ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 57, 2015-10-13 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט.

יעקב מרגי: את היום הזה מובילה יוזמת היום הזה, יושבת ראש השדולה במאבק למיגור השיח האלים.

יעקב מרגי: כולנו זוכרים אך לא מזמן, לפני מספר חודשים את הבכיר ברשות האוכלוסין שלא עמד באותה מתקפה.

יעקב מרגי: כולנו שומעים איך חלק גדול מההורים והמחנכים תמיד בחרדות אחרי מתקפות כאלה אלימות יותר, אלימות פחות כלפי הילדים שלהם וכל אחד יש לו את החרדה.

יעקב מרגי: כולנו כאנשי ציבור מכירים את הטוקבקים המאד מאד – אין לי הגדרה איך להגדיר אותם, אבל לפעמים אני מנסה לרדת לסוף דעתם של אותם מטקבקים.

איתן ברושי: לא תצליח.

יעקב מרגי: והם גם שמים את התמונה שלהם.

יעקב מרגי: הם יכולים להתבטא בצורה קטלנית כזאת, בוטה, פוגעת.

יעקב מרגי: זה לא משנה אם הם צודקים או לא צודקים.

יעקב מרגי: אין הצדקה לרדת על אדם שאמר את דעתו, ככל שתהיה לא נוחה לאוזן.

יעקב מרגי: אנחנו בצוק העיתים, בעטיה של תקופה בה שומעים על דברים מאד מקוממים, אבל חברה צריכה לדעת להכיל ולשאת גם דברים מקוממים.

יעקב מרגי: מה לעשות, לא כולנו דומים אחד לשני.

יעקב מרגי: לא כולנו חושבים אותו דבר.

יעקב מרגי: לא כולנו אוהבים את אותם דברים, לא כולנו מתעניינים באותם דברים והשיח האלים ברשת, הולך ומתעצם.

יעקב מרגי: בטרם הדיון דיברנו.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שאפשר לחנך עם שלם.

יעקב מרגי: לא מאמין שהתופעה הזאת תעלם, אבל אי אפשר לומר שמאחר שהתופעה לא תעלם – לא לעשות כלום.

יעקב מרגי: צריך לעשות.

יעקב מרגי: וכמו הרבה נושאים, החכמה לא נמצאת במקום אחד.

יעקב מרגי: תשועה ברוב יועץ, ככה חז"ל לימדוני והתכנסנו היום קצת לדבר על הנושא הזה.

יעקב מרגי: אני אעביר את רשות הדיבור ליושבת ראש השדולה, חברת הכנסת רויטל סויד.

יעקב מרגי: לאחר מכן לאורחים, נשמע גם את גורמי אכיפת החוק, עד איפה שידם מגעת ואת גורמי המשפט ומשרד החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו בוועדת החינוך, נראה מה יש למערכת החינוך לתרום בתחום הזה ויש לה מה לתרום בתחום הזה, כי אני חושב שהפרישה הרחבה ביותר שיש היום לגורם מן דהוא – זו מערכת החינוך.

יעקב מרגי: במקום לחפש מסבירנים, ובמקום לחפש משרדים ויועצים – יש לנו שגרירים הכי טובים.

יעקב מרגי: צריך רק לדבר איתם, לדבר על ליבם, להאיר את עיניהם, לפקוח את עיניהם ואני חושב שנוכל להשיג תוצאה ברוכה וטובה, ולכן לא לחינם אנחנו פותחים את היום הזה בוועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת רויטל סויד.

רויטל סויד: נכון.

רויטל סויד: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

רויטל סויד: בוקר טוב לחברים המכובדים מהגופים השונים, משטרת ישראל, משרד החינוך, חברי חברי הכנסת.

רויטל סויד: כשהגעתי לכנסת, הדבר הראשון שעשיתי ב-30 במרס, ביום ההשבעה, היה להקים את השדולה למיגור ולמאבק בשיח האלים והבריוני ברשת.

רויטל סויד: את התובנה הכל כך גדולה על מה שקורה היום ברשת, אני מביאה איתי משנותיי כעורכת דין ובעיקר בעיקר מייצוג של הרבה מאד בני נוער וחשיפה לתופעה של הפגיעה הקשה, ולפעמים הכמעט בלתי הפיכה, שבה הם נפגעים, כשהם למעשה בעיקר פוגעים אחד בשני.

רויטל סויד: הפגיעה היא בעיקר אחד כלפי השני.

רויטל סויד: אני לא מדברת על עבריינות כלפי קטינים ברשת, שעל זה אין בוודאי מחלקות.

רויטל סויד: לצערי הרב, מיום הקמת השדולה עד היום, אירעו כל כך הרבה אירועים שהעלו למודעות את הנושא של האלימות ברשת, לא רק לאנשים שהם באמת מקורבים לנושא אלא גם לתודעה הארצית, כפי שציין יושב הראש, חבר הכנסת מרגי.

רויטל סויד: אריאל רוניס ז"ל התאבד, שמענו על עוד מקרים של ניסיונות אובדניים של בני נוער.

רויטל סויד: בכינוס השדולה הראשון שאני ארגנתי לפני כארבעה חודשים הגיעו גם אביו של אריאל רוניס, אליעזר, וגם אימו של דוד-אל מזרחי.

רויטל סויד: נחשפנו לתופעה ושמענו אודותיה.

רויטל סויד: האופן שבו אני רואה את המאבק באלימות ברשת הוא במספר אופנים.

רויטל סויד: הפן הראשון הוא חקיקה וגם הגשתי הצעת חוק ואני אגיש עוד.

רויטל סויד: הנושא השני הוא העלאת מודעות וזה מה שאנחנו עושים גם במסגרת היום הזה וגם באמצעות השדולה ובאמצעות דברים אחרים.

רויטל סויד: הפן השלישי והחשוב ביותר בעיני, שצריך להיות כדי להעלות מודעות ולמגר את הנושא, זה כל מה שקשור בחינוך.

רויטל סויד: כי אנחנו חייבים להתחיל את השינוי בשיח ממקום מאד מאד בסיסי וזה מהמקום של חינוך של מבוגרים אם אפשר, אבל בעיקר של בני הנוער והילדים.

רויטל סויד: הזירה היום של הרשת היא הזירה הרווחת ביותר, העיקרית, שבה נמצאים כולנו ובעיקר בני הנוער ומפה כל השיחה שלי תהיה מיועדת אך ורק לילדים ולבני נוער.

רויטל סויד: זו הזירה העיקרית שהם נמצאים בה.

רויטל סויד: הם נמצאים בה לא רק אחרי שעות בית הספר, הם נמצאים בה גם תוך כדי שעות בית הספר.

רויטל סויד: אני נפגשתי עם הורים רבים וגם עם תלמידים שחווים חוויות קשות מאד של פגיעה יום יומית, ממש על בסיס כמעט קבוע.

רויטל סויד: אם פעם היינו רגילים לחרם שמתבצע, אפשר היה להעביר ילד בית ספר, אפשר היה לפתור את זה.

רויטל סויד: היום בלחיצת כפתור אחת, קבוצות ווטסאפ שלמות מקבלות תכנים פוגעניים, אמירות פוגעניות, דברים קשים, לעתים גם תכנים מיניים מאד מאד עולבים וזה כבר חצה גבולות של כיתה או בית ספר, זה כבר מגיע לעיר שלמה ואין כבר לילד או לילדה לאן להגיע.

רויטל סויד: נפגשתי עם שר החינוך, נפתלי בנט, במהלך הפגרה.

רויטל סויד: פגישה שבה קראתי לו לרתום את משרד החינוך לא רק להבין את התופעה ולהכניס גופים לבית הספר שידברו, וזה מה שבהחלט קורה בבתי הספר, אלא ממש לבנות תכנית שלמה של מיגור שיח אלים ובריוני ברשת.

רויטל סויד: להחליט שבכל בית ספר תהיה מורה ממונה, אחראית על כל הנושא של אלימות ובריונות ברשת, שתהיה זאת שתהיה הכתובת.

רויטל סויד: שהיא תהיה קשורה לכל הכיתות.

רויטל סויד: קבוצות ווטסאפ של כיתות, קבוצות ווטסאפ בית ספריות, שמורה או מבוגר יהיה בתוכן.

רויטל סויד: אני יודעת שמה שאני אומרת זה דבר שבשנייה עוקפים אותו, פותחים קבוצה אחרת, המורה לא נמצא, זה ברור.

רויטל סויד: אבל כמה שיותר נחדיר - וכבר מגיל צעיר מאד – מה זה אלימות, מה זה בריונות, לא תמיד ילדים יודעים שלקרוא לילד או ילדה שמנה, פרה, את מכוערת ושמנה ואף אחד לא רוצה להיות חבר שלך – זאת אלימות, זאת בריונות.

רויטל סויד: לא תמיד הילדים מבינים את זה.

רויטל סויד: לערב את ההורים.

רויטל סויד: אנחנו כהורים כל כך נוח לנו, אתם יודעים מה, אני לא יודעת אפילו אם זה נוח לנו ,

רויטל סויד: אנחנו לא תמיד יודעים איך להיות בתוך הקבוצות ובתוך מה שקורה ברשת ואנחנו חייבים להיות יותר מעורים, אבל כשהתובנה שלנו היא שהכל מתחיל מתוך בית הספר ובמערכת החינוך, לא בלהטיל אחריות על מערכת החינוך.

רויטל סויד: אנחנו לא יכולים להטיל על מערכת החינוך אחריות לזירה שלמה, שהיא כל כך רחבה היום, אלא מתוכה, ביחד איתה.

רויטל סויד: גם בתכניות, גם בהטמעה, גם בשיחות אין סופיות, חוזרות ונשנות.

רויטל סויד: לא רק בשיחות.

רויטל סויד: גם משטרת ישראל שתגיע לבתי הספר, לשיחות קבועות, לכל כיתה ולכל רמה.

רויטל סויד: לכל שכבה את הרמה שלה.

רויטל סויד: בכיתות הגבוהות יותר את מה שאנחנו מדברים כאן על התכנים הפוגעניים, המינים.

רויטל סויד: בכיתות היותר נמוכות – על שיח התרבות.

רויטל סויד: אין לי ספק שמכאן המאבק באלימות ובבריונות ברשת יהיה הרבה יותר קל והרבה יותר יעיל.

רויטל סויד: אז אני מאחלת לנו היום יום פורה בכל הוועדות.

רויטל סויד: בכל ועדה כמובן יש לנו שיח אחר ושונה.

רויטל סויד: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אין ספק, ממרום גילי אני זוכר את מגרש המשחקים השכונתי.

יעקב מרגי: היום מגרש המשחקים של כל ילד כמעט זו הרשת.

יעקב מרגי: ואז תדהמה.

יעקב מרגי: למה לדבר על הילדים?

יעקב מרגי: אנחנו כנבחרי ציבור מחוברים לקבוצות ואנחנו תוך כדי, בין לבין משוטטים לראות מה נאמר.

יעקב מרגי: לפעמים גם בקרב האוכלוסייה הבוגרת אנחנו רואים את זה, אם מישהו כבר אמר משהו שלא מקובל על הצד השני – את איכות התגובה וצורת התגובה.

יעקב מרגי: אני אשאיר את התיאור לחברת הכנסת מירב בן ארי, שיזמה מיזם חשוב.

יעקב מרגי: אני שותפתי, אבל את היוזמת.

יעקב מרגי: אני חושב שזה שם לנו מראה מול הפרצוף.

יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור כעת לאיתן ברושי ואחר כך תציגי את המיזם שלך.

איתן ברושי: היא קודם.

יעקב מרגי: אז בבקשה, חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: בוקר טוב, תודה רבה אדוני יושב הראש על קיום הדיון החשוב הזה וכמובן לחברתי המוכשרת, חברת הכנסת סויד.

מירב בן ארי: יאמר לזכותה שמהיום שהיא הגיעה לכנסת, אם אתה מחבר נושא מסוים ומחפש, אתה לא צריך לחפש יותר מדי, כי אתה יודע שהיא באמת לקחה את זה כדגל והובילה את הנושא הזה של ההסתה ברשתות החברתיות.

מירב בן ארי: נמצא כאן צוות רציני ממשרד החינוך.

מירב בן ארי: בהחלט נרצה לשמוע את ההתייחסות שלכם לפעילות שנעשית בתוך בתי הספר, המעורבות של בתי הספר, כי אתם המרכז, אתם הלב, הגרעין של הטיפול בזה.

מירב בן ארי: כמובן משטרת ישראל כבודה במקומה מונח, בעיקר בימים אלה, אבל אני חושבת שקודם כל המבוגר האחראי שחשוף לזה, זה כמובן המורה, המנהלת ורכזת השכבה.

מירב בן ארי: כן אני רוצה גם להתייחס להבדל בעיני בין הסתה שהיא הסתה שמכוונת נגד נבחרי ציבור או נגד ילדים או נגד מורים, או נגד כל אישיות שלוקחת על עצמה תפקיד כל שהוא, לבין באמת הבולינג אליו התייחסה חברת הכנסת סויד, שזו אותה עבריינות נטו.

מירב בן ארי: אני מפרידה גם בסרטון שאני וחבר הכנסת מרגי וחברי כנסת נוספים השתתפנו בו, עשינו הפרדה ברורה וזה מאד חשוב.

מירב בן ארי: אני אספר לכם מילה על הסרטון שלנו.

מירב בן ארי: אני יזמתי סרטון קצר בנושא הסתה, הסתה המכוונת נגד נבחרי ציבור.

מירב בן ארי: כשהיו לנו איזה שהן מחשבות ביחד עם איגוד האינטרנט – והאם יש פה מישהו מאיגוד האינטרנט?

מירב בן ארי: חבל, כי הם עמותה שעושה עבודה באמת נפלאה בנושא של הסטה באינטרנט, וישבנו וחשבנו איך לכוון את זה ספציפית ולא לערבב.

מירב בן ארי: ולכן גם מאד חשוב לי שגם אתם בתפיסה החינוכית, תבדילו.

מירב בן ארי: כשאנחנו עשינו סרטון, באנו והצגנו חברי כנסת מימין, משמאל, שחשופים בעבודתם וחשופים כל הזמן לנושא של הסתה באינטרנט.

מירב בן ארי: עכשיו, בעיני הסתה היא שונה מבולינג ועבריינות.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: כי הסתה זה כאילו אתה אומר משהו ויום למחרת אתה מתעורר – כמו גל.

מירב בן ארי: אני רואה את זה כמו גל שפתאום אתה נכנס לים ואז פתאום מגיע גל - - -

יעקב מרגי: זה צונאמי.

מירב בן ארי: צונאמי, הוא הגדיר.

מירב בן ארי: דיברנו על זה, אני וחבר הכנסת מרגי, על אירוע שקרה לו, על אירוע שקרה גם לי ובאמת - - -

יעקב מרגי: באחת התגובות אני מסמל את כל הרוע שיש במדינה.

