<אמיר פלד: ההסתדרות הציונית, אם תהיה ריבית על פי חוק, תכסה את הריבית.

<אמיר פלד: יש צורך ביצירת זיקה למניות, לא איכפת לי שיהיו מופקדות בוועדת חוקה.

<אמיר פלד: אם החוק מחייב לייצר את הזיקה, חתימה אחת פותרת את הבעיה.

<אמיר פלד: הם הציעו את זה לבנקים.

<אמיר פלד: זה עכשיו הכל הצגה למה לא.

ניסן סלומינסקי: שיראל, מול מי את עומדת שם?

<שיראל גוטמן-עמירה: כיוון שאסור לי להיות בקשר עם אמיר, אני אהיה בקשר עם חגית.

ניסן סלומינסקי: אתם תעשו לפי מה שהבנו עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש משתיכן להתקשר אלי עד מחר, להגיד "סגור", ואז אני יודע שעשינו "וי", או לא סגור, ואז תלכו לבית משפט, שזה חבל, כי יש אפשרות לעזור לניצולי השואה, לפחות ב-30 מיליון האלה.

<שיראל גוטמן-עמירה: אנחנו נעשה את זה, אבל באותה נשימה אני מפצירה בכם.

<שיראל גוטמן-עמירה: אתם אומרים חבל, אבל ההסתדרות הציונית היא גוף ציבורי, לכן מעל הלחץ שמפעילים פה על החברה להשבה כאילו יש לה איזו שהיא אג'נדה לקחת כסף מהניצולים, שזה פשוט הזוי, אפשר גם, בנוסף למה שאדוני הציע, להפעיל את הלחץ הראוי על ההסתדרות הציונית להשיב להצעה.

ניסן סלומינסקי: יש לשופטת כוח הרבה יותר ממני.

ניסן סלומינסקי: השופטת יכולה להפוך את זה להחלטה.

<שיראל גוטמן-עמירה: לא, היא לא יכולה להפוך את זה.

<שיראל גוטמן-עמירה: ההחלטה תהיה הרבה יותר דרסטית.

ניסן סלומינסקי: הם כולם ייקחו את זה בחשבון.

ניסן סלומינסקי: הגענו לנקודה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: יש הבנה שאני רואה בין שני הצדדים.

ניסן סלומינסקי: בוא נצא עם הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: שיראל וחגית, תשבו ביניכן.

ניסן סלומינסקי: שמענו את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אל תהפכו את הדברים, אל תריבו, אל תרגזו בדרך, כמו שאמר יוסף לאחיו.

ניסן סלומינסקי: עד מחר טלפון על כך שניצולי השואה יקבלו את ה-30 מיליון.

ניסן סלומינסקי: בסדר?

יעל גרמן: אני מאוד מקווה שיקבלו את ההצעה, מפני שכל מי שיושב פה סביב השולחן דואג בראש וראשונה לניצולי השואה.

יעל גרמן: אני מקווה שלאחר מכן, בעוד שבועיים או שלושה, נתכנס כאן.

יעל גרמן: אני מבקשת שבפעם הבאה שנתכנס ועדת הביקורת של החברה תבוא כדי שנוכל לשאול שאלות.

יעל גרמן: דיברתי בשקט עם היועצת המשפטית כי לא הייתה לי הזדמנות לשאול בקול רם, אבל החוק בא ואומר שהחברה להשבת נכסי ניצולי השואה חייבת לתת את הכספים, 135 או 150, ולא - היא צריכה לבוא ולתת הסברים בפנינו.

יעל גרמן: אנחנו לא קיבלנו את ההסברים.

<אופיר פורת: ב-6 ביולי קיבלתם את ההסברים, את כל המספרים.

<קריאה: כולל מצגת שהוגשה לוועדה.

<ישראל פלג: קיבלתם במכתב עד השקל האחרון שיש לנו.

יעל גרמן: לא קיבלנו את ההסברים שניתנו.

יעל גרמן: אני לא השתכנעתי מההסברים, לזה אני מתכוונת.

יעל גרמן: לא השתכנעתי שאין פתרון.

ניסן סלומינסקי: אוקי, רבותיי, אני מחכה לטלפון משתיכן.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.