יעקב מרגי: אני יודע, יש לי ביקורת על עצמי, אבל חיפשתי את כל הרוע ולא מצאתי.

מירב בן ארי: נכון, ובאמת אני מאד מקווה שבסוף החודש, כשנסיים לערוך את הסרטון אנחנו נחשוף אותו ביום מיוחד עם לשכת העיתונות הממשלתית שמתעסקת בהסתה.

מירב בן ארי: כשהכנתי את הסרטון, מראש תיאמתי אותו עם מיכל, מנכ"לית המשרד, כדי להכניס אותו לבתי הספר, כי היא אמרה לי – באמת, מירב, אין לנו סרטון היום שמציג הסתה נטו, ולדעתי, אני די בטוחה שהסרטון הזה הוא טוב.

מירב בן ארי: אני יכולה להגיד לכם שחברי הכנסת שיתפו פעולה בצורה טובה והמטרה היא בסופו של דבר שזה ילך לבתי הספר.

מירב בן ארי: כי אם אתה הולך היום לבית ספר ושומע שתלמידים בבית ספר רואים את הסרט הנחשול, שאני בטוחה שכולנו יודעים מה זה, אתה אומר לעצמך מה קורה?

מירב בן ארי: ההסתה התקדמה, הימים עברו ועדיין אנחנו צופים בסרט משנות ה-70.

מירב בן ארי: ולכן אני כן רוצה שזה יהיה בתוך בתי הספר, בתוך הלימוד, בטח כשאנחנו מגיעים בסמיכות כל כך לנושא של רצח רבין - - -

רויטל סויד: אני מתנצלת, אני צריכה ללכת לעוד ועדה.

רויטל סויד: אני מודה לחברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי - אני רוצה לאזן את המחמאות – שמובילה את כל מה שקשור בבני נוער, צעירים וסטודנטים בכל הרמות ובכל העניינים.

רויטל סויד: אגב, הסתה אנחנו רואים גם בימים אלה ממש, גם הסתה שלנו, נבחרי הציבור את הציבור, משני הצדדים – ימין, שמאל, זה ממש לא משנה.

רויטל סויד: גם זה דבר שאנחנו חייבים לשמש בו דוגמא, כנחברי ציבור.

רויטל סויד: אבל זה כבר שיח אחר.

רויטל סויד: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני ארשום לך, אם יש דברים חשובים.

רויטל סויד: תודה.

מירב בן ארי: אז לסיכום, גם הסרט הזה של ההסתה, שאני מקווה שניקח את זה לכל בתי הספר ונראה איך היא קיימת היום, כדי לחבר בני נוער שהם אפילו לא מכירים את רבין, אבל כל הזמן שומעים עליו בנושא של הסתה, אבל בכלל כנושא של הסתה.

מירב בן ארי: הדבר השני, שפה אני ארצה לשמוע את ההתייחסות של נציגי משרד החינוך – איך באמת בתי הספר היום מתערבים ומה הם הכלים הניתנים - אני רואה שאתם רושמים הערות – מה הכלים הניתנים לצוותי החינוך היום לטפל בנושאים האלה בתוך בתי הספר.

מירב בן ארי: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רק להזכיר מדי פעם, פייסבוק חגגה בשנת 2012 ציון דרך היסטורי והוגדרה אפילו כמדינה השלישית בגודלה.

יעקב מרגי: ושלא יישמע, אנחנו לא מנהלים מלחמה נגד האינטרנט.

יעקב מרגי: אנחנו הולכים יחד איתו, תוך כדי הליכה במקביל וביחד, בשילוב ידיים, צריכים לעקוב ולראות איך אנחנו מפיקים רק התועלת ממנו.

יעקב מרגי: יש הרבה תועלת.

יעקב מרגי: כל אחד בתחומו לפעמים חושב שאילו לא היו היום כל מנועי החיפוש האלה שאנחנו משתמשים בהם ונהנים מהם, אז היינו יושבים בשולחן עם כמה כרכים וכמה ספרים וכמה עיתונים וכמה מאמרים והיינו צריכים לקרוא.

יעקב מרגי: אז הדיון הזה הוא חלק מצעד משלים ובונה לדבר הטוב שקרה.

יעקב מרגי: כפי מנהגנו בוועדה אנחנו שומעים חבר כנסת ואורח.

יעקב מרגי: נשמע את נציגי משרד החינוך ולאחר מכן חבר הכנסת איתן ברושי.

<עינב לוק: בוקר טוב.

<עינב לוק: שמי עינב לוק, אני מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה בשירות הפסיכולוגי ייעוצי, ונמצאים איתי רוני דיין ועמיר גפן, מאגף מדע וטכנולוגיה, שאנחנו ביחד מובילים את כל התהליך של התמודדות, התנהלות מיטבית ברשת ומניעת פגיעה.

<עינב לוק: קודם כל אנחנו רוצים להגיד שאנחנו מברכים על הדיון הזה ועל כל היום הזה שעוסק בנושא.

<עינב לוק: אנחנו חושבים שהנושא של הרשת בהחלט הפך להיות מרחב מאד מאד משמעותי שבני הנוער נמצאים בו.

<עינב לוק: כמובן קשה היום להפריד בין מה שקורה בתוך בית הספר לבין המרחב הווירטואלי.

<עינב לוק: דברים שמתחילים בתוך בית הספר ממשיכים במרחב הווירטואלי, בתנועה, חוזרים לבית הספר, מאד קשה לעשות הפרדה ולכן אנחנו רואים את עצמנו כמי שמלווים את הילד בכל מרחב החיים שלו ורואים את עצמנו מעורבים משמעותיים גם במה שקורה במרחב הווירטואלי.

<עינב לוק: וכחלק מזה אנחנו מובילים תהליכים חינוכיים בנושא הזה, גם בתחום ההסברה, גם בתחום הטיפול באירועים ובבעיות התנהגות ואלימות שמתרחשות ברשת, וגם בהובלת תהליכים מערכתיים וארגוניים, שכוללים עבודה עם כל משרדי הממשלה, עבודה עם המורים, עבודה עם התלמידים ועבודה עם ההורים.

<עינב לוק: אז אני אתחיל בדברי ואני אגיד שקודם כל ב-1 באפריל בשנה שעברה, התפרסם חוזר מנכ"ל חדש של משרד החינוך בנושא של אקלים ואלימות ויוחד לו פרק נפרד לנושא של פגיעה ברשת.

<עינב לוק: כל מערכת החינוך - - -

יעקב מרגי: אני אוהב את חוזרי המנכ"ל.

יעקב מרגי: גם אני הייתי שר והייתי משתמש בכלי הזה.

יעקב מרגי: השאלה מה רמת החלחול.

<עינב לוק: אוקיי, אז אני בדיוק רוצה להגיד שקודם כל הנושא של חוזר מנכ"ל הזה, באופן ספציפי, נערכה לו תכנית הטמעה ארוכת טווח, כאשר בשלב הראשון נחשפו לחוזר כל המפקחים בכל המחוזות בארץ.

<עינב לוק: החוזר וההטמעה שלו מועברים לכל מנהלי בתי הספר, לכל היועצים ורכזי התקשוב והם מעבירים את זה לכל המורים בחדרי המורים.

<עינב לוק: כל בתי הספר מחויבים בתחילת השנה לעשות איזה שהוא תהליך עם התלמידים על הנושא של פגיעה בכל הסוגים, לרבות הפגיעה ברשת, וביחד לבנות תקנון בית ספרי – מה לגיטימי אצלנו בבית הספר, מה לא.

<עינב לוק: התהליך הזה נעשה בשיתוף תלמידים, הורים ומורים.

<עינב לוק: בסופו של דבר נכתב התקנון הבית ספרי, הילדים אמורים לחתום עליו והם יודעים מה ההתנהגות המצופה ומה ההשלכות של התנהגות שאיננה מצופה.

<עינב לוק: אבל זה באמת רק בהיבט של איך מתמודדים כאשר מתרחש אירוע של אלימות ברשת, ואפשר לפרט גם מה כתוב שם, אבל יש אמירה מאד מאד ברורה שאנחנו מתערבים באירועים שמתרחשים ברשת, ולא משנה באיזה מרחב הם מתרחשים, בין אם הם נעשו אחר הצהריים, נעשו בתוך הכיתה, מחוץ לכיתה, כי אנחנו יודעים שהמרחבים האלה מטשטשים.

<עינב לוק: זה לגבי ההיבט הזה.

<עינב לוק: לגבי ההיבט של הסברה וחינוך, שוב, בעינינו הדבר המשמעותי, אנחנו מובילים תהליך קודם כל בוועדה משרדית, כאשר מי שיושב בוועדה המשרדית לגלישה בטוחה זה כל הגורמים במשרד – שפ"י, מנהל חברה ונוער, אגף מדע וטכנולוגיה, המזכירות הפדגוגית – הרבה מאד גורמים, כי בעצם גילינו שהנושא הזה לא צריך להיות מדובר רק בשעות חינוך, רק בשעות כישורי חיים.

<עינב לוק: הוא צריך להיות מדובר בכל שיעור ושיעור.

<עינב לוק: היום הרבה מהלמידה נעשית גם במרחב הווירטואלי ולכן גם כשלומדים באמצעות הרשת, אנחנו צריכים לדבר על התנהלות ברשת, איך מתנהלים, מה עושים ברשת.

<עינב לוק: ולכן באמת כל המשרד שותף לתהליכים האלה.

<עינב לוק: אנחנו מובילים תכנית, כשיש תכנית מסודרת לאורך כל השנה, שמדברים עם תלמידים ועם מורים על התנהלות ברשת, ובנוסף לזה, בשלוש פעימות בשנה, אנחנו עושים פעילות ממוקדת בנושא הזה וימי שיא – אחד זה בתחילת השנה, כשאנחנו מדברים על התקנון ועל ההתנהלות המיטבית ברשת.

<עינב לוק: הפעימה השנייה זה בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה שמתרחש בפברואר, ואנחנו כבר נערכים לשבוע הזה במשותף עם הרבה מאד אנשים שיושבים כאן בחדר; והפעימה השלישית היא לפני היציאה לחופשת הקיץ, מכיוון שאנחנו יודעים שבחופשת הקיץ השהות של בני הנוער במרחב הווירטואלי של הילדים ובני הנוער הוא באמת מרחב עיקרי שבו הם פוגשים את החברים שלהם.

<עינב לוק: הפעילות שלנו מתחלקת לעבודה קודם כל עם צוות המורים, אחר כך פעילויות עם תלמידים, או במקביל, ועבודה עם ההורים.

<עינב לוק: אני אגיד בכמה נקודות במה אנחנו עוסקים.

<עינב לוק: בנושא של עבודה עם מורים, אנחנו קודם כל עובדים עם המורים על עצמם, על איך הם מתנהלים ברשת החברתית, מה התפקיד שלהם כמחנכים בתוך המרחב הזה, מה התפקיד שלהם בהתמודדות עם אירועים בתוך הרשת ומה התפקיד שלהם בעבודה חינוכית והסברה עם תלמידים והורים.

<עינב לוק: זאת עבודה ראשונה וממוקדת עם המורים, שהיא מאד מאד קריטית, כי המורים נמצאים גם במקומות שונים על הרצף בידע, בניסיון, ביכולת ההתמודדות, ולכן העבודה עם המורים היא עבודה מאד משמעותית.

<עינב לוק: העבודה עם התלמידים נעשית בשעות החינוך כמו שאמרתי לאורך כל השנה והיערכות ועבודה ממוקדת בשלוש הפעימות.

<עינב לוק: העבודה עם המורים משתנה מבית ספר לבית ספר, אבל בעיקר אנחנו עושים פעילויות משותפות להורים ותלמידים יחד.

<עינב לוק: שיח.

<עינב לוק: אחד הדברים שאנחנו יודעים היום הוא שיש הורים שמאד מעורבים ויש הורים שנעדרים מהרשתות החברתיות והמטרה שלנו היא להגביר את המודעות שלהם.

<עינב לוק: אני חושבת שיש לנו משימה משותפת, לכל המבוגרים, למורים ולהורים יחד, לעודד את הילדים להתנהל במיטביות ברשת ולמנוע מצבים של פגיעה ואנחנו רוצים לעורר את המודעות בקרב ההורים ולכן זה נעשה או בפעילויות משותפות של הורים ותלמידים, או בהרצאות להורים, או בהרצאות מקוונות.

<עינב לוק: היום אנחנו מאד משתמשים גם ברשת, בהזדמנויות שהיא מאפשרת לנו.

<עינב לוק: היא מאפשרת לנו להגיע לכל ציבור ההורים על ידי הרצאות מקוונות.

<עינב לוק: אנחנו שולחים להורים דרך האינטרנט גם הרצאות לשמוע, להיחשף לידע.

<עינב לוק: שיח מקוון בין מורים לתלמידים, כל השימוש בטכנולוגיה.

<עינב לוק: אנחנו גם משתמשים בה כדי להסביר את מה שקורה ברשת ואת התפקיד שלנו כמבוגרים משמעותיים.

<עינב לוק: אז חשוב לי להתייחס לכמה סוגיות שאתם העליתם.

<עינב לוק: אחת הסוגיות שהעלתה חברת הכנסת סויד, זה לגבי מורה ממונה.

<עינב לוק: אז חשוב להגיד שאנחנו קבענו שבכל בית ספר יהיה צוות שאחראי על הנושא הזה, קוראים לו צוות חיים ברשת, יפרטו עליו בהמשך יותר, אבל יושבת בו יועצת בית הספר, רכז החינוך החברתי, רכז התקשוב – מתוך איזו שהיא הבנה שכל אחד מביא את הערך המוסף שלו ואת הידע שלו לנושא.

<עינב לוק: אני חושבת שאנשי הטיפול והחינוך בתוך בית הספר מביאים את ההיבט החינוכי והטיפולי של אמפטיה, של קשר - - -

יעקב מרגי: יש לכם מעקב תגובות למהלכים האלה?

<עינב לוק: כן, אני אגיד בהמשך.

<עינב לוק: ואנשי הטכנולוגיה מביאים את הידע הטכנולוגי ואת היכולת להתמודד עם הורדה והסרה של דברים פוגעניים.

<עינב לוק: באמת כל אחד מביא את הידע שלו ולכן הצוות בעינינו, חשוב שהוא יהיה אחראי לנושא הזה.

<עינב לוק: לגבי המעקב אחרי מה שאנחנו עושים.

<עינב לוק: אלף אנחנו מעבירים מדי סוף שנה ובמהלך ומיד לאחר השבוע הלאומי לגלישה בטוחה – סקרים כדי לדעת איזה בתי ספר השכילו, איזה בתי ספר לא, מה היו הקשיים, מה היו החוזקות וכו'.

<עינב לוק: ובנוסף, בסקר ניטור אלימות שמעביר ראמ"ה, אנחנו בודקים את מצב האלימות ברשת באופן כפי שהתלמידים חווים אותו.

<עינב לוק: הסקר מועבר לכ-25,000 תלמידים ב-460 בתי ספר ואנחנו עוקבים אחרי הנתונים, רואים מה היקף התופעה, מה המגמות מראות.

<עינב לוק: כרגע ממה שאנחנו רואים בשלוש הפעימות שנבדקו עד היום, זה שיש יציבות בנתונים וחשוב להמשיך ולעקוב ולראות.

<עינב לוק: מה שיותר חשוב זה שאנחנו מעבירים גם שאלונים לתוך בתי הספר.

<עינב לוק: כל בית ספר מעביר לעצמו שאלון שנקרא אקלים חינוכי מיטבי.

<עינב לוק: יש שם שאלות על פגיעה ברשת והנתונים שבית ספר מקבל הם ברמת בית ספר, ברמת שכבות וברמת כיתות.

<עינב לוק: זאת אומרת אנחנו יכולים לדעת אם בכיתה ד/1 או בד/2, המצב של חרם, פגיעה, העלבה, הפצת תמונות – איך הוא נמצא שם בתוך הכיתה ובונים תכנית התערבות גם לבית הספר כולו, אבל גם לכיתה ספציפית ששם אנחנו רואים את זה.

<עינב לוק: אני חושבת שכדאי שאנחנו נרחיב על הנושא של הוועדות.

יעקב מרגי: בסבב הבא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את חבר הכנסת איתן ברושי ולאחר מכן את נציגי מועצת התלמידים שנמצאים כאן איתנו.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: בוקר טוב.

איתן ברושי: חשיבות רבה לנושא, אבל לא הבנתי מהתחלה, סליחה גברתי, מה הגדרת המטרה.

איתן ברושי: אנחנו בדרך כלל רגילים להגדיר מטרה לפני שהולכים לאיזו שהיא תכנית פעולה ואני לא שומע או לא שמעתי מה היא הגדרת המטרה לא של היום הזה, אלא של הנושא.

איתן ברושי: כי הבעיה העיקרית היא, בטח בחינוך - - -

יעקב מרגי: המטרה היא מיגור.

איתן ברושי: אוקיי, כדאי להגדיר אותה, כי אני מבין שהנושא ואני אגיד שהקדמתי להגיד משהו.

איתן ברושי: אני לא מציע למערכת החינוך לקחת על עצמה את כל האחריות בנושא הזה.

איתן ברושי: אנחנו צריכים פה תכנית לאומית ולא תכנית חינוכית בלבד.

איתן ברושי: גם כשמערכת החינוך הייתה יותר חזקה ובטח רק להתחזק, אבל המציאות משתנה, היה משקל גדול מאד גם בעבר לגבי מה שקורה בבית של כל אחד ולא רק מה אומרים לו המורים.

איתן ברושי: אני בא מהחינוך הקיבוצי.

איתן ברושי: גם במקומות שהחינוך היה יותר דומיננטי והיו פחות שעות בבית, היו תמיד בסוף מתנחמים בזה שבסוף מה שקובע זה המשפחה וההורים, לא פחות מהמחנכים.

איתן ברושי: יושבים פה המשטרה, יושבים פה גורמי אכיפה וצריכים להגדיר את המטרה.

איתן ברושי: הרי ברור שההתפתחות היא מאד מהירה.

איתן ברושי: אני השתמשתי לא פעם בביטוי שהשינוי הוא כמהירות האור והתגובה היא פחות ממהירות הקול.

איתן ברושי: זאת אומרת הפער בין מהירות האור לבין מהירות הקול הוא לפעמים הפער בין מה שקורה לבין מה שאנחנו מבינים ומגיבים, לא רק בתחום הזה.

איתן ברושי: ובעצם מדובר פה על תכנית של כל ימות השנה וכל שעות היממה וגם אם נרצה לחזור לנוסחה של פירון – 24/7 – שאני מאמין בה, זה לא יהיה נכון להתעלם מתמונה שלמה.

איתן ברושי: לכן אדוני יושב הראש ומי שעוסק בזה, אני חושב שהנקודה העיקרית היא קודם כל להגיד מה אנחנו רוצים, כי האמצעים האלה רק השתכללו והשאלה היא למה אנחנו רוצים להגיע במציאות המשתנה, ולא רק להגיב אלא ליזום ולא לצלם את המצב, אלא לעצב אותו.

איתן ברושי: ומדובר פה על דור צעיר, שמצד שני הוא גדל בסביבה מאד אלימה ולא רק עכשיו, בתקופת הפיגועים, שגם נוער מעורב בהם לצערנו.

איתן ברושי: אני חושב שהתמונה השלמה מחייבת – ופה אני רואה גורמי אכיפה – אפילו הרבה – היא בעצם מה יכולת האכיפה בנושא הזה.

איתן ברושי: בישראל לא מיגרו שום דבר בלי קצת כוח.

איתן ברושי: השאלה היא מה המינון, אבל בלי אכיפה לא התגברו לא על תאונות דרכים, לא על סמים, לא על אלכוהול וגם לא ההימורים - שעכשיו אתם יודעים שזה לא חדש – ולא על תופעות נוספות.

איתן ברושי: אבל אם לא יהיה פה גם מקל וגם גזר, לא יקרה פה שום דבר.

איתן ברושי: ולכן, אם לא תהיה תכנית שלמה, אז זה לא יקרה, וודאי שבחינוך צריך להשקיע, אבל לא פחות גם בזירות האחרות, ובתוך זה הדוגמא האישית גם של חברי הבית הזה, ואין ישיבה כמעט שיש בה הפרת הפעולה האישית - - -

מירב בן ארי: בוועדות חינוך זה לא קורה.

איתן ברושי: לא אמרתי פה.

איתן ברושי: וגם - - -

יעקב מרגי: לכן צריך לשדר מהוועדות ולא מהכנסת.

מירב בן ארי: נכון.

איתן ברושי: בהחלט.

איתן ברושי: אז יכול להיות שהאולם פה יהיה יותר מלא אחר כך.

איתן ברושי: וגם את העניין הזה של ההתנהלות בחברה הישראלית.

איתן ברושי: אתם מזכירים פה, גם רויטל וגם אחרים, מזכירים פה מקרי קצה של התאבדות או מוות, אבל המקרים שהם לפני זה הם רבים והם שכיחים.

איתן ברושי: ולכן לפי דעתי חשוב שגורמי החוק יגידו, ואני לא חושב שאפשר ובזה אני רוצה לסכם, בלי להגיד לאן אנחנו רוצים להגיע.

איתן ברושי: שנית, איך עושים את זה ואיך מתחלקת האחריות.

איתן ברושי: אני מציע לחינוך לא להיות יומרני מדי בעסק הזה.

איתן ברושי: התפקיד שלכם זה ללמד ולהביא להשכלה, ובוודאי שמי שיש לו השכלה רחבה, אני מניח שיהיה יותר טוב איתו גם במימד הזה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ברושי, אנחנו - הם במשרד החינוך ואנחנו עדיין וועדת החינוך והתפקיד שלנו הוא לא רק ללמד, הוא גם לחנך.

איתן ברושי: אני יודע, אני בא משם, אבל אני בכל זאת אומר שצריך להיזהר שלא נצא מפה עם איזו שהיא הרגשה שפתרנו את הבעיה כי יש ועדה בבית ספר.

איתן ברושי: ולכן צריך תכנית שלמה, צריך תכנית של כל ימות השנה וכל שעות היממה וצריך להבין שבלי אכיפה זה לא יכול לקרות, כי עד שהאיום לא יהיה גדול מהפיתוי, אז יהיה קשה להתגבר עליו.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת ברושי.

יעקב מרגי: אני חייב להתייחס לסיפא של הדברים שלך.

יעקב מרגי: בחברה שמכבדת את עצמה גורמי האכיפה צריכים לבוא בסוף, אחרי שכשלנו ולא הצלחנו ולכן אנחנו כאן מתכנסים כדי לנצל את המשאב הזה והוא משאב חיוני ויש לו מה לומר וזה מתחיל משם, הכל מתחיל בחינוך.

יעקב מרגי: ולכן יש לנו את בתי הספר, יש לנו תשתית, שאנחנו יכולים להגיע לכל ילד ומשם אנחנו יכולים לצמצם את התופעה, לפחות בקרב בני הנוער.

יעקב מרגי: ובל נשכח שהזמן רץ, שעון לא עוצר ובני הנוער האלה הם הדור הבא שלנו וזה יכול לעצב את החברה.

יעקב מרגי: אז הכל ביחד ונקווה שבשילוב הידיים של כולנו ביחד נצליח לעשות משהו.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע קצת מהפן של התלמידים.

יעקב מרגי: ולפני זה, אמר חבר הכנסת איתן ברושי – מקרי ההתאבדות זה הקיצון, אבל כולנו מכירים פה ושם בחברה הסמוכה לידינו ובאווירה, הרבה תלמידים ובני נוער נושאים על גבם צלקת עמוקה שקשה להתמודד איתה, של חרם קבוצתי, של פגיעה קבוצתית, שזה מביא לפעמים עד לידי פגיעה קשה ואנושה באישיות של אותו תלמיד, אותה נערה, שלא בצדק.

יעקב מרגי: יכולנו למנוע זאת.

יעקב מרגי: נציגי התלמידים, אני רוצה לשמוע את התחושות ואני גם רוצה לשמוע אם אתם מרגישים את הפעילות המאסיבית שנשמעה פה, אם היא מחלחלת.

יעקב מרגי: להערכתי, ואני איש הגנת הסביבה, שלא יישמע אחרת, הרבה בתי ספר מציינים שבוע של איכות סביבה והגנת הסביבה, מקשטים את בתי הספר ומקשטים ומועדות.

יעקב מרגי: אלימות.

יעקב מרגי: אלימות על כל גווניה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מירב בן ארי: סליחה, אדוני, אליאב הוא יושב ראש מועצת התלמידים הארצית.

יעקב מרגי: אז מי מדבר?

יעקב מרגי: אליאב, למרות שהגעת, לא מגיע לך פרס.

יעקב מרגי: אנחנו נותנים כבוד למין החזק.

<עדן סניור: שמי עדן סניור, אני נציגת מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: מאיפה בארץ?

<עדן סניור: ממושב נורדיה באזור המרכז.

מירב בן ארי: כיתה?

<עדן סניור: בכיתה י"ב.

מירב בן ארי: היית פעם בוועדת חינוך, לא?

<עדן סניור: כן.

<עדן סניור: בתור תלמידים אנחנו רואים וחווים את האלימות ברשת מקרוב ואנחנו נחשפים ואנחנו שומעים על מקרים, לפעמים גם מקרוב, וזה מתחיל בדוגמאות הקטנות בחיי היום יום.

<עדן סניור: אני חושבת שבתור נציגי נוער, מן הראוי שנתערב ונשתף פעולה.

<עדן סניור: יש מיזם בשם הכפתור האדום, שמועצת התלמידים והנוער הארצית לקחה בו חלק ותמכה בו.

מירב בן ארי: זה לא מיזם, סליחה.

מירב בן ארי: אני אתקן אותך, זו עמותה שנקראת הכפתור האדום, עושה פעילות מצוינת באינטרנט.

מירב בן ארי: אגב, אני חושבת שהיא היחידה בארץ בכלל שעושה את זה, אם לא בעולם גם (קראתי על זה איפה שהוא).

<עודד פריד: זה לא מדויק.

מירב בן ארי: לא, מבחינת לבוא ולשים בתוך האינטרנט.

יעקב מרגי: קנאת סופרים תרבה חכמה.

מירב בן ארי: זו עמותה מצוינת.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע עם התלמידים.

<עדן סניור: אז כרגע אני לא אוסיף על עמותת הכפתור האדום.

<עדן סניור: שאלת על התחושות ואם אנחנו חווים את המלחמה בבריונות ברשת מתוך בית הספר.

<עדן סניור: זה נורא תלוי באזור, זה נורא תלוי בבתי הספר, זה נורא תלוי גם בחשיבות אצל המנהלים.

<עדן סניור: אצלי בבית הספר נלחמים בתופעה ומנסים למגר אותה ומדברים על זה בכיתות.

<עדן סניור: אני מאד רוצה לקוות שבעוד הרבה בתי ספר זה ככה.

יעקב מרגי: מה עושה מועצת התלמידים בנושא?

יעקב מרגי: מרחיבה, מעתיקה, משכפלת את זה?

<עדן סניור: כעיקרון, בתקופה האחרונה היה לנו שיתוף פעולה עם הכפתור האדום.

יעקב מרגי: נגיע לכפתור האדום.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורין, את רוצה את רשות הדיבור כעת, או אחרי נציגי המשרד לביטחון פנים?

נורית קורן: לא, נשמע עוד מישהו.

יעקב מרגי: נציגי המשרד לביטחון פנים, ראש הממשלה שלנו התפאר ובצדק על הגדלת המשאבים בתחום הסייבר.

יעקב מרגי: נכון שכשמדברים על הסייבר חושבים על ביטחון המדינה, על התחום הפלילי ויש לכם תרומה רבה גם לתחום הערכים, תחום איכות החיים שלנו.

יעקב מרגי: נשמע את ההתייחסות שלכם, את העשייה בכיוון של האלימות במרחב הווירטואלי ברשתות החברתיות ובמיוחד בקרב בני הנוער.

<אורי מכלוף: טוב, אז בוקר טוב לכולם.

<אורי מכלוף: אלף אני מברך על המפגש הזה.

<אורי מכלוף: שמי אורי מכלוף, ראש חטיבת החקירות.

<אורי מכלוף: כמו שהתחלתי ואמרתי, אני מברך על המפגש, על היום הזה.

<אורי מכלוף: אני חושב שזה יום חשוב.

<אורי מכלוף: אני חושב ואני אגיד פה את מה שמשטרת ישראל בעצם עושה כבר לאורך שנים.

<אורי מכלוף: כל נושא הטיפול בכלל בבני נוער הוא חשוב לנו, כל נושא המניעה.

<אורי מכלוף: אנחנו יודעים להגיד שכשאתה משקיע במניעה אתה פותר הרבה בעיות בדרך, את החקירה, את המשפט.

<אורי מכלוף: אתה חוסך הרבה מאד משאבים.

<אורי מכלוף: הנושא של העבירות ברשת הוא לא חדש.

<אורי מכלוף: אין לי ספק שפה מה שאני אומר, אולי זה ידליק פה מישהו, אבל מדינת ישראל, משטרת ישראל נכנסה לעניין הזה לא מזמן.

<אורי מכלוף: אנחנו מדברים על חמש שנים - הקימו את יחידת הסייבר הארצית, שמונה - - -

יעקב מרגי: אני אעזור לך.

יעקב מרגי: בשנת 2003 נבחרתי לכנסת.

יעקב מרגי: בקדנציה הראשונה, באחת הוועדות, משטרת ישראל הקימה יחידה בתחום המחשב ועדיין לא קראו לזה סייבר.

יעקב מרגי: אז התמודדנו עם הכמות של השוטרים שהייתה שם, שהייתה בדיחה.

יעקב מרגי: והיום אתה יכול לתת לנו, קצת כדי לתת תחושה, גם לאזרחים – הדיון משודר, כמה כוח אדם יש שזה כבר מעל עשור.

<אורי מכלוף: אז אני אגיד, אנחנו בדיליי.

<אורי מכלוף: אני לא בא עכשיו לחנך - - -

יעקב מרגי: התחלנו בהתחלה עם בן אדם אחד, לאחר מכן עשרה אנשים ועכשיו כמה זה?

<אורי מכלוף: אז אני אומר, אנחנו בדיליי.

<אורי מכלוף: אני לא מחפש את האשמים, אבל משטרת ישראל הרימה את הכפפה לפני 5 שנים עם משאבים שהיא קיבלה ממשלת ישראל בזמנו.

<אורי מכלוף: אנחנו היום מונים ביחידת הסייבר כ-109 עובדי סייבר מוכשרים, ביחד איתם עובדים במחוזות – תלוי בגודל המחוז – בין 5 ל-10 חוקרי סייבר שעוברים את כל ההכשרה, אנשי מקצוע מעולים שאני יכול להצביע על אירועים, פרשיות מהשורה הראשונה, גם פרשיות ביטחוניות, שלא מוסדות וארגונים אחרים שאתם מכירים טיפלו, אלא יחידת הסייבר הארצית וזה נזקף לזכות העבודה הרצינית שנעשתה בעבודת המטה.

<אורי מכלוף: יש עבודת מטה נוספת, שאין ספק שלאורך הזמן - אני מקווה שזה יהיה הקרוב – יחידת הסייבר תלך ותגדל.

<אורי מכלוף: בעולם הפיזי יש עבירות, אנחנו מדברים על קרוב ל-350,000 עבירות.

<אורי מכלוף: בעולם הווירטואלי, ואני לא אומר את זה כי אני מנחש, יש פי כמה וכמה יותר עבירות.

<אורי מכלוף: אנחנו לא יודעים לטפל בכל העבירות האלה ביחד עם כמות כזאת של כוח אדם, אבל במה שיש אנחנו עושים סדרי עדיפויות ואנחנו מטפלים.

<אורי מכלוף: לא כל עבירה שכולם חושבים שהיא עבירה, הסתה לצורך העניין, או עבירת אלימות כזו או אחרת, היא בעצם אלימות פלילית שעוברת את הרף הפלילי ומשטרת ישראל אמורה לטפל בה, בעניין הזה.

<אורי מכלוף: העבירות שאנחנו מדברים לגבי קטינים, כי פה אני רואה שמשרד החינוך ומשרד הרווחה וכל מי שמתעסק פה בטיפול בבני נוער, מדברים על עבירות של קטינים ברשת, אז יש עבירות ורוב העבירות שמבצעים קטינים ברשת הן עבירות שלא עוברות את הרף הפלילי.

<אורי מכלוף: מה שאני יכול להגיד שבדרך כלל העבירות שאנחנו מטפלים עם קטינים הן עבירות סמים, כי היום מה לעשות – פעם קטין היה הולך לפיצוציה, קונה סמי פיצוציות.

<אורי מכלוף: היום הוא נכנס לרשת, בלחיצת כפתור שליח מגיע אליו, מביא אליו את החבילה וככה מתבצע היום הסחר בסמים ברשת.

<אורי מכלוף: רוב העבירות שאנחנו מכירים בעולם הפיזי, מתבצעות בעולם הווירטואלי בצורה יותר סמויה מהעין.

<אורי מכלוף: העבירות שהקטינים מעורבים בהן, כמו שאמרתי, זה עבירות סמים, שזה עבירות פליליות, עבירות הבולינג, שלא עוברות את הסף הפלילי ובדרך כלל אנחנו גם מטפלים בנוער ברשת, וזה בדרך כלל גם בקורבנות, הרבה מאד קורבנות שנחשפים, פדופיליה וכאלה.

<אורי מכלוף: אני יכול להגיד שנפתחו בשנה האחרונה לא מעט תיקים של אונס דרך הרשת.

<אורי מכלוף: מי שלא יודע, גם כשאתה גולש ברשת, אתה מבצע אונס.

<אורי מכלוף: לא חייב להיפגש עם הקורבן כדי לאנוס אותו.

<אורי מכלוף: אתה מבצע אונס דרך הרשת.

<אורי מכלוף: וזה דברים שאנחנו מתעסקים בדברים היותר חמורים והיותר קשים ועם זה אנחנו מתעסקים.

<אורי מכלוף: משטרת ישראל נותנת את הקשר, אני אומר ברמה המודיעינית - ברמה החקירתית והמקצועית – אחת לאחת.

<אורי מכלוף: וכדי להשיג את התוצאה שאנחנו מדברים עליה היום, כדי להפחית את האלימות ברשת, אין ספק שגופי האכיפה השונים, כולל משרד החינוך, משרד הרווחה, צריכים לעשות שילוב ידיים כדי להשיג את התוצאה.

<אורי מכלוף: בלי זה, אנחנו במקום אחר.

<אורי מכלוף: דבר נוסף שאני אזכיר פה, לפני כשנה המפכ"ל דנינו הקים צוות שנקרא קציני מניעה ברמת המחוזות.

<אורי מכלוף: שבעה תקנים לכל מחוז, קצין מניעה מחוזי שהוא ת"פ של חטיבת החקירות וכל תפקידו זה לרכז פעילות מניעתית מול כל הגורמים שציינתי קודם, כדי להגיע לבתי הספר.

<אורי מכלוף: ופה נאמר, וזה נכון, צריך להגיע.

<אורי מכלוף: ילדים עושים עבירות והם לא מודעים לזה שמה שהם עושים זו עבירה וברגע שאתה יושב בכיתה – ונתתי לא מעט הרצאות בחיים, כי הייתי גם חוקר נוער בעברי, אתה יושב, מדבר עם ילדים ומספר להם מה המשמעות של מה שהם עושים, של התגובות שלהם.

<אורי מכלוף: הם מבינים שזו עבירה פלילית.

<אורי מכלוף: כשהם מבינים שזה מה שמשליך על העתיד שלהם, הם פשוט מאד נרתעים.

<אורי מכלוף: אתה יוצא החוצה, אתה רואה את כל הילדים באים אליך ומספרים לך על עבירות של ילדים אחרים שקורים בבית או בשכונה, וכך פעילות הנוער ברחבי הארץ, בתחנות המשטרה מתבצעות.

<אורי מכלוף: אנחנו מבצעים בתכנית סדורה פעילות של הדרכות, בתיאום עם בתי הספר ועם משרד החינוך.

<אורי מכלוף: אנחנו מחוברים אחד לאחד ואני אומר שהקשר הזה ימשיך להתחזק ויתחזק.

<אורי מכלוף: ביחד עם עבודה משותפת אנחנו כן נוכל למנוע את עבירות האלימות ברשת וזה חשוב.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן.

נורית קורן: קודם כל אני רוצה להודות לכוחות הביטחון על כל הדברים שהם עושים במשך השבועיים האלה.

נורית קורן: לצערי אנחנו גם הבוקר חווים את זה וגם עכשיו.

נורית קורן: קשה לי מאד לדבר עכשיו על ההסתה הזאת, שבעצם אנחנו רואים שמה שקורה ברשת מניע את כל הצעירים שהולכים ודוקרים ואנחנו צריכים לשים לב לדברים האלה.

נורית קורן: אני רוצה לומר לכם שבעצם את החוויה שלי בקטע הזה של השיח האלים והבריוני במרחב הווירטואלי, חוויתי באופן אישי כבר לפני כמה שנים.

נורית קורן: אני חייבת לספר על החוויה, כי מדובר בקוריוז, כדי שתראו עד כמה גם מבוגרים וגם צעירים יכולים לחטוא בזה.

נורית קורן: בזמנו זה היה לא דרך הפלאפון, הייתה רשת שהילדים היו מתקשרים ומדברים ביניהם ואחת הבנות כתבה לבת שלי איזה שהוא פוסט ואמרה לה - - -

יעקב מרגי: בסקיייפ.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אני פשוט מבולבלת מהחדשות עכשיו.

נורית קורן: זה מכעיס אותי.

יעקב מרגי: כל פעם אנחנו מתקדמים.

יעקב מרגי: אתם זוכרים שהייתה את המחלה הזאת של הסקייפ?

יעקב מרגי: היום מי נוגע בו?

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: בסדר, היום הולכים עם זה.

נורית קורן: היא כתבה לה איזה שהוא דבר והבת שלי התייחסה לזה וכתבה לה תגובה.

נורית קורן: היא כתבה לה שאימא שלה תבוא לבית הספר ותעשה לבת שלי בושות בבית הספר.

נורית קורן: הבת שלי אמרה לי – אני לא מפחדת מאימא שלך ואני לא מפחדת מהמורה, אני לא מפחדת מאף אחד.

נורית קורן: באיזה שהוא שלב הבת שלי התכתבה עם עוד ילדים והבינה שאותה ילדה לא נמצאת בבית שלה, והיא רואה שמהבית שלה היא מקבלת את ההודעות.

נורית קורן: ואז היא כתבה לחברה – מי נמצא אצלך היום?

נורית קורן: מי מתארח אצלך, והיא נקטה בשם של הילדה.

נורית קורן: ואז הבנו שמישהו אחר מהבית כותב לבת שלי דברים.

נורית קורן: הוא כתב לבת שלי דברים כאלה – את מדברת לא יפה.

נורית קורן: אני חייבת לציין שאני באה מבית דתי-מסורתי, אני מסורתית, הילדים שלי חלקם למדו בבתי ספר לא דתיים ודווקא הבת האחרונה, החלטתי שהיא תלמד בבית ספר דתי.

נורית קורן: זה היה בית ספר דתי ששילב גם אנשים מסורתיים.

נורית קורן: מדובר באימא דתייה עם כיסוי ראש והתברר שהיא זו שישבה וכתבה.

נורית קורן: היא כתבה לבת שלי מילות נאצה ומילות גסות בצורה נוראית והבת שלי השיבה לה.

נורית קורן: פשוט השיבה לה.

נורית קורן: איך שנכנסתי הביתה, הבת שלי רועדת כולה, אומרת לי אימא, את חייבת לראות, בואי תראי מה קרה.

נורית קורן: אז קודם כל כעסתי שהיא ענתה לה בצורה מאד בוטה ואז ישר צלצלתי למורה ואמרתי לה תשמעי, נכון שזה אחר הצהריים, נכון שזה לא במסגרת בית הספר, אבל אלה הדברים.

נורית קורן: אז היא ענתה – כן, פנו אלי.

נורית קורן: שאלתי איך פנו אליך?

נורית קורן: כבר הספיקו לפנות אליך?

נורית קורן: השיבה לי המורה כן, שהבת שלך מדברת מילים לא יפות, שאינן יאות לבית ספר דתי וכך וכך.

נורית קורן: אמרתי זה בסדר, תמיד הבת שלי אשמה, זה בסדר, אין לי שום בעיה.

נורית קורן: הגעתי לבית הספר על הבוקר.

נורית קורן: בעצם לא הגעתי לבית הספר, הלכתי למורה הביתה ואמרתי לה שאני חייבת להראות לה.

נורית קורן: הדפסתי את הכל, אמרתי לה הנה הדברים.

נורית קורן: אנחנו יודעים א', אנחנו יודעים ב'.

נורית קורן: אמרתי לה שמאד קל להאמין לזאת שיש לה כיסוי ראש ולי אין וזו בעיה.

נורית קורן: המורה לא ידעה מה לעשות.

נורית קורן: היא הגיעה לבית הספר והחליטה שהיא כן תטפל בזה.

נורית קורן: מה שקרה באותו בוקר, שהבת שאימא שלה הייתה מאד מאד בסדר, התפרעה בבית הספר וקראה למורה במילים שהאימא שלה השתמשה בהם.

נורית קורן: הרחיקו את הילדה השנייה.

נורית קורן: ואמרתי, לפעמים אתה לא מבין, אבל הצדק נעשה.

נורית קורן: עכשיו, אני רואה את זה כמעשה מאד מאד חמור.

נורית קורן: אני אפילו שקלתי להגיש תלונה נגד האימא, אבל אחר כך אמרתי שכדי להרגיע את הרוחות נסגור את העניין, כולם קיבלו את מה שהיו צריכים לקבל.

נורית קורן: הבת שלי קיבלה חינוך שלא לעשות את זה והאימא הזאת קיבלה את שלה, כי הילדה שלה הושעתה בסוף מבית הספר.

נורית קורן: ומה שקורה היום, אני פשוט הולכת לכל מקרי ההתאבדויות של אריאל רוניס ז"ל, המנהל בלשכת האוכלוסין, שזה פשוט היה זוועה.

נורית קורן: אי אפשר לבוא ולהגיד על אנשים שדברים כל כך קשים.

נורית קורן: וגם דוד אל מזרחי, בן 15, שהתאבד בשל הצקות של החברים שלו.

נורית קורן: והחמור ביותר, מה שאנחנו רואים שקרה באלבני 40, שהסריטו וישר כל העולם ואשתו רואים את כל הדברים הנוראים.

נורית קורן: אני עוד לא שמעתי מישהו מאנשי המועדון שיצא ואמר, אלא להיפך, טענו לא ידענו.

נורית קורן: אני בטוחה שהעניין הזה עוד יידון.

נורית קורן: הייתי רוצה לדעת עד כמה הצוות החינוכי מתערב, גם אם זה בשעות אחר הצהריים ומה הסנקציות שמוטלות על התלמידים בבית הספר, כי זה ממש ממש חשוב.

נורית קורן: ועוד הצעה לאדוני יושב הראש, הם אמרו שיש גלישה בטוחה בפברואר.

נורית קורן: אולי גם אנחנו נציין את היום הזה בכנסת.

<קריאה: יש.

<קריאה: הוא מצוין כל שנה.

יעקב מרגי: אוקיי, זה בשיתוף.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יש כאן נציגות של הורים שביקשו רשות דיבור.

יעקב מרגי: צביקה כספי, בבקשה.

<לירון פוריס: אני נציגה משפטית.

יעקב מרגי: אני יודע, אני מכיר אותך מהדיון אתמול.

יעקב מרגי: אבל את גם ותיקה בכנסת ויש נהלים.

<צביקה כספי: קודם כל בוקר טוב לכולם, שמי צביקה כספי, אני משמש כיושב ראש ועד הורים עירוני של העיר בת ים ונציג פורום ועדי הורים יישוביים.

<צביקה כספי: אני קודם כל שמח על היום המיוחד הזה, שאנחנו דנים בו יום יום שעה שעה.

<צביקה כספי: אני באופן אישי הגעתי קצת באיחור היום, אבל עסקנו בדיוק באותה בעיה כרגע בבת ים, ילדים בכיתות ג'-ד'.

<צביקה כספי: אני קצת התחברתי לדברים שחבר הכנסת ברושי הציג כאן ואני כן חושב, ואולי אני אומר משפט קצת גבוה מדי - - -

יעקב מרגי: תכנית לאומית.

<צביקה כספי: כן.

יעקב מרגי: צריך תכניות לאומיות.

יעקב מרגי: אם נחכה לתכניות הלאומיות, נשאר רק עם הלאום בתעודת הזהות.

<צביקה כספי: לא, לא, לאו דווקא.

<צביקה כספי: אנחנו אלופים בלעשות תכניות על תכניות על תכניות, אבל אני אומר משפט שהוא קצת גבוה – משרד החינוך גם יתפלא – אני חושב שאנחנו יותר מדי מגזימים ומפילים על משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: אנחנו לא הפלנו עליו כלום.

<צביקה כספי: יותר מדי תפקידים.

<צביקה כספי: אם פעם מורה היה עסוק באמת בלחנך וללמד, אני לפחות התחנכתי ככה, בדרך שלמורה שלי היה גם אחר צהריים חופשי לקחת אותנו אליו הביתה ולהעשיר אותנו בספרים.

<צביקה כספי: היום המורה שלנו 24/7 והוא כבר לא יודע מה הוא צריך לעשות מחר.

<צביקה כספי: מיליון ואחד תפקידים.

<צביקה כספי: אני כן הייתי חושב שאולי באמת, ברגע שכולנו - - -

יעקב מרגי: תגיד לי, רק לזה אתה מתגעגע?

<צביקה כספי: לא.

<צביקה כספי: גם שלא יהיו טאבלטים, אבל זה נושא אחר.

<צביקה כספי: אבל אני כן חושב שכשכולם כאן יושבים, אולי באמת ליצור את הגוף הזה, את החיבור הזה בין משרד החינוך, שנמצא רוב שעות היום מול התלמידים, לבין משטרת ישראל שבאמת יש לה את הדרך.

<צביקה כספי: אני כן חושב שצריכה להיות אכיפה ואולי איזו שהיא חרב מעל הראש גם של ההורים, כי אחריות חייבת להיות של ההורים, קודם כל.

<צביקה כספי: אם הילדים מטיילים עם סמרטפונים, אם הילדים מטיילים עם כל מיני אביזרים אחרים שבהם הם נגישים, ההורה צריך לדעת שהוא מעורב במה שקורה עם הבן שלו, עם הילד שלו.

<צביקה כספי: לא להפיל את זה על כל מי שרק אפשר, רק לא הילד אשם.

<צביקה כספי: אני כן יודע שיש הדרכות, דבר מבורך שמשרד החינוך עושה.

<צביקה כספי: אנחנו עוקבים אחרי זה.

<צביקה כספי: לא תמיד זה הרבה, אבל אני כן חושב - - -

יעקב מרגי: יש קצת מכל דבר.

<צביקה כספי: כן.

<צביקה כספי: כמו שאולי אמרת את זה יותר נכון קודם, אנחנו פשוט לא מספיקים במהירות להשיג את מה שכבר שם.

<צביקה כספי: היום עסקנו בתלמידי כיתות ג' למשל, שהגיעו לתכנים מאד מאד קשים.

<צביקה כספי: זה עבר והשפיל שתי תלמידות אחרות.

<צביקה כספי: סיפור לא נעים, לא פשוט ואני באמת רואה ואומר את זה בקול – אנחנו רואים שהגילאים יורדים, שזה דבר שיותר מדאיג אותי.

<צביקה כספי: אם פעם היינו מתעסקים עם כיתות א', ו', זה ירד לכיתות ד'.

<צביקה כספי: מנהל תקשוב וכל המערכת של משרד החינוך עמדה על הרגליים האחוריות.

<צביקה כספי: פתאום אנחנו מתמודדים עם ילדים בכיתות ב' ו-ג'.

<צביקה כספי: זה משהו שהוא הזוי.

<צביקה כספי: אני כן חושב ורוצה לבקש באמת מכולם, אולי באמת להרים קול.

<צביקה כספי: חברי הכנסת כאן באמת התגייסו בצורה מדהימה.

<צביקה כספי: בואו תיצרו גוף כזה, תכניסו לו תוכן, שכולם בעצם, בלי יותר מדי מילים גבוהות, סיסמאות, כל מיני ספינים.

<צביקה כספי: לכם יש 101, בואו נתחיל ב-7.

<צביקה כספי: אני מוכן להתנדב.

<צביקה כספי: נתחיל בשבעה אנשים, שולחן עגול, כדי שבאמת הדברים יתקדמו ומהר.

<צביקה כספי: לא בתוך כל הפרוצדורות.

נורית קורן: להתקדם כן, אבל אני לא חושבת שאנחנו יכולים לעשות - - -

יעקב מרגי: נורית, הוא הציע.

<צביקה כספי: ודבר אחרון שאני רוצה לנגוע בו בקטנה, זה לבקש דבר אחד שאין במדינת ישראל.

<צביקה כספי: דבר אחד ואיתו אני נלחם כל הזמן.

יעקב מרגי: ובזה אתה מסכם.

<צביקה כספי: אכיפה.

<צביקה כספי: א כ י פ ה.

<צביקה כספי: אין אכיפה.

<צביקה כספי: אתה יכול לספר מה שאתה רוצה, משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: לא, לא, לא.

נורית קורן: לא, לא, אי אפשר להגיד את זה.

<צביקה כספי: רבותי, אני באמת אומר את זה.

<צביקה כספי: אכיפה.

<צביקה כספי: אכיפה.

<צביקה כספי: אני לא חלילה נגד משטרת ישראל או גוף אחר.

<צביקה כספי: בדיוק ההיפך.

<צביקה כספי: אני רוצה לתת כלים למישהו שזה לא יגיע לתיק פלילי, אלא שלפני אנחנו - - -

יעקב מרגי: בוא אני אענה לך.

יעקב מרגי: אני אסייע בידיך.

יעקב מרגי: אמרת בחכמה ובזמן.

יעקב מרגי: אלף אנחנו לא זורקים על משרד החינוך.

יעקב מרגי: למשרד החינוך יש תפקיד, תפקיד חשוב, משמעותי, בחיי החברה שלנו, בחיי המדינה ולא לחינם זה המשרד השני בגודלו מבחינה תקציבית, ויש לנו את המשאב, הן של התלמידים, הן של ההורים, הן של המורים.

יעקב מרגי: אתה איחרת ולא שמעת אותי קודם.

יעקב מרגי: אכיפה זה אחרי שאנחנו מיצינו את הכל וישנה בעיה.

יעקב מרגי: שוב, לא הכל אכיפה.

יעקב מרגי: לא הכל זה עבירה.

יעקב מרגי: מה שנראה אצלנו שומו שמיים, בהגדרה המשפטית זה לא בעיה.

יעקב מרגי: אז לכן צריך שילוב של כל המערכות, אין ספק.

יעקב מרגי: אנחנו כהורים, ואני אומר את זה דווקא אחריך, אנחנו קוראים לעשות צדק גם עם האחרים וגם עם עצמנו.

יעקב מרגי: אנחנו גם קרואים בקטע הזה, עד איפה נחטט, עד איפה אני סומך על הבן שלי, עד איפה תפקיד הבלש, תפקיד ההורה האחראי – איפה זה נגמר והכל מתערבב לנו.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: גם אם אני רוצה להיות האבא הבלש, כשהוא שם לך קוד – מה תעשה?

<צביקה כספי: אני לא רוצה.

יעקב מרגי: אז בוא אני אגיד לך.

יעקב מרגי: בזמן שאני יושב פה יום ולילה, ואתמול יצאנו מהכנסת בשעה 23:30, הלכתי לדרום, חזרתי הבוקר, אז בשעות שיש לו – הוא כבר השתכלל ממה שאני יודע.

יעקב מרגי: אני אפילו לא חושב להגיע לרמות שלו.

יעקב מרגי: תאמינו לי, אם תיקחו את הנערים ליחידות הסייבר, תביאו תועלת.

יעקב מרגי: אני הייתי עושה שירות אזרחי של תנועות הנוער בשעות הפנאי שלהם.

יעקב מרגי: בתחום הזה הם אלופים.

יעקב מרגי: הכל מתערבב לנו.

יעקב מרגי: אנחנו לעתים, גם בינינו, גם עושים ככה.

יעקב מרגי: הכל ביחד, אני אומר וגם לנו, אנחנו צריכים כהורים, לעשות גם איזה סיעור מוחות.

יעקב מרגי: זו לא בושה.

יעקב מרגי: לא בושה גם לדבר על זה.

יעקב מרגי: לא בושה גם להתייעץ, כי בהרבה מקרים אנחנו חסרי אונים ומשתמשים בכלי הזה.

יעקב מרגי: עד איפה אני מכיר את הבן שלי וסומך עליו.

יעקב מרגי: ושם, כגודל ההכרה, כגודל מה שאני סומך, אני גם מאפשר.

יעקב מרגי: כשאני לא סומך, אז אני חרד.

יעקב מרגי: לפעמים אתה נשאר עם החרדה כי אין לך כלים, ואתה סומך הרבה ואנחנו כהורים גם סומכים הרבה על הנס.

יעקב מרגי: וכולנו חרדים, לא יודעים עם מי הוא מדבר ולא רוצים לשאול, כי זה לא נעים לחפור.

יעקב מרגי: אתם מכירים את זה.

יעקב מרגי: אתה חופר.

יעקב מרגי: אתה קודח.

יעקב מרגי: כל אחד והסגנון שלו.

יעקב מרגי: אז בואו נהיה אמיתיים.

יעקב מרגי: לכן הדיונים האלה הם חשובים כשלעצמם.

יעקב מרגי: יש הכל מכל.

יעקב מרגי: יש אכיפה.

יעקב מרגי: יש הסברה.

יעקב מרגי: יש הטעמה.

יעקב מרגי: יש נכונות של בני הנוער, אבל שוב, זה קצת מכל דבר ואנחנו במסגרת הימים האלה נשים את הדברים בפרופורציות.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי, הגדרת יעד.

יעקב מרגי: אנחנו לא ישבנו פה בקבינט כדי להגדיר יעדים ולצאת למלחמה, אבל אין ספק שזו הגברת המודעות וביום כזה אנחנו רוצים לקחת איתנו בסוף, בדברי הסיכום, מסקנות שונות, טובות, שמהן נצא לפעילות.

יעקב מרגי: משרד החינוך, איך אומרים - אין מזרזין אלא למזורזין.

יעקב מרגי: למרות מה שאתם עושים, יכול להיות שמה שנשמע פה עוד יוסיף.

יעקב מרגי: משטרת ישראל, מועצת התלמידים, ההורים.

יעקב מרגי: לפני שאתן את רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין, אני אבקש מעמותת אשנב, אשר פעילה בתחום הזה, לומר את דברה.

<יהונתן קלינגר: בוקר טוב.

<יהונתן קלינגר: תודה רבה.

<יהונתן קלינגר: שמי יהונתן קלינגר, אני עורך דין וחבר הנהלה בעמותת אשנב.

<יהונתן קלינגר: אני מלווה את עמותת אשנב כבר כ-8 שנים.

<יהונתן קלינגר: העמותה קיימת 15 שנים.

<יהונתן קלינגר: אנחנו עובדים בשיתוף גם עם משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: מה ראשי התיבות של אשנב?

<יהונתן קלינגר: אשנב היא עמותה שפועלת לקידום המודעות גם לסכנות וגם ליתרונות ברשת.

<יהונתן קלינגר: אנחנו עובדים גם עם משרד החינוך על הדרכות של תלמידים ביחד עם מתנדבים וחיילים מתנדבים שמסייעים לנו, וגם הדרכות של הורים, שאנחנו מעבירים כחברי הנהלה ומתנדבים נוספים.

<יהונתן קלינגר: המטרה שלנו היא כמה שיותר להגביר שיח פתוח ונכון בין הורים וילדים, פחות כפייה.

<יהונתן קלינגר: אנחנו לא מאלה שמעודדים הורים להתקין תוכנות ריגול על הטלפונים של הילדים שלהם.

<יהונתן קלינגר: יש אנשים אחרים שכן.

<יהונתן קלינגר: אני רוצה להעלות ארבע נקודות, בנוסף לנייר העמדה שקיבלתם לוועדה שמציע את הפתרון שלנו בסופו של דבר לצמצום, כי אי אפשר למגר.

<יהונתן קלינגר: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אמרנו.

<יהונתן קלינגר: אין מה לעשות.

<יהונתן קלינגר: אני רוצה להתחיל בחזון ובאידיאל.

<יהונתן קלינגר: כשאני הייתי בבית ספר יסודי בין כיתה ד' ל-ה', לפני שאתה הולך לעשות את משמרות הזה"ב - - -

יעקב מרגי: מר קלינגר, אין לך הרבה זמן.

<יהונתן קלינגר: אין לי הרבה זמן, אני יודע, אל תדאג.

יעקב מרגי: אשנב.

יעקב מרגי: תתמקד בעיקר.

<יהונתן קלינגר: אנחנו מציעים שני דברים.

<יהונתן קלינגר: תכנית כמו תכנית לימודי בטיחות בדרכים.

<יהונתן קלינגר: תכנית שהיא מתמשכת של לימודי הסכנות באינטרנט, קודם כל.

<יהונתן קלינגר: שנית, טיפול בבעיה שלבית הספר אין את הסמכות המשפטית לאכוף סכסוכים בין תלמידים, שמתרחשים מחוץ לבית הספר וסכסוכים בין תלמידים למורים, שמגיעים לבתי המשפט ולתיקים פליליים והם מגיעים לשם רק כי לבית הספר אין את היכולת לאכוף את הסכסוכים האלה ברמה המשפטית כיום.

<יהונתן קלינגר: אנחנו מציעים מערכת וכתבנו גם בנייר העמדה, שתאפשר שיתוף של הורים, תלמידים, אנשי חינוך ואנשים אחרים, כדי לטפל בביטויים הפוגעניים, כדי שמי שמסיר את הביטויים הפוגעניים לא יהיו פייסבוק, גוגל וחבריהם בגלל הרבה פעמים אינטרסים מסחריים או לא מסחריים של להסיר או לא להסיר, אלא שמי שיעזור לקבוע מה ראוי להיות ומה לא ראוי להיות, יהיה הקהילה עצמה.

<יהונתן קלינגר: אלה ההצעות הפרקטיות שלנו.

<יהונתן קלינגר: אני מציע שתעברו גם על נייר העמדה שהוגש לוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול שאלה את יהונתן.

מירב בן ארי: גילוי הולם, למדנו יחד בבין תחומי.

מירב בן ארי: איך עובד הקשר בינך לבין משרד החינוך?

<יהונתן קלינגר: משרד החינוך מסייע בזה שהוא מעמיד בתי ספר שמעוניינים לקבל את ההדרכות שלנו ואנחנו מדריכים עשרות אלפי תלמידים בשנה.

מירב בן ארי: אז יש שיתוף פעולה ביניכם?

<יהונתן קלינגר: כן, כן.

יעקב מרגי: אנחנו נשלים את הסקירה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: תודה רבה לך, אדוני יושב הראש.

דב חנין: תודה על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: בימים הקשים שבהם אנחנו נמצאים, אני חושב שדי ברור למה הנושא הזה הוא נושא בוער, חם וחשוב לטיפול ולעיסוק.

דב חנין: צריך להבין שהבעיה שאנחנו מתמודדים איתה היא בעיה יותר עמוקה ויותר יסודית ממה שלפעמים נראה.

דב חנין: אנחנו נמצאים בחברה חולה, חברה פצועה וחולה, עם הרבה מאד כוחנות שמסתובבת באוויר, הרבה מאד בריוניות, אלימות, גזענות, להט"בופוביה, שנאה בין קבוצות מכיוונים כאלה וכיוונים אחרים והמצב הזה מלמד בין היתר על משבר ערכי עמוק ביותר, שהחברה שלנו נמצאת.

דב חנין: משבר שההתמודדות איתו היא רב ממדית.

דב חנין: היא לא יכולה להתחיל ברשת והיא לא תסתיים ברשת.

דב חנין: הרשת היא חלק מהעניין, אבל היא בוודאי לא כל העניין.

דב חנין: הרשת היא לא הבעיה.

דב חנין: הרשת היא מראה שדרכה אנחנו רואים דברים שקורים במציאות שבה אנחנו חיים, אבל אין שום ספק שהרשת מייצרת איזו שהיא אינטנסיפיקציה של הבעיות, קודם כל כתוצאה מאותו מצב מאד משונה של גבול מאד מרוסק בין הפרטי לבין הציבורי.

דב חנין: בין אדם הרי בסך הכל יושב בבית שלו, מול המחשב האישי שלו והוא לא מרגיש שהוא בזירה ציבורית.

דב חנין: הוא כותב על המחשב שלו דברים.

דב חנין: זה שמיליוני אנשים אחר כך נחשפים לדבר הזה, זה לפעמים דבר שאנשים לא לגמרי מרגישים אותו.

דב חנין: זה כמו שאתה נוסע באוטובוס ואתה שומע לידך אנשים שמדברים בפלאפון האישי שלהם דברים מאד מאד אישיים, שלפעמים זה מאד מביך לשמוע, אבל הם לא מרגישים שהם נמצאים במרחב ציבורי, הם חושבים שהם נמצאים במרחב אישי, בינם לבין הפלאפון שלהם.

דב חנין: אז זו בעיה.

דב חנין: הרשת יוצאת אינטנסיפיקציה.

דב חנין: הרשת היא גם לא מקום של דיאלוג אמיתי, היא מקום של מונולוגים ומונולוגים קצרים, חותכים, נוקבים ופשוטים ככל הניתן ולכן היא מייצרת אינטנסיפיקציה של הבעיות הקיימות.

דב חנין: ההתמודדות בוודאי צריכה להתמודד עם הבעיות שקיימות ברשת, אבל שוב, לא רק עם מה שקורה ברשת.

דב חנין: אנחנו גם לא רוצים לייצר מצב שבו אנשים לא יכולים לבטא את עצמם או את עמדותיהם, אבל צריך ברשת ומחוץ לרשת למתוח קו מאד ברור, בין הבעת עמדה, תהיה ביקורתית ככל שתהיה.

דב חנין: תהיה לטעמי קיצונית ולטעמו של מישהו אחר קיצונית, זה בסדר, כל עוד זו עמדה.

דב חנין: כל עוד היא לא אלימה.

דב חנין: כל עוד היא לא מאיימת.

דב חנין: כל עוד היא לא קורית לפעולה של שבירת חוקים ונורמות מוסריות וערכיות של החברה והמערכה הזו היא מערכה מאד קשה.

דב חנין: אני יודע שנעשים דברים, אבל אני חייב לומר לכם, אני בטוח שמה שאני אומר כרגע לא מקובל על כל המשתתפים פה, יש לפעמים אכיפה, אבל האכיפה שנמצאת היא מאד מאד סלקטיבית ויש לי הרבה טענות למשטרה.

דב חנין: בדיוק השבוע קיבלתי מכתב תשובה לתלונה שהגשתי.

דב חנין: אני ממעט בהגשת תלונות למשטרה, בטח על ביטויי אלימים וכוחניים, אבל פעם אחת, במלחמה האחרונה - - -

יעקב מרגי: אני מתאר לעצמי שאתה לא מאלה שמותקפים הרבה ברשת.

נורית קורן: בכלל לא.

דב חנין: מותקף ברשת או לא מותקף ברשת, זוכה לביקורת או לא זוכה לביקורת, זה בסדר.

דב חנין: אין לי בעיה.

דב חנין: יש ביקורת ואני מקבל אותה ומנסה לענות לה.

דב חנין: במקרים מסוימים הדברים האלה עוברים כל גבול, אבל גם לא בכל מקרה שעובר כל גבול אני מתלונן במשטרה.

דב חנין: היה מקרה שעבר את כל הגבולות בצורה כל כך חריגה כשהגעתי תלונה במשטרה.

דב חנין: השבוע קיבלתי תשובה: התלונה שלך נבדקה, התיק נסגר מחמת חוסר אשמה.

דב חנין: זו כמובן אמירה - - -

יעקב מרגי: זו קביעה חד משמעית – חוסר אשמה.

דב חנין: כן, חוסר אשמה.

דב חנין: זו כמובן אמירה צינית ומקוממת במיוחד של המשטרה.

דב חנין: לא, לא, אל תענה לי.

דב חנין: אני גם לא רוצה - - -

<אורי מכלוף: שיהיה ברור, נושא ההסתות ברשת מאד מאד רגיש, ולכן מי שמקבל החלטה לפתוח בחקירה זה היועץ המשפטי לממשלה.

יעקב מרגי: תודה על ההבהרה.

דב חנין: אין בעיה.

דב חנין: תגלגל את זה על מי שאתה רוצה.

יעקב מרגי: סליחה, לא מפריעים לחבר כנסת.

<אורי מכלוף: אני לא מפיל את זה.

<אורי מכלוף: אני איתך, סליחה.

דב חנין: לא, אני לא רוצה לבוא בטענה אישית פה לאף אחד, הרי זה לא עניין אישי וגם הסיפור הוא לא התלונה שלי.

דב חנין: הסיפור הוא שלי יש תחושה שאם היה מדובר במקרה באיזה שהוא אזרח ערבי, שהיה עושה את אותם דברים, אומר את אותם דברים, הוא היה מזמן מפוטר מעבודתו, לדעתי הוא היה מאחורי סורג ובריח הרבה זמן.

דב חנין: אף אחד לא היה מנסה לטעון לרגע שדברים האלה אין אשמה.

דב חנין: יש איזו שהיא אכיפה מאד מאד סלקטיבית.

דב חנין: הטענה היא לא אליכם רק.

דב חנין: הטענה היא אל היועץ המשפטי לממשלה, הטענה היא לחסינות שיש לכל מיני ארגונים אלימים שפועלים ברשת, וכל מיני אנשים אלימים, אם זה צללים או לא צללים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת דב חנין, זה נושא לוועדת הפנים ולוועדה להגנת הסביבה.

דב חנין: לא, זה נושא לכל הוועדות של הכנסת.

יעקב מרגי: או לוועדת חוקה, חוק ומשפט.

יעקב מרגי: זו ועדת חינוך, אין לנו הרבה זמן, המשאב מצומצם ויש לנו הרבה בקשות.

דב חנין: לכן אני רוצה לסיים ולומר, אני חושב שלפעמים יש מקרים שבהם צריך אכיפה ואכיפה צריכה להיעשות - בלי קשר לשאלה רשת או לא רשת – ורק כאשר מדובר בעבירה של הסתה, הסתה לרצח, הסתה לאלימות, הסתה לפגיעה באזרחים – אם זה אנשי ציבור או לא אנשי ציבור.

דב חנין: זו צריכה להיות תגובה כוחנית של המדינה שמתערבת כדי להגן על האזרחים שלה, אבל באופן רוחבי הבעיות הרחבות יותר הן באמת עניין של התמודדות ציבורית, חינוכית, משרד החינוך, קמפיינים, הסברה.

דב חנין: אנשים לא מבינים בדיוק מה הכוח של הדיבור הזה ברשת, ובמיוחד כשאני מדבר על משרד החינוך, אני מדבר על איזה שהוא סוג של סוציאליזציה.

דב חנין: אנשים צעירים, ילדים, נערים, גדלים למציאות שבה זה חלק מהעולם.

דב חנין: אפשר לחסל לגמרי בן אדם.

דב חנין: כל עוד זה ברשת, זה בסדר, כי זה בסך הכל וירטואלי, ביני לבין המחשב שלי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הסתדרות המורים.

<אורי מכלוף: אפשר רק מילה אחת, כי זה מפריע לי.

<אורי מכלוף: כי דיברנו פה ערבים ויהודים.

<אורי מכלוף: דווקא דוגמא מהשבוע האחרון באווירה הקשה שאנחנו חיים בה ביום יום, כרגע גם שני פיגועים קשים.

<אורי מכלוף: באווירה הזאת, כל מילה שאנחנו מבדילים בין יהודי לערבי עושה הרבה רע.

<אורי מכלוף: לדוגמא, חבר כנסת, ערבי, לפני שבוע, תלונה בסדר גודל, ואני לא מכיר את התלונה שהגיש חבר הכנסת דב חנין, אבל משהו בסדר גודל של התבטאויות.

<אורי מכלוף: הבחור נעצר, איתרנו את הכתובת, הגענו אליו, עצרנו אותו, מעצרו הוארך בשבעה ימים.

<אורי מכלוף: נכון לרגע זה הוא מטופל.

<אורי מכלוף: אנחנו עושים הפרדה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הסתדרות המורים, בקצרה.

<שרה ישראלי: שמי שרה ישראלי.

יעקב מרגי: רבותי, אנחנו לקראת סוף הדיון.

יעקב מרגי: כל הדוברים, ספרו לנו מה אתם עושים ולא מה קורה, כי מה קורה ברשות אנחנו יודעים וגם שמענו הרבה.

יעקב מרגי: כל אחד מה יכול לתרום לדיון הזה מבחינת תרומתו לארגון, תרומתו כיחיד.

<שרה ישראלי: אוקיי.

<שרה ישראלי: אני נציגת מנהלים בהסתדרות המורים, ניהלתי במשך 18 שנים בעיר תל אביב.

<שרה ישראלי: ראשית, אני רוצה לספר לכם שהסתדרות המורים חושבת כמו כולם שהנושא מאד חשוב.

<שרה ישראלי: בנובמבר יגיע קול קורא לבתי הספר, אנחנו מעניקים פרס בנושא העבודה ברשתות החברתיות, כי כמו שיהונתן אמר, זה לא רק החלק השלילי.

<שרה ישראלי: אנחנו רוצים לראות איך מטפלים בחלק השלילי, אבל גם איך הופכים אותו לכלי ערכי.

<שרה ישראלי: אני רוצה לומר משהו למשרד החינוך.

<שרה ישראלי: אגב, אנחנו משתפים בכל הארץ את התכניות של אותם בתי ספר, כדי שילמדו אחרים.

<שרה ישראלי: רוצה לומר מספר דברים למשרד החינוך.

<שרה ישראלי: תראו, בסוף, ביום יום היועצת היא אחת הדמויות העיקריות שיושבת שם בבית הספר, כתוצאה מהעובדה שברשתות נעשות עבודות מאד לא פשוטות סביב נושא של חרם, בעיקר ביסודי.

<שרה ישראלי: אתם יודעים שאין תקן ליועצת בבית ספר יסודי?

<שרה ישראלי: אתם יודעים שבערך 40% מבתי הספר אין להם יועצות מבתי הספר?

<שרה ישראלי: אתם יודעים שהמנהל צריך להיות להטוטן ולקחת שעות מכאן ומכאן כדי שתהיה יועצת בבית ספר?

<שרה ישראלי: אז בואו תתחילו לטפל בעיקר.

<שרה ישראלי: עכשיו אני רוצה לומר משהו למשרד החינוך בעניין של צוותים ומורה ממונה.

<שרה ישראלי: אני מכירה את זה מעבודתי כמנהלת.

<שרה ישראלי: מרוב צוותים, מרוב מורה ממונה, אין למורה זמן מתי לעסוק בזה.

<שרה ישראלי: אתם צריכים להגדיר זמן בתוך מערכת השעות.

<שרה ישראלי: דבר נוסף זה סיפור ההורים, שהוא גם קצת סיפור צבוע.

<שרה ישראלי: פעם מורה אימא באה אלי לבית הספר ואומרת לי תשמעי ,קרה כך וכך אחר הצהריים, אני מבקשת שתטפלי.

<שרה ישראלי: כשאני שואלת את האמא – בת כמה בתך?

<שרה ישראלי: את יודעת שאת עוברת על החוק?

<שרה ישראלי: זה אחד.

<שרה ישראלי: בפעם השנייה באה אלי אמא ואומרת סליחה, מה את מטפלת, זה קרה אחר הצהריים, זה לא את.

<שרה ישראלי: זה המקום המורכב שמערכת החינוך נמצאת בו.

<שרה ישראלי: אני מבקשת ממשרד החינוך – אל תדברו בסיסמאות.

<שרה ישראלי: קחו את המורים, תעשו להם פיתוח מקצועי בנושא הזה, קחו את מערכת השעות, כמו שיהונתן אמר, ושימו בתוך המערכת, כמו שיש כישורי חיים, כמו שיש הרבה מאד תכניות, שימו את זה באופן קבוע על המפה.

<שרה ישראלי: בבקשה, אל תדברו בסיסמאות, ואנחנו מוכנים ליום שחושבים איפה שרק אפשר.

<שרה ישראלי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הכפתור האדום, הגיעה שעתכם.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

יעקב מרגי: תציג את הכפתור.

<יונתן דוכן: המון המון תודה על ההזמנה ועל קיום היום הזה.

<יונתן דוכן: שמי יונתן דוכן, אני מנכ"ל עמותת הכפתור האדום, העמותה שנאבקת בבריונות ברשת, מסירה תכנים אלימים מהרשת ומגישה סיוע לנוער שנמצא במצוקה עקב בריונות ברשת.

<יונתן דוכן: אנחנו נתקלים בפן הזה של בריונות בהרבה מאד היבטים.

<יונתן דוכן: מה שאנחנו יכולים להמליץ כדי להוריד את זה לפן הפרקטי ולפן החינוכי, הוא לתת לסגל ההוראה את הכלים להפוך לכתובת רלבנטית עבור התלמידים ואני אסביר מה זה אומר.

<יונתן דוכן: קיים פער אדיר בין העולם שהנוער שלנו חי בו, עולם ווירטואלי, לבין העולם שאנחנו, הדור ההורה ודור המורים והמחנכים, חיים בו.

<יונתן דוכן: הם חיים בעולם ווירטואלי, עולם שאנחנו רק אורחים בו, במקרה הטוב.

<יונתן דוכן: הפער הזה יוצר קצר רציני בתקשורת בין תלמידים וילדים לבין הורים ומורים.

<יונתן דוכן: צריך לתת להורים, ליועצים בבית הספר, למורים בבית הספר, את הכלים להפוך לכתובת רלבנטית.

יעקב מרגי: למה אתה מתכוון?

יעקב מרגי: אתה לא מתכוון שאנחנו נדבר באותו סלנג שלהם.

<יונתן דוכן: לא באותו סלנג, אבל כשנער בא ואומר פתחו נגדי קבוצת שנאה בפייסבוק, המורה, ההורה חייב לדעת מה זה אומר והוא חייב לדעת שיש לו כתובת.

<יונתן דוכן: הוא חייב לדעת שיש מי שיכול לטפל בזה.

<יונתן דוכן: יש בזה גורמי רווחה, יש גורמי אכיפה, יש אותנו שאנחנו מסירים את התכנים האלה מהרשת.

<יונתן דוכן: יש מה לעשות.

<יונתן דוכן: הבעיה היא שהרבה פעמים הורים ומורים לא יודעים שיש מה לעשות.

יעקב מרגי: כמה שנים אתם קיימים?

<יונתן דוכן: שנתיים וחצי.

יעקב מרגי: מערכת החינוך בפרישה רחבה מכירה אתכם?

<עינב לוק: בוודאי.

יעקב מרגי: הורים, מנהלים, מורים?

<יונתן דוכן: בוודאי.

<יונתן דוכן: אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד החינוך ואנחנו בשיתוף פעולה גם עם עיר ללא אלימות בהרבה ערים.

יעקב מרגי: בלוח המודעות של בית הספר יש איזה פרוספקט של הכפתור האדום?

<עינב לוק: זה אפילו מופיע בחוזר המנכ"ל, הטלפון.

יעקב מרגי: אני לא אוהב את חוזר המנכ"ל, אמרתי לך.

יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל זה משהו למעלה.

יעקב מרגי: אני מדבר על רמת השטח.

יעקב מרגי: כשאני מדבר על לוח מודעות, אני רחוק מחוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: אני כבר אחרי חוזר מנכ"ל כמה שכבות.

<יונתן דוכן: אנחנו משתדלים להגיע לכמה שיותר בתי ספר בהרבה הרבה היבטים.

יעקב מרגי: תחשבו על הרעיון ואני אומר לך מידיעה.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה לא רק בתי ספר, גם - - -

יעקב מרגי: סליחה, אתם לא מוכרים בכל בתי הספר, לא כל התלמידים מכירים אתכם.

מירב בן ארי: זה בטוח.

יעקב מרגי: ואני אומר לך מידיעה, אם היו מכירים אתכם בפרישה רחבה, להרבה תלמידים הייתה כתובת, להרבה הורים ומורים הייתה כתובת.

<יונתן דוכן: אני מסכים לחלוטין, על זה אנחנו עובדים.

<יונתן דוכן: רגע ביום יום, מה שאנחנו עושים בפן הזה, בפן החינוכי זה להיפגש עם כמה שיותר מורים - - -

יעקב מרגי: סליחה שאני מפריע לך, זה על חשבון הזמן שלי, לא שלך.

יעקב מרגי: יכול להיות שאני מתפרץ לדלת פתוחה.

יעקב מרגי: יש תוכנות של משרד החינוך, בוא נעתיק פטנטים של העולם העסקי.

יעקב מרגי: מכירים את המנגינה של לבנת פורן?

יעקב מרגי: כל שאילתה שעשיתי – עלתה לי המנגינה הזאת.

יעקב מרגי: היא כמעט שכנעה אולי להיות חולה סוכרת, אני אומר לכם.

יעקב מרגי: אז דבר כזה, אנחנו במרחב הווירטואלי, משתמשים בכלי הזה.

יעקב מרגי: אני לא אוהב את הנודניקים שמופיעים כל שנייה, אבל אחרי כמה זמן – תק, שזה יעלה.

יעקב מרגי: תחשבו.

יעקב מרגי: תתחברו.

<יונתן דוכן: קודם כל תודה רבה.

<יונתן דוכן: מה שכן מתבצע היום זה שאנחנו כן מגיעים לבתי ספר, כן מדברים עם יועצים ומורים.

<יונתן דוכן: אנחנו מבינים את הפער, הפער קיים, הפער גדול ואנחנו פועלים כדי לצמצם אותו.

<יונתן דוכן: אז בעצם הקריאה שלי פה, הבקשה שלי, היא באמת בפן הפרקטי – לשבת עם מורים, הורים, להסביר להם מה זה מרחב ווירטואלי, ליצור בינם לבין התלמידים שפה משותפת בהקשר הזה ולהסביר להם שיש מענה ויש כתובת, כי אני מקבל המון פניות מיועצים ומורים, שמקבלים פניות מתלמידים ולא יודעים מה להגיד.

<יונתן דוכן: כנ"ל גם מורים.

יעקב מרגי: תודה.

<יונתן דוכן: תודה לכם.

יעקב מרגי: עודד פריד, בבקשה.

<עודד פריד: שלום.

<עודד פריד: שמי עודד פריד, אני מנכ"ל האגודה למען הלהט"ב.

<עודד פריד: להט"ב – לסביות, הומואים, טרנסים וביסקסואלים בישראל.

<עודד פריד: אנחנו גוף שמייצג את הקהילה הגאה.

<עודד פריד: אנחנו מפעילים במסגרת האגודה את מרכז ניר כץ למאבק בלהט"בופוביה, ספציפית מאבק בלהט"בופוביה, גילויי להט"בופוביה, שנמצאים בכל מקום.

<עודד פריד: אני אדבר היום כמובן בהקשר של המרחב הווירטואלי ברשתות החברתיות.

<עודד פריד: כל פגיעה הכי קטנה, ממש, שנראית אולי זניחה ואולי לא רלבנטית ואולי סתם איזה קללה, בעבור אותו נער להט"ב או בעבור אותה נערה, זו פגיעה של ממש.

<עודד פריד: זה אובדן הביטחון האישי, זה עוד פעם השפלה וזו פגיעה מוחשית.

<עודד פריד: ואני מתחבר פה גם למה שנאמר מוקדם יותר על ידי חברי הכנסת, הפגיעות האלה הן לא רק בקרב נוער.

<עודד פריד: אני יודע שאנחנו יושבים בוועדת החינוך, שעוסקת בעיקר בצעירים ובנוער, אבל גם אנשים מבוגרים שחיים את העולם הווירטואלי ונחשפים לאמירות כאלה, חווים את זה כפגיעה.

<עודד פריד: אדוני יושב הראש, ביקשת להיות מאד מאד פרקטי ואני שמח לעשות את זה.

<עודד פריד: אנחנו עושים שיתוף פעולה עם חברה לניטור ברשת, כדי לא רק להמתין לאנשים שיגידו לנו שהם רואים פוסטים להט"בופובים, אלא ממש לגלות אותם בעצמנו ואני יכול להגיד לכם מבדיקה שערכנו כדי להגיע לדיון הזה עם נתונים, בשבוע האחרון היו כמעט 2,000 כאלה.

<עודד פריד: הוועדה קיבלה את נייר העמדה והוא מונח בפניכם, כמעט 2,000 פוסטים להט"בופובים ברחבי הרשת.

<עודד פריד: במרכז ניר כץ אנחנו עושים גם את השלב הבא ומעבר לקבלת הדיווחים ואיסוף הנתונים, גם נותנים את המענה לאותם אנשים שנפגעים, בין אם זה ברמת המענה הרגשי וכמובן ליווי, אם צריך גם משפטי, ואני אתייחס בהקשר הזה למשטרה.

<עודד פריד: בעקבות אירוע הרצח במצעד הגאווה בירושלים, הקמנו מבצע דיווחים לחודש ימים וקראנו לאנשים שמסתובבים בפייסבוק, לתייג את מרכז ניר כץ כשהם רואים פוסטים אלימים.

<עודד פריד: חלק מהדוגמאות נמצאות כאן.

<עודד פריד: אני לא יודע אם הפרוטוקול יספוג בכלל את הדברים שנאמרו.

<עודד פריד: הרשת סופגת הכל, אני לא חשוב שפרוטוקול הכנסת יכול לקבל את הדברים הנוראים שנאמרו שם.

<עודד פריד: האגודה ומרכז ניר כץ הגישו עשרות תלונות בהקשר הזה למשטרת ישראל.

<עודד פריד: אני מאד מאד מקווה שהם יידונו ולא ייפסלו מחוסר אשמה או מחוסר עניין.

<עודד פריד: לגבי המשך הפעילות, אנחנו מאד מאד נשמח שבכל הפעילויות האלה בבתי הספר ידונו גם בנושא הלהט"בופובי.

<עודד פריד: זה לעתים בכלל לא נתפס כאלימות, להגיד למישהו אה, "איזה הומו מזדיין בתחת", סליחה, את זה אפשר להגיד בפרוטוקול?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא היית צריך לומר את הסליחה.

<עודד פריד: זה נאמר ברשת.

יעקב מרגי: תבקש למחוק את זה מהפרוטוקול.

<עודד פריד: אז כבוד היושב ראש יבקש למחוק את זה מהפרוטוקול, אם זה לא המקום.

<עודד פריד: אני חושב שהדברים האלה נאמרים ונשמעים - - -

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על אלימות.

<עודד פריד: זו אלימות.

יעקב מרגי: אנחנו לא צריכים דוגמה.

יעקב מרגי: אפשר לבטא את מה שרצית בתיאור אחר.

<עודד פריד: בחרתי בביטוי הכי פחות אלים.

יעקב מרגי: אנחנו נמצאים בוועדת החינוך.

<עודד פריד: הכי פחות אלים שיכולתי, כדי להבהיר לכם את הצורה ואת האווירה שבה בני נוער וגם מבוגרים להט"בים חיים במרחב הווירטואלי, ולכן אני אומר ואסכם בזאת, מבחינת מסקנותינו, המלצותינו לפעילות.

<עודד פריד: רשאית, להתייחס לנושא הלהט"

<עודד פריד: בופובי בכל אותן הדרכות, בכל אותם מקרים שקיימים ולהתייחס גם בעניין של קמפיין יזום ברשתות החברתיות, לא רק להמתין שאנשים יפנו לאותם גורמים כדי להגיד הנה, כאן יש אלימות, אלא ממש ליזום קמפיין בעניין הזה.

<עודד פריד: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, לפני הסבב השני של ההשלמות על ידי משרד החינוך והמשרד לביטחון הפנים.

יעקב מרגי: עורכת הדין אורלי ארז, לחובסקי, בבקשה.

<אורלי ארז לחובסקי: שלום, תודה רבה.

<אורלי ארז לחובסקי: חבר הכנסת דב חנין הזכיר את הנושא של הסתה גזענית ואני רוצה להפנות זרקור קצת לנושא של הסוגיה הזאת, שרלבנטית, כמו שנאמר על ידי הדובר הקודם, רלבנטית כמובן לא רק לבני נוער, אלא גם למבוגרים, אבל אני חושבת שהרבה מאד בני נוער מתבטאים בצורה גזענית ברשת.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו מדברים כמובן על גזענות משני הסוגים – גם גזענות של ערבים כלפי יהודים, גם יהודים כלפי ערבים.

<אורלי ארז לחובסקי: המרכז הרפורמי לדת ומדינה הוציא דו"ח לפני מספר חודשים שהתמקד באופן ספציפי בהסתה כנגד האוכלוסייה הערבית ברשת, אשר כולל ממצאים מאד מאד קשים.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו שלחנו נייר עמדה לוועדה עם תקציר הדו"ח, ואני חושבת שכמו שנאמר פה קודם לגבי הנושא הכללי של בריונות, צריך להדגיש שהרבה פעמים, במיוחד בני נוער, לא יודעים שהדברים האלה הם לא חוקיים.

<אורלי ארז לחובסקי: היום הסתה לגזענות והסתה לאלימות במדינת ישראל היא עבירה פלילית והרבה פעמים אנשים לא יודעים שגם קללה כמו מוות לערבים, זו עבירה על החוק, זאת עבירה פלילית שבצידה עונש מאסר.

<אורלי ארז לחובסקי: אז אני חושבת שקודם כל יש פה בעיה של העדר מודעות וכמו שנאמר פה, בוודאי ובוודאי שהמפתח לטיפול בבעיה הוא החינוך.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו פה בוועדת החינוך ואנחנו מסכימים שחינוך הוא המפתח לבעיה.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו הצענו בדו"ח מספר המלצות לשינוי המצב.

<אורלי ארז לחובסקי: בין היתר המלצנו על הקמת רשות לשיח אינטרנטי בטוח, איזו שהיא רשות ממשלתית שתרכז את כל הטיפול בסוגיה, שהיום כל מיני גורמים עוסקים פה.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו יודעים שיש פה את יחידת הסייבר של המשטרה, משרד המשפטים הקים קו חם לדיווחים על הסתה באופן ספציפי וכמובן יש את כל הנושא החינוכי, ואנחנו חושבים שרצוי שיהיה גורם שירכז.

<אורלי ארז לחובסקי: כפי שנאמר פה, כל הנושא של הסתה דורש בעצם את אישורו של היועץ המשפטי לממשלה.

<אורלי ארז לחובסקי: אנחנו חושבים שיש פה גם בעיית אכיפה, גם במובן של ניטור דפים מסיתים.

<אורלי ארז לחובסקי: נאמר פה לגבי התבטאויות להט"בופוביות, אבל אנחנו באמת עשינו ניטור של דפים שיש בהם הסתה גזענית.

<אורלי ארז לחובסקי: אני חושב שצריך לעשות פה מאמץ נכבד של המשטרה, כדי לנטר ולעקוב אחרי ההתבטאויות האלה; וכמובן בעינינו גם המדיניות הנוכחית של היועץ המשפטי לממשלה, היא מצומצמת, היא בעייתית.

<אורלי ארז לחובסקי: אני מסכימה עם חבר הכנסת דב חנין שיש פה בהחלט אכיפה סלקטיבית, ואנחנו חושבים שצריך לטפל בהקצנה ובהסתה, שהיא בלתי חוקית משני הצדדים.

יעקב מרגי: למי את מייחסת אכיפה סלקטיבית?

<אורלי ארז לחובסקי: אני מדברת שוב על אכיפה של התבטאות של ערבים כלפי יהודים, לעומת יהודים כלפי ערבים.

יעקב מרגי: כשאת אומרת שיש אכיפה סלקטיבית, לאיזה גורמי אכיפה את מייחסת את זה?

<אורלי ארז לחובסקי: אני מדברת גם על היועץ המשפטי לממשלה וגם על המשטרה.

<אורלי ארז לחובסקי: מדובר פה על צמד גורמים שצריכים לקבל החלטה על העמדה לדין וקני המידה שאנחנו רואים הם שונים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

יעקב מרגי: בקצרה.

<רוני דיין: שמי רוני דיין, מנהל אגף טכנולוגיות מידע במשרד החינוך.

<רוני דיין: אני רוצה להשלים את המידע.

<רוני דיין: בעקבות שיח וסיכום שהיה בין מנכ"לי משרדי ממשלה, הוחלט למסד את התהליך שעשינו מול גופים שונים מחוץ למשרד והקמנו ועדה שנקראת ועדה בין משרדית שאני מרכז אותה, שחברים בה למעשה נציגים של משרדי הממשלה, המשטרה, צבא, עמותות, הורים, מועצת התלמידים ותלמידים.

יעקב מרגי: מתי היא התכנסה לאחרונה?

<רוני דיין: היא התכנסה לפני כחודשיים והישיבה הבאה בשבוע הבא.

<רוני דיין: כלומר זו ועדה - - -

<יהודית גידלי: מי ממשרדי הממשלה?

<רוני דיין: משרד הרווחה, משרד התקשורת, המשרד לביטחון הפנים, משרד המשפטים, הסנגוריה הציבורית.

<רוני דיין: כלומר, כל הגופים הרלבנטיים.

יעקב מרגי: מה הגדרת היעדים של הוועדה?

<רוני דיין: אנחנו אמורים להגדיר למעשה את המדיניות ואותה תכנית לימודית כמו שחבר הכנסת ברוש הזכיר אותה, כאשר ההכוונה שלנו באותה תכנית לאומית, היא לעבור מעבר למודעות שאנחנו כבר שנים רבות עובדים עם התלמידים, לעבור לפעולה יותר אקטיבית עם התלמידים, יותר יזמות של תלמידים, מעורבות שלהם, שיפסיקו להיות אלה שעומדים מהצד וצופים או שבלי משים, כי לא מכירים את החוק, גם משתתפים באיזו עבירה על החוק כזו או אחרת.

<רוני דיין: הקמה של צוות קבוצות תלמידים נאמני מחשב בתוך בתי הספר, שאמורים גם לטפל בנושא הזה של גלישה בטוחה, על כל המשמעויות שנובעות ממנה.

<רוני דיין: הוזכר פה נושא הגזענות.

<רוני דיין: לאחרונה שילבנו גם את הקבוצה שמטפלת במשרד בנושא הגזענות, כי הוא חל גם כן כבר על גבולות הרשת.

<רוני דיין: כלומר, יש פה פעולות רחבות מאד שאנחנו בעצם, עם כל הגופים השותפים, וגם הוזכר פה גם על ידי המשטרה וגם על ידי הכפתור האדום, אנשי יחידת להב והסייבר.

<רוני דיין: אנחנו יושבים ביחד, חושבים ביחד על הפתרונות, כאשר המטרה היא לא רק לעצב את המדיניות והתכנית, אלא יותר מזה, לחפש את אותם מעגלים שאנחנו נוכל לעשות בצורה של מניפה, להגיע ליותר אוכלוסיות שאינן מודעות.

<רוני דיין: אם שותפים איתנו חברות כמו אינטל וגופים אחרים, אנחנו כן מצפים שהמהנדסים באינטל יעשו במעגלים הפנימיים שלהם - כל אחד במקומו הוא - עוד מעורבות, הגעה למודעות יותר חזקה של ההורים וכדומה, ועל ידי זה נוכל להרחיב את השיח שלנו גם לגופים אחרים שעד היום לא הצלחנו להגיע אליהם או שהיה מאד קשה להגיע אליהם.

<רוני דיין: אז הפעולה של משרד החינוך, שהייתה מאד ממוקדת, עברה עכשיו גם למעגלים נוספים, שבהם אנחנו מגיעים לאוכלוסייה ולקהילה בכלל.

יעקב מרגי: תודה.

<רוני דיין: עוד הערה אחת.

<רוני דיין: חברת הכנסת שאלה אם יש לנו סנקציות וכדומה.

<רוני דיין: אז אכן יש סדרה שלמה של פעולות והנחיות למנהלים – מה עושים בבתי הספר כאשר מתרחשים אירועים כאלה ואחרים, הכל במסגרת הסמכות שיש - - -

יעקב מרגי: מה שמותר לכם, עד כמה שיש דבר כזה.

יעקב מרגי: בבקשה.

<גלעד בנט: שמי גלעד בנט, אני היועץ המשפטי של מערך הסייבר במשטרה.

<גלעד בנט: אני רוצה להעיר שתי הערות לגבי הדברים שנאמרו.

<גלעד בנט: אחת לגבי הסנכרון בין משטרת ישראל לבין עמותות במגזר השלישי וגורמים שהם חוץ משטרתיים, אשר אוספים מידע על אלימות רשתית.

<גלעד בנט: אנחנו נמצאים כרגע באיזו שהיא עבודת מטה רצינית שקשורה גם לתחום המחשוב.

<גלעד בנט: במהלך העבודה הזאת אנחנו מנסים, משתדלים לבנות איזו שהיא מערכת שתחבר בין רשויות המדינה, קרי – משטרת ישראל, משרד הרווחה, משרד החינוך ובין עמותות כמו העמותה לשמירת זכויות הפרט ואשנב.

<גלעד בנט: כפתור אדום כבר נמצאים בתוך העבודה הזאת.

<גלעד בנט: אנחנו עושים עכשיו מיפוי של כל הגורמים במגזר השלישי, שבעצם אוספים מידע שראוי שיינתן לו קשב לא רק ברמה הפלילית.

<גלעד בנט: צריך להבין שבריונות רשת היא לא עבירה פלילית, אבל משטרת ישראל, מתוך הנחה ומתוך הבנה שאירוע כזה יכול להתפתח באחת לסכנה לחיי אדם, ואגב, משטרת ישראל הצילה בשנה האחרונה 190 איש, על סמך איתור של מיקום של אנשים שהתבטאו ברשת על כוונתם להתאבד.

<גלעד בנט: כל שנה אגב זה סביב המספר הזה.

<גלעד בנט: אנחנו נמצאים בעבודה שוטפת, בעיקר מול כפתור אדום ואפילו אזרחים שפונים אלינו ומעבירים אלינו מידע.

<גלעד בנט: זה תהליך שלוקח זמן.

<גלעד בנט: במערכת מחשוב כזאת יש הרבה ניואנסים, אלוהים בפרטים הקטנים, צריך להבין.

יעקב מרגי: זה ברור.

<גלעד בנט: דבר שני זה לעניין ההתבטאות של דב חנין ונציגת המרכז הרפורמי לדת ומדינה, פחות על אכיפה סלקטיבית, יותר לגבי המשמעות של הכמות שנמצאת שם בחוץ, כמות ההתבטאויות.

<גלעד בנט: יש באז מאד מאד גדול בנושא של מה זה עבירת הסתה.

<גלעד בנט: קודם כל אני חולק על ההערכה.

<גלעד בנט: להרתעה יש חשיבות מאד מאד רצינית בהיבט הזה, אבל האכיפה, המרכיב שלה במכלול, בנושא של מניעת אלימות רשתית, הוא קטן.

<גלעד בנט: צריך להבין.

<גלעד בנט: המכלול בכלל לא מנוטר על ידי משטרת ישראל.

<גלעד בנט: יש חכמת המונים.

<גלעד בנט: המון המון מידע נאסף בחוץ.

<גלעד בנט: גם אם משטרת ישראל לא תעשה שום דבר היום בנושא הניטור ורק תקבל מידע מהמגזר השלישי ומגורמים מבחוץ - - -

יעקב מרגי: כשלעצמו זה מאסה.

<גלעד בנט: בדיוק, כשלעצמו זה מאסה, שאנחנו לא נוכל לעולם לטפל בה בהכל.

<גלעד בנט: מה כן?

<גלעד בנט: צריך להבין, יש הנחיות של פרקליט המדינה.

<גלעד בנט: הנחיה מספר 1412 מדבר בצורה מאד מאד דווקנית על מה עומד כדי הסתה ברמה הפלילי והרף - - -

יעקב מרגי: לא, אני לא רוצה להרחיב.

<גלעד בנט: אני לא אדבר על זה.

יעקב מרגי: סליחה, תן לי, אני מצומצם בזמן ואני רוצה לתת את רשות הדיבור לעוד שני דוברים.

יעקב מרגי: זה דיון שצריך לעשות בוודאי לא בשולחן הזה.

יעקב מרגי: יש את ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, זה לא זה.

יעקב מרגי: אנחנו באמת רוצים להתמקד בענייני מערכת החינוך.

<גלעד בנט: אני מסכים.

<גלעד בנט: משפט אחרון, אני רק רוצה להגיד שחשוב שלא לתת לשיח הפופוליסטי בעניין האכיפה כמראית פני כל, להכריע את הדיון הזה.

<גלעד בנט: הדיון הזה צריך להיות גם ברמה החינוכית, גם ברמה הרווחתית.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: גברת ליליאן ללום, מכללת הורים בראשון, בבקשה.

<ליליאן ללום: אני רק אדבר על העבודה של מכללת הורים בעיריית ראשון לציון.

יעקב מרגי: בתחום המאבק.

<ליליאן ללום: כן.

<ליליאן ללום: כל חודש לפחות יש לנו הרצאה בנושא ואני יכולה להגיד מעבר לזה, שלכל הסדנאות ובכל סדנה יש שני מפגשים שהם מקוונים בנושא התמודדות עם הבריונות באינטרנט, ידע להורים, השכלה כללית בנושא האינטרנטי.

<ליליאן ללום: זאת אומרת שהנושא עלה כבר לפני 5 שנים.

יעקב מרגי: ההורים מגלים עניין?

<ליליאן ללום: בוודאי, כי ההורים לא מכירים הרבה ממה שקורה ברשת ומופתעים.

יעקב מרגי: במשך כל הדיון הזה לא שמעתי על קבוצות דיון של תלמידים, על קבוצות דיון של מורים, על קבוצות דיון של הורים בסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אחד יכול לעזור לשני ולהביא את זה למודעות גבוהה.

יעקב מרגי: חבל שאני לא שומע על כך.

<ליליאן ללום: מה שאני יכולה להגיד הוא שהביקוש מצד המנהלים השתנה.

<ליליאן ללום: אם לפני כמה שנים זה היה גבולות סמכות, היום זה מה קורה ברשת, איך להתמודד עם הווטסאפ.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איגוד האינטרנט, למרות האיחור שלכם, מצאנו עבורכם דקה אחרונה, לא יותר.

<יורם הכהן: שלום.

<יורם הכהן: שמי יורם הכהן, מנכ"ל איגוד האינטרנט.

<יורם הכהן: האיגוד מפעיל מזה שנתיים וחצי מוקד לאינטרנט בטוח, שבו אנחנו נותנים מענה אנושי לפניות.

<יורם הכהן: בשנתיים וחצי האלה קיבלנו כל שנה כמה אלפי פניות.

<יורם הכהן: אחד הנתונים המעניינים, זה ש-50% מהפניות זה של מבוגרים על מבוגרים.

<יורם הכהן: זאת אומרת זה לא רק ילדים.

<יורם הכהן: אנחנו כמובן מצטרפים לכל האמירות שעניינן חינוך הנוער, זה דבר מאד מאד חשוב.

<יורם הכהן: אני רוצה להתייחס דווקא לדוגמא של חברת הכנסת קורן, שממנה עולה ש - - -

יעקב מרגי: אין לך את הזמן הזה.

<יורם הכהן: לא, הבעיה יכולה להיות חינוך מבוגרים.

<יורם הכהן: זאת אומרת הילדים מקבלים מהבית כל מיני דברים.

<יורם הכהן: יש עניין של ללמד מבוגרים מה זה אינטרנט, אבל יש עניין גם של מה הילדים מקבלים בבית כדוגמא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רציתי לומר משהו לתלמידים בתחילת הדיון.

יעקב מרגי: חשוב שתפנימו ותעבירו את המסרים האלה.

יעקב מרגי: התלמידים כבני נוער משתפים את החברים בכל מיני אמירות בסטאטוסים, פייסבוקים, חושפים כל מיני דעות אישיות לכאורה, אבל יש בעלי מקצוע שיודעים לתרגם את הדעות האלה ואני אומר לכם שמפניות ציבור שמגיעות אלי ואני פונה בעקבותיהן לצבא, למערכות ההשכלה הגבוהה ואם זה לפעמים למשטרה – שואלים אותי אם אני רוצה לטפל בסוגיה הזאת, ואז הם מוציאים כל מיני אמירות מהפייסבוק ממזמן ממזמן.

יעקב מרגי: מישהו אמר זה המרחב הציבורי.

יעקב מרגי: מי שבוחר צריך לדעת, כמו שאף אחד לא הולך להתפשט במרפסת, צריך לחשוב פעמיים-שלוש-ארבע עם מי מדברים ברשת, עם מי מתחברים ברשת ומה אתה כן צריך לחשוף ומה לא, ואני משאיר את זה בחלל האוויר.

יעקב מרגי: תודה רבה לכל המשתתפים בדיון.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר מספר מילות סיכום: הוועדה רשמה בפניה את דיווח משרד החינוך על פעילותו בנדון, כולל כתיבת חוזר המנכ"ל ותוכניות לימודים.

יעקב מרגי: הוועדה רשמה בפניה את דיווח המשרד לביטחון פנים על פעילותו בנושא.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לבחון הפצה בלוחות המודעות של בתי הספר בדבר קיומו של הפעילות של עמותת הכפתור האדום, פעילות חשובה מאד.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למועצת התלמידים, יחד עם הסתדרות המורים, לשלב ידיים ולעשות קבוצות דיון ולהגביר את המודעות ולשתף יותר את התלמידים.

יעקב מרגי: הייתי רוצה לראות הקמה של ארגון כזה, של קבוצת מתנדבים של בני נוער.

יעקב מרגי: כמו שיודעים להתנדב בקהילה, מתנדבים בשעות מסוימות.

יעקב מרגי: חבל שהשלטון המקומי לא נמצא כאן, הוא יכול להקצות את המתנ"סים לצורך כך.

יעקב מרגי: פשוט לשוטט בפייסבוק ולמצוא אמירות שגובלות או שיכולות להוביל לכך, ועל ידי זה נשפר במידת מה את האווירה ברשת ואת רמת האלימות ברשת.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם.