ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 55, 2015-10-12 11:00

יעקב מרגי: אני פותח את ישיבת ועדת החינוך.

יעקב מרגי: על סדר היום פרק ט', סעיפים 47 ו-48 (דחיית חוק יום חינוך ארוך) מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה-2015.

יעקב מרגי: הנושא השני שעל סדר היום הוא פרק ט', סעיף 49 (תקצוב מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים) מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ה-2015.

יוסף ג'בארין: יש מסמך על הנושא השני?

<קריאה: לא.

<קריאה: זה יום חינוך ארוך.

יוסף ג'בארין: את תאמרי משהו בנושא השני?

<קריאה: בנושא השני יש מסמך שנכתב.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אנחנו עוסקים כרגע בסעיף הראשון, לגבי דחיית יום חינוך ארוך.

יעקב מרגי: את רוצה להציג את הנושא?

<מירב ישראלי: למעשה יש מסמך של מרכז המחקר שמדבר על כל ההשתלשלות ההיסטורית בקשר לחוק הזה.

<מירב ישראלי: זה חוק שחוקק בהצעת חוק בשנת 1997 ומאז הוא נדחה כמה וכמה פעמים בחוקי ההסדרים.

<מירב ישראלי: במסמך של מרכז המחקר והמידע יש טבלה ואתם יכולים לראות זאת.

מירב בן ארי: המסמך של מרכז המחקר הוא מ-2007?

<מירב ישראלי: לא.

<מירב ישראלי: יש מסמך יותר חדש והוא אמור להיות על השולחן.

<מירב ישראלי: מרכז המחקר יוכל להציג את הנושא ביתר אריכות.

<מירב ישראלי: אני נותנת סקירה כללית.

<מירב ישראלי: למעשה ההחלה של החוק כבר בשנת 1997 הייתה החלה מדורגת על פני מספר שנים בצווים של שר החינוך לפי ישובים, גילאים וכולי.

יעקב מרגי: הוצאו שני צווים.

<מירב ישראלי: נכון.

<מירב ישראלי: הוצאו שני צווים, האחד להפעלה במוסדות החינוך והאחד להחלה בגני הילדים.

<מירב ישראלי: מאז למעשה לא הייתה הרחבה של החוק והוא נדחה שוב ושוב בחוקי ההסדרים.

<מירב ישראלי: כאמור, בפניכם יש את הרשימה.

<מירב ישראלי: הוא היה אמור להיכנס לתוקף בשנה הנוכחית ולכן בסעיף 48 מוצע שהדחייה תהיה לעוד שנתיים, דחיית השלמת התחולה לעוד שנתיים שהיא בסעיף 47, וזה ייכנס לתוקף כבר רטרואקטיבית ב-1 בספטמבר 2015 מכיוון שזה היה אמור להיות כבר בתוקף.

<מירב ישראלי: אני אקרא את הסעיפים, אבל זאת המהות.

<מירב ישראלי: 47.

<מירב ישראלי: תיקון חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה בחוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה, התזנ"ז-1997 (בפרק זה – יום חינוך ארוך), בסעיף 4(א) במקום "התשע"ו" יבוא "התשע"ח".

<מירב ישראלי: כלומר, יש עוד שנתיים להשלמת ההחלה.

<מירב ישראלי: 48.

<מירב ישראלי: חוק יום חינוך ארוך ולימודי הערה - תחילה תחילתו של סעיף 4(א) לחוק יום חינוך ארוך, כנוסחו בסעיף 47 לחוק זה, ביום י"ז באלול התשע"ה (1 בספטמבר 2015).

יעקב מרגי: יום חינוך ארוך מדבר על שמונה שעות ביום רגיל ובימי שישי חמש שעות.

<מירב ישראלי: כן.

<מירב ישראלי: גם זה מפורט במסמך.

<מירב ישראלי: ארבעה ימים בשבוע שמונה שעות לימוד לפחות, באחד מימי אמצע השבוע חמש שעות לימוד לכל היותר וביום שישי ארבע שעות לימוד לכל היותר.

זהבה גלאון: ומה ההסבר?

<קריאה: לאחר מכן היה תיקון.

<קריאה: שבע שעות.

<מירב ישראלי: שבע שעות במקרה של אופק חדש.

יעקב מרגי: בממלכתי.

יעקב מרגי: נא לדייק.

יעקב מרגי: אם מדברים על דיוק, נא לדייק.

יעקב מרגי: בממלכתי.

יעקב מרגי: ברשמי.

<מירב ישראלי: באופק חדש אלה 37 שעות במקום 42 שעות.

<מירב ישראלי: נכון.

זהבה גלאון: ומה ההסבר?

יעקב מרגי: חברי הכנסת רוצים להתייחס?

זהבה גלאון: בהחלט.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: תודה רבה אדוני.

זהבה גלאון: קודם כל, אני אשמח לשמוע את ההסבר להצעה הזאת שמובאת כאן בחוק ההסדרים.

זהבה גלאון: אם אתם חושבים שזה מצריך שינוי כזה משמעותי, תתכבד הכנסת ותחוקק חוק חדש.

זהבה גלאון: מה פתאום דבר כזה מובא בחוק ההסדרים?

זהבה גלאון: זאת שאלה ראשונה.

זהבה גלאון: אני מבינה שבעצם אומרים שרוצים לדחות את היישום המדורג של החוק בשנתיים נוספות כי התלמידים כבר מקבלים את תוספת השעות, הם מדברים על אופק חדש, על תוספת שעות שניתנה בעקבות ועדת טרכטנברג לכיתות א'-ב' ואני טוענת שכל הדיבורים האלה, אין להם בסיס.

זהבה גלאון: רוצים לחסוך שני מיליארד שקלים.

זהבה גלאון: אני לא מקבלת את זה.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד שאם הרפורמה הזאת תיכנס לתוקף, אם זה יעבור, המשמעות של זה היא שהולכים לחסוך כסף על גב נשים, בעיקר נשים, ואני רוצה לנמק.

זהבה גלאון: כאשר חוקקו את החוק הזה, המטרה המוצהרת של החוק הזה הייתה לעודד נשים שתשתלבנה בשוק התעסוקה.

זהבה גלאון: כולנו יודעים שעדיין עול הטיפול בילדים נופל על שנים, הן מוותרות על עבודה, הן מוותרות על קריירה, אימהות, אין מה לעשות, עדיין מהווה חסם לתעסוקה או בכלל למשרה מלאה.

זהבה גלאון: היה בזמנו מחקר – לא קראתי עכשיו את המחקר של מרכז המחקר והמידע – משותף למרכז המידע והמחקר של הכנסת וללשכה המרכזית לסטטיסטיקה שהראה שבמקומות שיישמו את החוק, את יום הלימודים הארוך, ההכנסה השנתית של אימהות בישראל עלתה בין 1,500 שקלים ל-2,500 שקלים בשנה.

זהבה גלאון: ברגע שעכשיו אנחנו מתכוונים לבטל את זה, את היישום, או לדחות אותו בשנתיים, בעצם אנחנו גוזרים על אותן אימהות לא להשתלב בשוק העבודה ולהישאר בבית.

זהבה גלאון: אני מדברת על אימהות חד הוריות שתהיינה הנשים המשמעותיות שתשלמנה את המחיר.

זהבה גלאון: יש לי שאלה ששאלתי בתחילת דבריי.

זהבה גלאון: יש לי גם הסתייגויות שאחר כך אומר אותן.

זהבה גלאון: אתם טוענים בדברי ההסבר לרפורמה בחוק שהרפורמה לא נחוצה כי השעות כבר ניתנות לילדים.

זהבה גלאון: אם כן, איך זה יכול להיות שהיא עדיין צפויה לעלות שני מיליארד שקלים?

זהבה גלאון: אם זה כך, כנראה יש מספיק שעות שעדיין לא ניתנות.

זהבה גלאון: בדרך כלל את שני מיליארד השקלים משלמים היום ההורים, מוותרים על התקדמות בקריירה, בדרך כלל זה קורה לאימא, ומשלמים לצהרונים.

זהבה גלאון: מה שבאמת מקומם מאוד הוא שאם הדבר הזה נכון, בכל הכבוד למשרד האוצר, זה לא תפקידו.

זהבה גלאון: שיבוא משרד החינוך ויגיש הצעה לכנסת בצורה מסודרת ולא באמצעות חוק ההסדרים המפוקפק הזה.

זהבה גלאון: זה מתחת לכבודה של הכנסת – אדוני, אתה יושב ראש הוועדה – כי אם חושבים שצריך לבטל את יישום חוק יום לימודי ארוך, המשמעות היא שמבטלים את החוק.

יעקב מרגי: לדחות.

זהבה גלאון: לדחות בשנתיים.

זהבה גלאון: אם חושבים שצריך לדחות בשנתיים, דוחים ודוחים ודוחים, המשמעות של זה היא שמבטלים את החוק.

זהבה גלאון: אם משרד החינוך חושב שיש לזה הצדקה, יבוא משרד החינוך לכאן, יגיש הצעה מסודרת והכנסת תדון בה.

זהבה גלאון: רפורמה כזאת של האוצר שרוצים לחסוך על גב נשים שני מיליארד שקלים, אני חושבת שזאת שערורייה ואני קוראת לכנסת לא לקבל את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בכוונה רציתי שקודם כל חברי הכנסת ידברו ולאחר מכן ניתן לנציגי משרד החינוך ולמשרד האוצר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: בעיקרון גם אני מצטרף להערות שנשמעו.

יוסף ג'בארין: קודם כל לשאלה היותר עקרונית והיא מדוע אנחנו לא דנים בזה באופן נפרד כנושא חשוב ונושא שגם משפיע על מעמדו של החינוך, על זכויות התלמידים, על הקצאות בתחום הזה.

יוסף ג'בארין: עבורנו כוועדת החינוך זה נושא מרכזי.

יעקב מרגי: עובדה שהנושא בא לוועדה.

יוסף ג'בארין: כן, אבל זה ייכנס לתוך חוק ההסדרים.

יעקב מרגי: אנחנו נקיים דיון מעמיק.

יוסף ג'בארין: לכן אני מצטרף לקריאה שסוג כזה של דברים, יתנהל בהם דיון לגופו של העניין בלי הלחץ להעביר דברים במסגרת חוק ההסדרים ובלי העסקות הכלליות שאנחנו מכירים אותן.

יוסף ג'בארין: חסר לי בדיון נושא ההשפעות בסוגיית שוויון הזדמנויות.

יוסף ג'בארין: לכאורה המטרה הראשונית של החוק הייתה לעודד שוויון הזדמנויות בחינוך.

יוסף ג'בארין: אולי אנשי מרכז המחקר והמידע יתייחסו לזה וכן גם אנשי משרד החינוך כי הדחייה הזאת רק תגביר את הפגיעה.

יוסף ג'בארין: קודם כל, צריך לדעת מי נהנה כיום והאם מה שקיים כיום באמת מבטא עמדה שוויונית כי בדרך כלל כאשר אנחנו תוקפים ומבקרים את היישום ההדרגתי, גם בגלל כך שבדרך כלל מתחילים לפעמים עם קבוצות חזקות, אומרים שזה יגיע עם הזמן.

יעקב מרגי: התחלת תהליך.

יוסף ג'בארין: אז זה נתקע באיזשהו מקום והתהליך הזמני הופך לתהליך קבוע.

יוסף ג'בארין: אם אתם תגידו לי שכיום מי שנהנה, אלה דווקא הקבוצות המוחלשות, בסדר, אני לא אתרגש, אבל התמונה עדיין לא ברורה לי ואשמח אם תעזרו לנו לקבל את התמונה הברורה.

יוסף ג'בארין: דיברה זהבה גלאון בצדק על כך שהשלכה מאוד מרכזית הייתה גם לגבי תעסוקת נשים והחוק הזה אמור לסייע בנושא הזה.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים שדווקא בתחום הזה, אלה הקבוצות המוחלשות.

יוסף ג'בארין: זאת הפריפריה.

יוסף ג'בארין: אנחנו מכירים את זה גם כיעד של רוב משרדי הממשלה שמתעסקים בנושא למען קידום תעסוקת נשים ונשים ערביות שם שיעור התעסוקה עומד על בסביבות עשרים אחוזים.

יוסף ג'בארין: לכן הדחייה הזאת, היא לא רק דחייה לעוד שבועיים אלא יש כאן השלכות קשות על קבוצות אוכלוסייה, על קבוצות מוחלשות, והדחייה הזאת דווקא מנטרלת את הרעיון המרכזי של החוק שהוא מתן שוויון הזדמנויות בעבודה.

יוסף ג'בארין: אני אוסיף ואומר שכמובן אני רוצה להגיש הסתייגויות.

יוסף ג'בארין: אם זה לא יתאפשר במהלך הישיבה היום, אני אגיש אותן לאחר מכן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: כמובן שאני בעד יום לימודים ארוך וכמובן שאני בעד שהחוק הזה ייכנס לתוקף ויהיה חלק.

מירב בן ארי: אני בעד לקדם אותו ולא לדחות אותו שוב ושוב.

מירב בן ארי: אבל, וכאן יש אבל, ואני באמת אומרת את זה בחוסר ברירה ולא מהמציאות כי אם יכולנו להיות במציאות אחרת, כמובן יום לימודים ארוך היה נכנס לתוקף והיה חלק מחוקי מדינת ישראל.

מירב בן ארי: לצערנו כיום אנחנו כן מבקשים לדחות את זה אבל באותה מידה אנחנו מבקשים גם לסייג ולומר שאמנם אתה דוחה את החוק כפי שהוא היה עם כל השינויים, אבל אנחנו צריכים גם לזכור שבתוך החוק, במהלך השנים, הוכנסו צווים לחוק הזה ואנחנו יודעים במפורש שמשנת 2003 ו-2004 אופק חדש בבתי הספר כבר מיישם את החוק.

<קריאה: ממש לא.

מירב בן ארי: לפני שהגעתי לכנסת עסקתי בחינוך.

מירב בן ארי: עשר שנים עבדתי בחינוך הבלתי פורמלי, עשר שנים עבדתי עם בתי ספר ואני מכירה את המערכת.

מירב בן ארי: אני לא בן אדם תלוש ואני מכירה.

מירב בן ארי: אמנם התעסקתי בחינוך הבלתי פורמלי, אבל חייתי בתוך בתי הספר כך שאני מכירה את אופק חדש ואת עוז לתמורה.

מירב בן ארי: אני קצת שוחה בחומר הזה ולכן אל תעמידי אותי על טעותי.

מירב בן ארי: כשבית ספר מחייב שבע שעות וילד מסיים בשעה 2:15 עד 2:45, כן, זה חלק מהרפורמה של יום לימודים ארוך והוא כנראה יודע על מה אני מדברת.

מירב בן ארי: אני מאוד מקווה שבעוד שנתיים, אנחנו דוחים לשנתיים, בחוק יום לימודים ארוך נהיה במצב שבו מבחינה תקציבית כן נוכל להחיל את העלות של 1.1 מיליארד שקלים.

מירב בן ארי: כיום במסגרת של חוק ההסדרים, אין לנו ברירה אלא כמובן לדחות את חוק יום לימודים ארוך.

זהבה גלאון: יש לנו ברירה.

מירב בן ארי: אין לנו ברירה.

זהבה גלאון: ממש יש לנו ברירה.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, יש כאן תקציב.

זהבה גלאון: את לא צריכה להצדיק את הדבר הזה.

מירב בן ארי: קודם כל, אני כן מצדיקה.

זהבה גלאון: ממש לא צריכה להצדיק.

מירב בן ארי: אני כן מצדיקה.

מירב בן ארי: אם משרד החינוך נמצא עם חמישים מיליארד שקלים ובשנת 2016 הוא עם 52 מיליארד שקלים, זה תקציב שהוא התקציב השני בגודלו במדינת ישראל וזה בסדר לבוא ולהגיד חבר'ה, כרגע יש דברים יותר דחופים, לצורך העניין כיתה קטנה וסייעת שנייה.

יעקב מרגי: אני עוד לא אמרתי את עמדתי.

מירב בן ארי: נכון, וזה עוד לפני שאתה אמרת את עמדתך ואני בטוחה שעמדתך ברורה.

מירב בן ארי: שוב אני אומרת שאני בעד יום לימודים ארוך ואני יודעת את החשיבות שלו גם לנשים, וגם מה שאתה מדבר עליו על צמצום פערים בתוך המגזרים, אבל במצב הקיים כיום, אין ברירה ועדיין אני אומרת לך שיש תכניות בבתי הספר וחוץ מאופק חדש אני רוצה לציין שיש תכניות – לפני שהגעתי עבדתי בקרן רש"י – כמו ציל"ה, כמו מיל"ת שעברה, כמו תכנית הזנה לאומית.

מירב בן ארי: אני מבקשת לומר שלמרות המצב, יש היום תכניות, בעיקר בפריפריה בגלל הדירוג של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בהן נותנים לתלמידים, בעיקר בחטיבות הביניים ובתיכוניים, מסגרת של יום לימודים ארוך במסגרות שונות.

מירב בן ארי: זאת דעתי.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה.

יעקב מרגי: אתה קצת מכיר את נושא החינוך.

יוסי יונה: אני רוצה דווקא להתחיל בהערות כלליות.

יוסי יונה: הסאגה הזאת נמשכת כבר מ-1984, ריבונו של עולם.

יוסי יונה: האם יש עוד איזשהו מופע שאנחנו מכירים שבו מבזים את הכנסת בצורה כל כך גורפת?

יוסי יונה: יוזמה שהחלה בשנת 1984, חוק שהתקבל ב-1997 והנה אנחנו באמת הופכים את הכנסת לאסקופה נדרסת בה היא מחוקקת ועד פקידי האוצר, ומן הסתם גם בחסות ראש הממשלה או הממשלה עצמה, אנחנו דוחקים את החוק הזה.

יעקב מרגי: הממשלות עצמן.

יוסי יונה: הממשלות עצמן.

יוסי יונה: תודה על התיקון שהוא במקומו כי הביקורת שלי בהחלט לא תהיה אפילו סקטוריאלית.

יוסי יונה: זאת אומרת, גם כאשר מפלגתי הייתה אחראית לכך, מבחינתי היא בהחלט ראויה לגינוי.

יוסי יונה: אני אומר שיש כאן את העניין הזה של ביזוי מתמשך של הכנסת ושיקול דעתה.

יוסי יונה: אנחנו כאן שומעים – חברתי מירב, באמת חברתי מירב – איזה שהם טיעונים שאפשר לכנות אותם, שיש איזשהו ממד לולייני בתוכם.

יוסי יונה: מצד אחד באים ואומרים, תראו, שלא כצעקתה, כי בחלק מבתי הספר תכנית הלימודים היא כזאת שכבר לוקחת בחשבון את העניין הזה ויש הלכה למעשה יום לימודים ארוך, אך מצד שני אנחנו גם מביעים תמיכה שהיא כמעט מס שפתיים ואומרים שכולנו בעד יום לימודים ארוך.

יעקב מרגי: אני בעד, בהסתייגות.

יעקב מרגי: לאחר מכן אני אתייחס.

יוסי יונה: היושב ראש עדיין לא ביטא את עמדתי אבל כאן העניין הזה, הקונפליקט הזה שמצד אחד אנחנו כולנו בעד ואנחנו רוצים רק לדחות אותו.

יוסי יונה: דרך אגב, אם אכן הדברים הם כאלה שלא כצעקתה, בוא נגיד שאין מה לדחות אותו ובוא נבטל אותו.

יוסי יונה: הרי אתם אומרים שבכל מקרה מערכת החינוך, אופק חדש ואופק ישן ועוד דברים מהסוג הזה - - -

יעקב מרגי: יש בזה אמירה.

יעקב מרגי: זה שלא מבטלים, יש בזה אמירה.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: זאת אומרת, מה, אמירה סימבולית?

יוסי יונה: אני חושב שההיגיון מחייב.

יוסי יונה: אני מסכים בחלק מהמקרים בצו של שר או בתקנה כזאת או אחרת ניתנו המשאבים.

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: אין כאן בעיה.

יוסי יונה: אם אנחנו ניישם את חוק יום לימודים ארוך, נקזז.

יוסי יונה: זאת אומרת, היכן שכבר יש, לא נצטרך לתת.

יוסי יונה: אני חושב שהבעיה היא – וחברי יוסף ג'בארין ציין זאת – וכאן קיימת בעיה מאוד מאוד גדולה שהיא של שוויון הזדמנויות.

יוסי יונה: במקרים מסוימים – ואני לא מתכוון למקומות בהם המדינה או משרד החינוך מתקצבים באופן דיפרנציאלי או פרטני פה ושם, אבל מה קורה במקומות בהם הורים יכולים לאפשר לילדים שלהם יום לימודים ארוך?

יוסי יונה: הם עושים זאת אבל אלה שאין להם, לא יקבלו זאת.

יוסי יונה: לכן יש כאן פגיעה.

מירב בן ארי: יש תכניות בפריפריה ומדינת ישראל עושה דווקא לאותן אוכלוסיות מוחלשות.

יוסף ג'בארין: נדון בתכניות האלה.

יוסי יונה: על פניו יש כאן באמת איזשהו ניסיון והטענה הזאת של מירב שלאחרים יתנו סדרי עדיפויות, משרד החינוך הוא עם התקציב השני בגודלו, היא שאולי מספר הילדים בישראל בהשוואה למדינות אחרות, שיעור הלידה, יש כאלה שמברכים על כך ויש כאלה שפחות מברכים.

יוסי יונה: זאת עובדה אובייקטיבית וזה לא שהתקציב הגדול נובע בגלל הנדיבות המופלגת של המדינה בתחום של החינוך.

יוסי יונה: יש סיבות אובייקטיביות מדוע זה קורה כך.

יוסי יונה: לכן אני אומר באופן חד משמעי, בוודאי כל מי שבאמת חושב על הנושא הזה, את מה שציינתי לפני כן והוא הביזוי המתמשך של הכנסת בדחייה הזאת.

יוסי יונה: זה הופך להיות משהו מגוחך.

יוסי יונה: בוודאי שאני ממליץ לחברי וחברות הכנסת לא לקבל ולהצביע נגד.

יעקב מרגי: לוועדה.

יוסי יונה: לוועדה.

יוסי יונה: נכון.

יעקב מרגי: עוד ידיחו את היושב ראש.

יוסי יונה: לא.

יוסי יונה: אנחנו כאן נעמוד בתוקף כי אנחנו רואים את הרגישות שלך לנושים האלה ואני יודע שאתה גם נציג בקואליציה ולכן ידיך כבולות.

יוסי יונה: באופן חד משמעי אני חושב שאנחנו צריכים לדחות את הבקשה הזאת של הממשלה להכניס את זה לחוק ההסדרים במתכונת הקיימת, כלומר, לדחות את זה בעוד שנתיים.

יוסי יונה: אני מציע פשוט להצביע לא.

יוסי יונה: לומר שהגיע הזמן שנאמר בא לציון גואל ואנחנו נהפוך את זה לחלק מהחוקים המכוננים של המדינה שלנו.

יוסי יונה: אנחנו ראויים, מדינת ישראל ראויה לחוק יום לימודים ארוך וטוב שכך ייעשה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ברושי.

איתן ברושי: אני רוצה לומר כמי שהיה ראש מועצה אזורית ועסק ביישום ועדת דברת, אני לא מקבל את חוות הדעת שאני לא יודע מי חתום עליהן, שאין חשיבות ליום לימודים ארוך.

איתן ברושי: אני לא מקבל את חוות הדעת.

איתן ברושי: אני עסקתי בזה.

איתן ברושי: תראו, החינוך הוא המגנט הכי גדול שקיים במדינת ישראל לפיזור אוכלוסייה, להרחבת הפריסה הדמוגרפית ולשוויון.

איתן ברושי: בשוויון אין מרכיב יותר חשוב מהחינוך.

איתן ברושי: לכן כל הדיבורים האלה שיש חלופות, אלה לא דברים רציניים.

איתן ברושי: מדינה בת 67 שנים, עוד מעט יותר, לא צריכה את כל הוולנטרי הזה.

איתן ברושי: מי שחתום כאן על חלק מחוות הדעת בא מעמותות וולנטריות.

איתן ברושי: יש הבדל אם זה בחוק ואם זה באחריות המדינה, כמו חינוך חובה, או שזאת התנדבות של הורים וגופים פילנתרופיים ואחרים.

איתן ברושי: אנחנו יכולים לרשום לעצמנו שהמדינה צריכה להקים מחדש את המגזר השלישי.

איתן ברושי: היא הפכה את המגזר השלישי לממסד והטילה עליו אחריות של המדינה ועכשיו אין לה מגזר שלישי כי בעצם מי מנהל כאן את רוב הצרכים החברתיים?

איתן ברושי: המגזר השלישי שהפכו אותו לחלק מהממסד בכל התחומים.

איתן ברושי: לכן קודם כל אני דוחה, על פי השקפת עולמי.

איתן ברושי: ליוויתי את הוועדות עת לימור הייתה שרת החינוך והיינו אזור שלקח בהחלטה את היישום של חלקים מהרפורמה.

איתן ברושי: אני לא מקבל את ההנחה שזה לא חשוב.

איתן ברושי: זה חשוב ולכן אסור לאשר את הבקשה של הממשלה.

איתן ברושי: אפשר להתפשר על דחייה לשנה כי אנחנו ממילא כבר בתוך שנת הלימודים, ולומר חד משמעית שאנחנו לא חותמת גומי של אף אחד.

איתן ברושי: לומר חד משמעית שהמדינה חייבת להפעיל את הרפורמה הזאת בשנת הלימודים שתיפתח בספטמבר 2016, בשנת הלימודים הבאה.

איתן ברושי: אני מבקש שזה יעמוד להצבעה.

איתן ברושי: אני מוכן לקבל, כמו הרבה דברים, את הביצוע בהדרגה.

איתן ברושי: הנה, אנחנו עוסקים עכשיו בדיון על מאות מיליוני שקלים לגבי ההטבות במס ובאמת לא כולם שווים.

איתן ברושי: יש יישובי עימות, יש סוציו אקונומי נמוך, יש מדד פריפריאלי.

איתן ברושי: יש לכנסת כללים – כמובן גם למשרד החינוך - שהיא יכולה להפעיל אותם כדי לבצע את העניין בהדרגה.

איתן ברושי: תראו, מדינה שהצליחה, שר אוצר שהצליח, לבטל את המס על האלכוהול אחרי אישור התקציב, זאת קודם כל מדינה שכנראה הייתה שיכורה כי היא החליטה על כך ושנית, זאת מדינה שיש לה כסף.

איתן ברושי: במקום שישתו אלכוהול, יעשו יום חינוך ארוך.

מירב בן ארי: מה הקשר בין המיסוי על האלכוהול ליום לימודים ארוך?

איתן ברושי: ראשית, לא מזיקה קצת יצירתיות, בטח באופוזיציה.

איתן ברושי: תלמדי, אולי גם את תהיי שם.

יעקב מרגי: לפעמים ירידה היא לצורך עלייה.

מירב בן ארי: לפעמים חלומות מתגשמים.

איתן ברושי: עכשיו, ברצינות.

איתן ברושי: אני אומר שבמקום לשתות אלכוהול, שיעשו יום חינוך ארוך וכל אחד יודע שהמילה 24/7 היא לא הרב פירון המציא אלא אנחנו בהתיישבות המצאנו אותה.

איתן ברושי: לסיכום אני רוצה לומר שההסבר הזה שיש כל מיני תחליפים, הוא לא מקובל.

איתן ברושי: מצד שני, לא צריכה להיות כפילות.

איתן ברושי: אם במקום מסוים יש פעילות, זה לא יהיה גם וגם.

איתן ברושי: לכן אני מציע, אדוני היושב ראש, לא לקבל את חוות הדעת של אלה שחושבים שזה לא חשוב.

איתן ברושי: לעומת זאת, לחברנו אלאלוף יש זכויות אבל הוא במידה רבה עסק בנושאים האלה אבל כקרן פילנתרופית.

איתן ברושי: מדינה כמו ישראל, יום חינוך ארוך הוא דבר נכון.

איתן ברושי: הדחייה מראה שלא מבטלים.

איתן ברושי: לכן אני מציע לקבל החלטה ולאפשר מצד שני להחזיר את זה תוך שלושה חודשים לדיון ומשרד החינוך יגיד איך הוא מבצע את זה.

איתן ברושי: זה יכול להתחיל בפריפריה, בסוציו אקונומי נמוך, במגזרים היותר חלשים.

איתן ברושי: לא חייבים לבצע בבת אחת אבל העיקרון הוא נכון ואני מבקש לעמוד על כך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: פטור בלא כלום אי אפשר ולכן אני אתייחס.

יעקב מרגי: אין ספק שבקשת הממשלה להעביר דחייה של יישום חוק יום לימודים ארוך, קצת מקשה.

יעקב מרגי: אנחנו נעים באי נוחות אבל אנחנו צריכים להיות גם אמיתיים עם עצמנו.

יעקב מרגי: מי שמכיר אותו, אני לא פופוליסט.

יעקב מרגי: אני משתדל להיות ענייני עד כמה שבינתי משגת.

יעקב מרגי: אני אומר שעם כל הכבוד, אני מכיר את הסוגיה הזאת, את הטיעון שזהבה העלתה ואני לא מזלזל בו.

יעקב מרגי: על מזבח הבייביסיטר אנחנו לא יכולים להקריב הכול.

יעקב מרגי: אני אומר את דעתי.

זהבה גלאון: אני ממש מוחה על האמירה הזאת.

זהבה גלאון: זה לא מה שאמרתי.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: אני אמרתי.

יעקב מרגי: לא את אמרת.

זהבה גלאון: לא.

זהבה גלאון: אתה משטיח את הטיעון שלי.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא משטיח אותו.

יעקב מרגי: אני לא מתייחס לטיעון שלך.

יעקב מרגי: אני אומר את דעתי.

יעקב מרגי: אני אומר שמי שלקח את האני מאמין שלי בתחום החינוך, אני לא מוכן ליישם מיידית לאלתר את החוק.

יעקב מרגי: אני לא אשתף פעולה עם יישום יום חינוך ארוך כל עוד לא תהיה רביזיה בכל סוגיית תכניות הלימודים במערכות.

יעקב מרגי: איך אמרה חברת הכנסת מירב בן ארי?

יעקב מרגי: את באה מהתחום וכולנו הורים, כולנו מכירים את הסביבה ויודעים את האווירה הבית ספרית ויודעים מה קורה שם משעה 13:00, מהשעה החמישית והלאה.

יעקב מרגי: בכוונה אני לוקח את זה ואומר את זה כך כדי לא להסתתר.

יעקב מרגי: אני בעד יישום יום חינוך לימודים ארוך.

יעקב מרגי: יש לי את ההסתייגויות והתנאים.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, ללכת ולהוסיף שעות היום בלי לצקת בהן תוכן, בלי לעשות רביזיה אמיתית בתכניות הלימודים, בשיטת הלימוד, בתחולה, אנחנו נשמים את בתי הספר.

זהבה גלאון: מה עניין שמיטה להר סיני?

זהבה גלאון: יש מספיק תכניות.

זהבה גלאון: כאילו מחר הם מתיישבים להכין תכניות חדשות.

זהבה גלאון: אדוני, אתה יודע שאני רוחשת לך הרבה כבוד ואני מתכוונת לזה.

זהבה גלאון: אתה לא צריך להצדיק משהו שאתה לא מסכים אתו.

יעקב מרגי: עוד לא סיימתי את דבריי.

זהבה גלאון: אני יודעת שלא סיימת את דבריך, אבל אני עוזרת לך.

זהבה גלאון: אל תצדיק תכניות שאתה לא מסכים אתן.

זהבה גלאון: לא צריך לצקת תוכן.

יעקב מרגי: תדעי לך שהנוכחים בדיון כאן יודעים שאני לא מאפשר שיעזרו לי.

זהבה גלאון: נכון, אבל אני מדברת.

זהבה גלאון: אתה לא מאפשר בכלל אבל אני מנסה להגיד משהו שהוא לא מנסה לעזור לך אלא הוא רק כדי להבהיר את התמונה.

זהבה גלאון: זה לא עכשיו מצב שאין תכניות רציניות ועד שלא יתקינו דברים כדי לצקת תוכן - - -

יעקב מרגי: זאת לא הסיבה שזה עומד היום לדיון.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

זהבה גלאון: יש מספיק תכנים.

יעקב מרגי: מהנימוס, הקשבתי לך אבל לא סייעת לי.

זהבה גלאון: סתם, ניצלתי את זה.

יעקב מרגי: יפה, הבנתי.

יעקב מרגי: אני לא מסתתר מאחורי זה ואומר שבגלל זה אני היום נענה לבקשת הממשלה ולא מאשר.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם בגילוי הכי נאות.

יעקב מרגי: אם הייתי חבר האופוזיציה, לא הייתי תומך.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שחבר כנסת אחד כאן, גם אם הוא מצביע בעד בקשת המדינה, הוא עושה את זה בלב שלם ובנפש חפצה.

יעקב מרגי: חוק ההסדרים, צוק העתים, מה לעשות, צריך למצוא מקורות מימון להרבה אתגרים ולהרבה מטרות.

יעקב מרגי: אנחנו הצבענו גם במהלך הקדנציה הנוכחית על כל מיני רפורמות בתחום החינוך, רפורמות שדורשות משאבים, ולהערכתי יהיו עוד הרבה החלטות בוועדה - ואני מבטיח לכם - שידרשו הרבה משאבים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: זה לא שעכשיו אנחנו הולכים לקצץ במשרד.

יעקב מרגי: לא, אנחנו לא מקצצים אבל יש את צוק העתים ואני חושב שזה הכרח.

יעקב מרגי: חוק ההסדרים הוא הכרח שיגונה, אין מה לעשות, אנחנו חיים אתו כבר שנים רבות ומנסים להעביר אותו מן העולם אבל כנראה שכל פעם אנחנו בתקווה שזה יקרה בממשלה הבאה ובקואליציה הבאה אבל זה התגלגל גם לפתחי ואני יושב ראש ועדה ואני אומר בצורה הכנה ביותר שלא יהיה מנוס מלאשר את בקשת הממשלה עם כל הכאב שבכך.

איתן ברושי: אתה מוכן לבדוק את האופציה לשנה במקום לשנתיים?

יעקב מרגי: שמענו את בקשתך.

איתן ברושי: תצביע עליה.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע עכשיו את משרד החינוך ואת משרד האוצר.

יעקב מרגי: לאחר מכן יש לנו אורחים שביקשו להתייחס.

יעקב מרגי: ברוך הבא חבר הכנסת מוזס.

יעקב מרגי: פעם ראשונה שאתה נכנס בשקט.

יעקב מרגי: ברוך הבא.

יעקב מרגי: אם תרצה לדבר, סמן לי ותוכל להתייחס.

זהבה גלאון: אפשר לשפצר את ההצעה כאן?

זהבה גלאון: אני לא מאמינה שאני אומרת את זה, אבל אני רוצה לשפצר את ההצעה שלך.

זהבה גלאון: לא שאני מסכימה אתך.

יעקב מרגי: בואי נשמע מה יש להם לומר.

יעקב מרגי: אולי הם ימשכו את הבקשה.

זהבה גלאון: זאת לא הבעיה של החינוך אלא הבעיה של האוצר.

יעקב מרגי: יש חינוך ואוצר, חד הם.

יעקב מרגי: משרד החינוך, בבקשה.

<חיים הלפרין: המשרד מיישם את חוק יום חינוך ארוך במסגרת שעות הוראה תקניות שמורים מהמערכת מלמדים את השעות האלה.

<חיים הלפרין: תוצאה מזה שתכנית אופק חדש נכנסה, שבעצם המטרות הן שתיים: מטרה אחת היא לתת מענה מיטבי לילדים, והמטרה השנייה שהיא רחבה יותר ציבורית היא לתת מענה למשפחות, להורים, לצאת לעבודה וכולי.

<חיים הלפרין: המטרה הראשונה של מערכת החינוך היא לתת מענה לילדים.

<חיים הלפרין: כתוצאה מאופק חדש כאשר המטרה באופק חדש הייתה באמת לתת מענה ממוקד יותר ורחב יותר בתוך מערכת החינוך, נוצר מצב שבו כדי לתת מענה במסגרת השעות הפרטניות, גם השעות של יום חינוך ארוך במערכת הרשמית במסגרת אופק חדש, כדי לאפשר את השעות הפרטניות, ירדו ל-37 שעות בשבוע.

יעקב מרגי: ברוך הבא סגן שר הרווחה, חבר הכנסת משולם נהרי.

<חיים הלפרין: הנגזרת של זה היא שהמשרד היה צריך למצוא מענה דווקא לטובת האוכלוסיות החלשות או בתי הספר באזורים החלשים, לתת מענה של יום ארוך כדי לתת פתרון גם לילדים וגם במידה רבה להורים שלהם.

<חיים הלפרין: הפתרון שיצא לדרך לפני שלוש שנים והשנה עודכן באופן מאוד משמעותי הוא תכנית שמפעילים במשרד בהיקף של 900 מיליון שקלים, תכנית ציל"ה, שנותנת מענה עד השעה 4:00, לא עד 3:30, לא שמונה שעות שבעצם הן 3:15 או 3:30, אלא שעה 4:00, גם לגנים ועד כיתה א'-ב'.

<חיים הלפרין: כלומר, לחלק התחתון היותר נצרך במערכת החינוך.

<חיים הלפרין: התוצאה של זה היא שאנחנו חושבים שהמענה הזה של מצד אחד יום יותר גדוש מבחינת עולם הגן ובית הספר, מצד שני תכנית שהיא יותר פתוחה ומאפשרת הפעלה רשותית ומאפשרת יותר העשרה במסגרת אשכולות אחד עד שלוש, היא נותנת מענה יותר נכון ויותר טוב.

יעקב מרגי: משרד האוצר.

זהבה גלאון: רגע.

זהבה גלאון: מה אתם אומרים על כך שמקצצים שני מיליארד שקלים?

זהבה גלאון: מה העמדה שלכם לגבי הקיצוץ הזה?

יעקב מרגי: תרשום לך את השאלה ואחר כך תענה עליה.

<נועה היימן: רכזת חינוך באגף התקציבים באוצר.

<נועה היימן: אני רוצה להוסיף לדיון כמה נתונים שאי אפשר בלעדיהם לגבי תקציב החינוך בשנת 2015 ו-2016 שטרם הוצג או בוועדת החינוך או בוועדת הכספים ואני חושבת שזה רלוונטי לדיון שלנו.

<נועה היימן: תקציב החינוך בשנת 2015 הולך לעמוד על למעלה מחמישים מיליארד שקלים וקרוב ל-52 מיליארד שקלים בשנת 2016.

<נועה היימן: זאת תוספת כוללת של קרוב לשבעה מיליארד שקלים מתקציב 2014 עד 2016.

יעקב מרגי: על איזה שני מיליארד שקלים מדברת חברת הכנסת זהבה גלאון?

<נועה היימן: אני מיד אסביר למה הלך התקציב.

<נועה היימן: שבעה מיליארד שקלים מתווספים בין השנים 2014 עד 2016 לתקציב החינוך.

זהבה גלאון: למה?

<נועה היימן: מיד אתן את הדוגמאות.

<נועה היימן: אני רק רוצה עוד שני דברים לומר לגבי קצב הגידול של תקציב משרד החינוך.

<נועה היימן: בשנים האחרונות, בין שנת 2000 לשנת 2016, התקציב גדל ב-141 אחוזים ובפרט בין השנים 2000 ל-2016 ב-56 אחוזים.

<נועה היימן: זה קצב גידול של קרוב לעשרה אחוזים בשנה, הרבה מעבר לגידול הטבעי ואני מיד אפרט איזה תוספות ניתנו.

יעקב מרגי: את יכולה לומר מה שיעור הגידול הטבעי?

<נועה היימן: שיעור הגידול הטבעי קרוב ל-1.8 אחוזים באוכלוסייה.

<נועה היימן: אני מיד אפרט איזה תוספות ניתנו בשנים האחרונות שבעצם משקפות את סדרי העדיפויות של ממשלות ישראל בשנים האחרונות.

<נועה היימן: בראש סדרי העדיפויות בשנים האחרונות עמד העלאת שכר המורים.

<נועה היימן: במסגרת הסכמי אופק חדש ועוז לתמורה ניתנו תוספות של למעלה משישה מיליארד שקלים לשכר המורים.

<נועה היימן: זה גידול של בין 26 ל-42 אחוזים בשכר המורים.

איתן ברושי: ראיתי שבחודש האחרון הרבה מורים לא קיבלו משכורת.

יעקב מרגי: זאת סוגיה אחרת.

<נועה היימן: בין 26 ל-42 אחוזים תוספת שכר כאשר כל המחקרים מראים שהדבר שהכי משפיע על איכות החינוך, זאת איכות המורים.

<נועה היימן: על מנת למשוך מורים טובים ולאפשר איכות חינוך גבוהה, חשבו הממשלות בשנים האחרונות – הן עת שרת החינוך יולי תמיר חתמה על אופק חדש והן עת שר החינוך גדעון סער חתם על עוז לתמורה – שהעלאת שכר המורים צריכה להיות בראש סדרי העדיפויות של הממשלה.

<נועה היימן: פרט לכך ניתנו תוספות להרחבת גיל החובה של החינוך.

<נועה היימן: כך נוספו גילי שלוש-ארבע לתחולת חינוך החובה וגילי 17-18 מהצד השני לגילי החובה עם תוספת תקציבית משמעותית בצד שתי ההרחבות האלה.

<נועה היימן: צהרונים באשכולות אחד עד שלוש, עליהם אני אפרט בהמשך.

<נועה היימן: צמצום מספר התלמידים בכיתה.

<נועה היימן: אני אפרט מה יש בתקציב הקרוב.

<נועה היימן: בתקציב הקרוב, פרט להמשך יישום אופק חדש ועוז לתמורה, שעדיין מיושמים ועדיין לעוז לתמורה נכנסים בתי ספר בהדרגה לרפורמה, ופרט לגידול הטבעי, יש תוספת של קרוב ל-500 מיליון שקלים לתוספת סייעת שנייה בגני הילדים, גם בעקבות מחאות הורים, בעקבות סדרי עדיפויות של שר החינוך הנוכחי ושר האוצר הנוכחי - - -

יעקב מרגי: היו דיונים בוועדה.

<נועה היימן: ובעקבות דיונים בוועדת החינוך.

<נועה היימן: שמרתי את הדבר החשוב לסוף.

<נועה היימן: סייעת שנייה בגני הילדים, למעלה מ-500 מיליון שקלים.

<נועה היימן: צמצום מספר התלמידים בכיתה, עוד נושא שעלה כאן בוועדה מספר פעמים, הן בכנסת הקודמת והן בכנסת הזאת, כך שבכל בתי הספר היסודיים מספר התלמידים בכיתה יעמוד על בין 32 ל-34 תלמידים בכיתה בכל בתי הספר היסודיים בעלות של 450 מיליון שקלים מעבר לגידול הטבעי.

<נועה היימן: תכנית הלמידה המשמעותית אותה הוביל שר החינוך הקודם שי פירון ממשיכה גם עכשיו והיא כוללת שינוי בשיטות הלמידה, שינוי בשיטות הערכה ומדידה, 315 מיליון שקלים.

<נועה היימן: חוק יום לימודים ארוך חל היום על כ-290 אלף ילדים והעלות שלו כבר היום היא כמיליארד שקלים.

זהבה גלאון: מתוך כמה ילדים?

<נועה היימן: שני מיליון ילדים.

יוסי יונה: על כעשרה אחוזים.

זהבה גלאון: עשרה אחוזים פלוס.

<נועה היימן: הוא חל על כ-290 ילדי גנים ובתי ספר יסודיים והוא חל בעיקר בפריפריה החברתית והגיאוגרפית, בישובים ובשכונות שמופיעים בצו שר חינוך כפי שנכתב במסמך מרכז המחקר והמידע.

איתן ברושי: כמה העלות של ההורים בהשוואה לכל מה שאת אומרת?

איתן ברושי: בכמה גדלו תשלומי ההורים?

איתן ברושי: תשלומי הורים מהווים מרכיב חשוב בחינוך.

יעקב מרגי: אתה צודק.

יעקב מרגי: זאת בעיה במדינה אבל זה לא קשור לסוגיה.

יעקב מרגי: חשבתי שאתה עומד לשאול את השאלה שלו יצויר שכל מה שהיא מנתה, היא מתמחרת את זה מול יום חינוך ארוך והיינו שוקלים במאזניים, ומה היינו מוצאים.

יעקב מרגי: אין בעיה לאשר יום חינוך ארוך ולבטל את כל מה שהיא מנתה ועוד יישאר לה כסף.

זהבה גלאון: לא הבנתי איך זה קשור.

יעקב מרגי: זה לא קשור.

יעקב מרגי: ליושב ראש יש פריבילגיה לפעמים לדבר שטויות.

יוסי יונה: אין סיכוי שהרב מרגי יגיד משהו אחד שהוא שטויות.

<נועה היימן: גילי שלוש עד שמונה באשכולות אחד עד שלוש – לשאלת חברי הכנסת על הפריפריה וצמצום פערים – ישובים חלשים, חלה תכנית צהרונים חמש פעמים בשבוע עד 4:00 אחר הצהרים במשך כל שנת הלימודים.

<נועה היימן: במקביל בתקציב הזה, כבר בשנת הלימודים הקודמת ובתקציב הזה, אנחנו ממשיכים בתכנית לצמצום פערים, תוספת של שעות לימוד לבתי ספר מרקע חברתי כלכלי חלש, בעלות תוספתית בתקציב הזה של שנת 2015 ו-2016 של קרוב למאתיים מיליון שקלים שמושקעים אך ורק בבתי ספר חלשים, יסודי וחטיבות ביניים, על פי מדד הטיפוח הבית ספרי תוך תכנית ליווי מאוד מקיפה לאותם בתי ספר במטרה להביא לצמצום פערים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טלי בריל.

יעקב מרגי: אין לך את הפריבילגיה של חברי הכנסת אלא יש לך שתי דקות.

<טלי בריל: שלום.

<טלי בריל: אני אימא לשלושה ילדים ועומדת בראש "הורים דורשים מהפך בחינוך".

<טלי בריל: אני באה להציג את הקול של הילדים ושל ההורים בהם דובר כאן.

<טלי בריל: כבוד היושב ראש אמר שהתייחסות לבית ספר ולמערכת החינוך כאל בייביסיטר, ואנחנו ההורים מבקשים להוציא את המילה הזאת מהשיח.

יעקב מרגי: אמרתי שאנחנו לא רוצים.

<טלי בריל: נכון.

<טלי בריל: שפה יוצרת מציאות.

<טלי בריל: בעיני ההורים בתי הספר בישראל הם מערכות חינוך ולא בייביסיטר.

יעקב מרגי: כולנו שם.

<טלי בריל: יחד עם זאת, חשוב לנו להציג את הנושא.

<טלי בריל: כל הדיונים הכלכליים שמתקיימים כאן, מי שמשלם את המחיר, את מה שהמדינה בעצם חוסכת, זאת קהילת ההורים.

<טלי בריל: גם כאשר יש תכניות העשרה, תכניות שנוספו – ואמר כאן חבר הכנסת – ההורים משלמים את המחיר.

<טלי בריל: כל מה שהמדינה שולחת למגזר השלישי, ההורים משלמים יחד עם המגזר השלישי.

<טלי בריל: אנחנו חושבים שאחרי 17 שנים הגיע הזמן להגיד או שעושים את זה או שלא עושים את זה.

<טלי בריל: גני הילדים כמעט ולא מוזכרים כאן וחבל שכך כי ילדי הגנים – אני מצטרפת לדבריה של חברת הכנסת גלאון – הם הגילאים שאימהות בעצם לא יוצאות לעבודה.

יעקב מרגי: ציל"ה לא בגנים?

<נועה היימן: ציל"ה היא בגנים.

<נועה היימן: גם יוח"א בגנים.

מירב בן ארי: אפשר לשאול איפה את גרה?

<טלי בריל: אני גרה בראשון לציון, בה אין ציל"ה וצהרונים עולים אלף שקלים.

<טלי בריל: חלק מהאימהות לא יוצאות לעבוד כי זה לא משתלם כשיש לך שלושה ילדים והשכר שתקבלי יהיה יותר נמוך.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך על תרומתך לדיון.

יעקב מרגי: עורך דין עינב גוטרמן.

<עינב גוטרמן: תודה רבה.

<עינב גוטרמן: בהמשך למה שנאמר כאן, ציל"ה באמת מיושמת רק באשכולות אחד עד שלוש בירושלים אבל היא לא מיושמת באופן מלא.

<עינב גוטרמן: הורים מסבסדים חלק מסוים.

<עינב גוטרמן: ציל"ה קורסת והיא לא מתרחבת.

<עינב גוטרמן: מכרסמים בתקציבים של ציל"ה.

<עינב גוטרמן: היא הייתה אמורה להיות מורחבת לכלל האוכלוסייה.

<עינב גוטרמן: אין שם פיקוח נאות על התכנים, יש תנאי תעסוקה מאוד ירודים ואת זה אנחנו יודעים ממה שקורה בירושלים.

<עינב גוטרמן: להשלים את הטיעון של חברת הכנסת גלאון וחברתי טלי בריל, מדובר בקטסטרופה בצהרונים.

<עינב גוטרמן: מעבר לחשיבות בעידוד תעסוקה ובהגדלת שוק העבודה שיום לימודים ארוך תורם, קטסטרופה.

יעקב מרגי: תודה.

<עינב גוטרמן: עוד לא עברו שתי דקות.

יעקב מרגי: מה לעשות, אני מנהל את הדיון.

יעקב מרגי: משפט אחרון.

<עינב גוטרמן: משפט אחרון.

<עינב גוטרמן: תשמעו, מה שקורה בצהרונים, זאת קטסטרופה.

<עינב גוטרמן: דוח מבקר המדינה בשנת 2014 התייחס לכך.

<עינב גוטרמן: אין פיקוח נאות.

<עינב גוטרמן: אין סטנדרטיזציה לגבי התכנים ותנאי ההעסקה.

<עינב גוטרמן: צריך להבין מה קורה לילדים ומדובר במאות אלפי ילדים.

יעקב מרגי: את רוצה לתרום לשינוי בנושא הזה?

יעקב מרגי: תפני אלי עם מסמך מסודר ובו תעלי את כל הבעיות.

<עינב גוטרמן: אני אשלח לך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן, אחרונת הדוברים.

נורית קורן: כשאני ראיתי את התקציב, אני הבנתי שיום חינוך ארוך מאוד מאוד חשוב ודווקא לאוכלוסיות הכי קשות.

נורית קורן: בעצם מה שנשאר – לגבי כיתות א' עד ג' וגני הילדים, פחות או יותר יש איזשהו סידור – אלה כיתה ד', ה' ו-ו'.

נורית קורן: אני חושבת שזה היה עוזר מאוד מאוד אם היו מחילים את יום לימודים ארוך.

נורית קורן: מכיוון ששוחחתי עם שר החינוך והוא ביקש שכרגע הוא לא יוחל, החלטתי שאני מצביעה עם הסיעה אבל אני חושבת שזה מאוד מאוד חשוב להחיל יום לימודים ארוך.

יוסף ג'בארין: אולי תצביעי בעדנו?

יעקב מרגי: חברת הכנסת גלאון, חצי משפט.

זהבה גלאון: אדוני, תודה.

זהבה גלאון: ממש חצי משפט.

זהבה גלאון: הדיון על יום לימודים ארוך הוא דיון עקרוני.

זהבה גלאון: רוצים לבטל יום לימודים ארוך, תפתחו דיון עקרוני.

יעקב מרגי: אנחנו דוחים.

יעקב מרגי: לא מבטלים.

זהבה גלאון: דוחים בשנתיים.

זהבה גלאון: תגידו מאיפה מוצאים את שני מיליארד השקלים שחוסכים על הדחייה הזאת.

זהבה גלאון: אני יושבת ושומעת כאן את ההסברים של האוצר.

זהבה גלאון: באמת, מה עניין שמיטה להר סיני?

זהבה גלאון: כל ההסברים האלה לא קשורים.

זהבה גלאון: זה דיון עקרוני.

זהבה גלאון: אתם רוצים להראות שיש תוספות, בסדר גמור, אבל מה זה רלוונטי לדיון הזה?

זהבה גלאון: אתם רוצים, תפתחו דיון עקרוני.

זהבה גלאון: אני רוצה להעיר לך הערה, אדוני, בהמשך לדברים שלך.

זהבה גלאון: ממילא אין לי זכות הצבעה אבל אני רוצה להציע לך.

זהבה גלאון: אני מציעה שהוועדה תאשר את הסעיף רק תמורת התחייבות לנוסח חדש שיבוא ממשרד החינוך בהתאם להערות שנשמעו כאן היום ובהתאם להערות שלך עם לוחות זמנים מוגדרים.

זהבה גלאון: ככה, ברגל אחת או בשנייה אחת להחליט שמבטלים או דוחים בשנתיים את יישום תכנית יום לימודים ארוך, זה פשוט ביזיון לכנסת שבאופן כזה מתקבלות החלטות על סוגיה כל כך עקרונית.

זהבה גלאון: זה על גב האימהות ועל גב הילדים.

יעקב מרגי: חצי משפט הכי ארוך שאני מכיר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו ניגשים להצבעות.

יעקב מרגי: נשמעו הדברים.

יעקב מרגי: יש הסתייגויות?

איתן ברושי: כן.

יעקב מרגי: אנחנו מביאים להצבעה את בקשת הממשלה כפי שהוגשה לוועדה.

יוסי יונה: שנה אותה.

זהבה גלאון: נתתי לך פתח.

יוסי יונה: תגיד שכל חברי הוועדה נגד הדחייה אבל.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אמרתי בפתיחת דבריי שכולנו מצרים.

יוסי יונה: לא מצרים.

יוסי יונה: נגד.

יעקב מרגי: נתתי לכם להתבטא לפני ולא הפרעתי לכם.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב ראש, לא סתם אנחנו מפריעים.

יוסף ג'בארין: אני בכנסת כמה חודשים וזאת פעם ראשונה שאני שומע חברי כנסת שאומרים שהם נגד החוק הזה אבל נצביע בעדו.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לא פעם ראשונה.

יעקב מרגי: אתה תשמע את זה הרבה פעמים.

יעקב מרגי: רבותיי, לא מפריעים בזמן ההצבעה.

איתן ברושי: בכל זאת, אני ביקשתי להציע שבמקום שנתיים, תהיה דחייה לשנה.

יעקב מרגי: אני לא מביא את ההצעה שלך להצבעה.

איתן ברושי: אני מגיש אותה כהסתייגות.

יעקב מרגי: כהסתייגות, בסדר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איתן ברושי הגיש הסתייגות והוא ביקש לאשר את הדחייה לשנה בלבד וליישם את התכנית בשנת הלימודים תשע"ז.

יעקב מרגי: אנחנו מביאים את ההסתייגות להצבעה.

יעקב מרגי: מי נגד הצעתו?

איתן ברושי: מצביעים קודם על מי בעד.

יעקב מרגי: לא משנה.

איתן ברושי: בכנסת זה משנה.

יעקב מרגי: היום אני לארג'.

יעקב מרגי: מי בעד הצעתו של חבר הכנסת איתן ברושי?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: מי נמנע?

יעקב מרגי: בעד – 1

יעקב מרגי: נמנעים – 3 ההסתייגות לא התקבלה.

איתן ברושי: אלה שלא רוצים לבטל, מוכנים לדחות לשנתיים ולא לשנה.

יעקב מרגי: זהבה, את לא מצביעה.

זהבה גלאון: אבל להימנע אפשר.

יעקב מרגי: שני נמנעים.

יעקב מרגי: הצלחת לבלבל אותי ולהפריע לי היום.

זהבה גלאון: אדוני, יש לנו הסתייגויות.

יעקב מרגי: ההסתייגות של חבר הכנסת איתן ברושי לא עברה.

יעקב מרגי: הסתייגות של חברת הכנסת זהבה גלאון.

זהבה גלאון: תודה אדוני.

זהבה גלאון: זאת הסתייגות משותפת לנו, למרץ, ולרשימה המשותפת.

זהבה גלאון: אם יש עוד חברי כנסת, אם חבר הכנסת יונה רוצה להצטרף, בבקשה.

זהבה גלאון: לסעיף 47.

זהבה גלאון: אנחנו מציעים לבטל את הסעיף ולומר שהסעיף בטל.

זהבה גלאון: אותו דבר לגבי סעיף 48.

זהבה גלאון: לסעיף 49.

<מירב ישראלי: זה לדיון הבא.

נורית קורן: אתם מציעים לבטל את הדחייה.

יעקב מרגי: זה כל כך פשוט ולא צריך הסברים.

יעקב מרגי: מי בעד הסתייגותה של חברת הכנסת זהבה גלאון?

יעקב מרגי: חנין, את בעלת זכות הצבעה?

חנין זועבי: כן.

יוסי יונה: אני במקום איציק שמולי.

יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות של חברת הכנסת זהבה גלאון?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: יש נמנעים?

יעקב מרגי: אין נמנעים.

יעקב מרגי: בעד – 4

יעקב מרגי: נמנעים – אין

יעקב מרגי: ההסתייגות לא עברה.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו מצביעים על הסעיף.

יעקב מרגי: מי בעד אישור הסעיף כפי שהגישה הממשלה, ככתבו וכלשונו?

יעקב מרגי: בעד – 7

יעקב מרגי: נמנעים – אין סעיפים 47 ו-48 בפרק ט' (יום לימודים ארוך) נתקבל.

יעקב מרגי: הסעיפים אושרו.

יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים בסעיף 2 בסדר היום.

יעקב מרגי: ברגע זה האווירה משתנה, החגיגה הסתיימה ואנחנו חוזרים לנוהל רגיל של התנהלות בוועדת החינוך כאשר השקט והסדר יישמרו.

<מירב ישראלי: סעיף 49.

זהבה גלאון: על זה נאמר מהפח אל הפחת.

יעקב מרגי: לא שמעת את ההודעה שלי שאנחנו חוזרים לנוהל מרגי.

זהבה גלאון: ברור.

יעקב מרגי: אנחנו דנים בסעיף 49, תקצוב מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית, תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016, התשע"ה-2015.

יעקב מרגי: מי שרוצה להבין מה זה אומר, אני אומר בקצרה.

יעקב מרגי: כידוע חוק חינוך ממלכתי הוא חוק שאושר בכנסת ה-12, באוגוסט 1953.

יעקב מרגי: לאחר מכן הוגשה הצעת חוק בה יש תיקון פשוט בן ארבע שורות לסעיף 11 לחוק החינוך הממלכתי שלימים קיבל את השם חוק נהרי ולכן מזכה אותנו בנוכחותו סגן שר הרווחה והשירותים החברתיים, חבר הכנסת משולם נהרי.

יעקב מרגי: כאמור, החוק מתבטא בארבע שורות: בחוק חינוך ממלכתי בשנת 1953, בשם השוויון, והוא קובע כי עירייה המקיימת בתי ספר ממלכתיים תהיה חייבת להעביר הקצבות לאחזקת בתי ספר פרטיים שמוכרים על ידי משרד החינוך.

יעקב מרגי: כמובן לחוק היו מתנגדים, אלה שפחדו וחששו ששמים יפלו ויהיו רעידות אדמה, צונאמי והחינוך הממלכתי יתפורר.

יעקב מרגי: כנגדם הייתה הטענה של השלטון המקומי לגבי השתת עלויות נוספות בלי שיפוי מצד השלטון המרכזי.

יעקב מרגי: אכן בשנת 2007 המשלה אישרה את חוק נהרי ולאחר מכן – ואני מדלג ורץ במעוף ההיסטוריה – הוקמה ממשלה - - -

מנחם אליעזר מוזס: ממשלת הזדון.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לפיד, כי לפיד לא היה ראש הממשלה.

יעקב מרגי: נקרא לזה ממשלת ליכוד, הבית היהודי ויש עתיד, שהחליטה לבטל את החוק הזה וביטלו את התיקון הפשוט הזה בן ארבעת השורות.

יעקב מרגי: אמנם השאירו הערה בסופה אמרו שרשות מקומית שתרצה, תהיה רשאית.

חנין זועבי: גם אנחנו רוצים את התיקון הפשוט.

יעקב מרגי: אדרבה.

חנין זועבי: אם הוא פשוט.

זהבה גלאון: איך אדוני מסביר שאף אחד מיש עתיד לא בישיבה היום?

יעקב מרגי: אני עוד לא סיימתי.

זהבה גלאון: היית אומר את זה?

יעקב מרגי: אני הייתי תלמיד טוב.

יעקב מרגי: עד היום אני תקוע וגם כשאני משוחרר, אני משלב ידיים כי הייתי תלמיד ממושמע.

יעקב מרגי: אתם מפריעים לי באמצע.

יעקב מרגי: הוקמה ממשלה חדשה שבסך הכול מבקשת להחזיר את המצב לאשורו כפי שהיה ב-2012.

יעקב מרגי: זאת בקשת הממשלה במסגרת הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית ואנחנו כרגע דנים בה.

יעקב מרגי: אתה רוצה לומר מספר מלים?

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אני מודיע מראש שבשעה 12:45 יהיו הצבעות.

משולם נהרי: כן.

משולם נהרי: כבוד היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, היום ניתנה לנו אפשרות להחזיר עטרה ליושנה.

משולם נהרי: החוק הזה הוא חוק שוויוני מאין כמוהו ואני חייב לעשות סדר ושוב להבהיר את הדברים.

משולם נהרי: יש לי תחושה שאנשים מערבים מין בשאינו מינו.

משולם נהרי: לא מדובר בתקציבים ממשלתיים.

משולם נהרי: חד וחלק.

משולם נהרי: יש טעות לחשוב שתקציבים שמעביר משרד החינוך, יעבירו גם למוכר שאינו רשמי הרשויות אבל זה לא נכון.

משולם נהרי: בכלל לא נכון.

משולם נהרי: מדובר בתקציבים של רשויות מקומיות.

משולם נהרי: כל רשות מקומית, יש לה הכנסות ממשלם המסים, מהארנונה, מכל המסים שהיא גובה מהתושבים והיא מחליטה, מעבר לתקציבים שנותן משרד החינוך, שהיא רוצה להפריש, כל רשות לפי ההכנסות שלה, לפי סדרי העדיפויות שלה והיא קובעת אחוז מסוים מהתקציב שלה שילך כתוספת למערכות החינוך בכל מיני תחומים.

משולם נהרי: זה יכול להיות גם בתגבור שיעורים, זה יכול להיות בתגבור תלמידים חלשים, זה יכול להיות בהעשרה.

משולם נהרי: בכל התחומים.

משולם נהרי: החוק הזה בא ואומר שברגע שהרשות המקומית החליטה להקציב סכום מסוים למערכת החינוך, תחלק אותו באופן שוויוני על פי אותם אחוזים שמשרד החינוך מתקצב ילד במדינת ישראל.

משולם נהרי: אם משרד החינוך מתקצב ילד בממלכתי במאה אחוזים, הם נותנים את המאה אחוזים.

משולם נהרי: אם הוא מתקצב במוכר שאינו רשמי ב-75 אחוזים, הרשות תיתן 75 אחוזים.

משולם נהרי: מה יש יותר שוויוני מדבר כזה?

משולם נהרי: הוא משלם מסים.

משולם נהרי: אני אתן לכם דוגמה.

משולם נהרי: אני גר בהר נוף, שכונה שהיא בעצם כמו עיר מבחינת מספר התושבים שלה.

משולם נהרי: יש שם בית ספר אחד ממלכתי והוא לא גדול וכל בתי הספר שם, ויש שם הרבה בתי ספר, מונים אלפי תלמידים והם מוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: שכונת הר נוף מבחינת הארנונה משלמת כמו אזור א', 101 שקלים למטר.

משולם נהרי: היא מכניסה לעירייה כסף רב מארנונה אבל מהארנונה שלה היא תממן את בית הספר הממלכתי אליו באים ממבשרת ומכל מיני מקומות ואותם תלמידים שמשלמים מסים, לא יקבלו.

משולם נהרי: איזו שוויוניות זאת?

משולם נהרי: אין דבר כזה.

משולם נהרי: רשות שלא נותנת, זה בסדר, היא לא נותנת לאף אחד והיא לא תיתן גם למוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: זה שוויוני.

משולם נהרי: אבל ברגע שהיא מחליטה לתת, היא צריכה לתת בשוויוניות.

משולם נהרי: אלה הרי הכנסות של כל הישוב.

משולם נהרי: מי שבא ומדבר על ליבה, לומדים ליבה או לא לומדים ליבה, מגיע או לא מגיע, אני חושב שלא רק שהוא משקר את עצמו אלא הוא עושה את הדבר החמור ביותר – הוא טועה ומטעה.

משולם נהרי: לא מדובר על תלמידים מהפטור אלא מדובר על תלמידים במוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: תלמידים במוכר שאינו רשמי - מלמדים ליבה 75 אחוזים ומקבלים תקציב 75 אחוזים.

משולם נהרי: כבר אמר את זה היועץ המשפטי, כגודל הליבה, כך גודל התקציב.

משולם נהרי: זאת אומרת, אין מושג שלא מלמדים ליבה.

משולם נהרי: אם מלמדים 75 אחוזים, מקבלים 75 אחוזים.

משולם נהרי: נעשה עוול בלתי רגיל עת הלכו והוציאו את כל המוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: רק לסבר את אוזניכם.

משולם נהרי: היום נוצר מצב, כמה שמנסים לצמצם את המוכר שאינו רשמי, המוכר שאינו רשמי מהווה היום כמעט כשליש מהתלמידים במדינת ישראל שהם במוכר שאינו רשמי.

משולם נהרי: המספר רק הולך ועולה, הוא רק הולך וצובר תאוצה.

משולם נהרי: אמרו לי בראיון בטלוויזיה שזה פוגע בממלכתי ושאלתי את המראיינת היכן לומדים הילדים שלה.

משולם נהרי: היא אמרה שהם לומדים במוכר שאינו רשמי, בבית הספר הדמוקרטי.

משולם נהרי: ההורים היום, כבר לא מעניין אותם כמה תקציב תיתן והם מוכנים לשלם.

משולם נהרי: הם רוצים חינוך רציני לילדים שלהם.

משולם נהרי: הם רוצים מערכת אלטרנטיבית שתדאג לילדים שלהם.

משולם נהרי: היום האנשים רוצים להשקיע בילדים ולא שוקו ולחמנייה הם המושכים אותם.

משולם נהרי: אפשר ללכת ולקחת 300 תלמידים ולהתעלם מהם ולומר שלהם לא מגיע?

משולם נהרי: אני אומר לכם מה הדבר החמור ביותר, ואמרתי את זה לשר החינוך.

משולם נהרי: הרי החוק הזה תלוי בו כי אם הוא קובע שמקבלים 75 אחוזים, הרשות מתיישרת לפי האחוז שהוא קובע.

משולם נהרי: הוא מבחינת החוק יכול לקבוע אפס ולא לתת בכלל, ואז הרשות, לפי החוק הזה, לא תיתן.

משולם נהרי: אם יבוא שר החינוך ויגיד שמגיע להם עשרה אחוזים, הרשות תצטרך לתת עשרה אחוזים.

משולם נהרי: למה הוא לא עושה את זה?

משולם נהרי: למה הוא מחפש שהרשות המקומית תעשה לו את העבודה ותהיה שליח לדבר עבירה?

משולם נהרי: למה אין לו את האומץ הזה לבוא ולומר, רבותיי, אני מוציא אתכם מכלל ישראל?

משולם נהרי: מה, הם לא אזרחים?

משולם נהרי: הם לא תושבים?

משולם נהרי: אין להם זכויות?

משולם נהרי: איך שר יכול להעז לחשוב רק לעשות דבר כזה לתלמידים?

משולם נהרי: זה לא כסף שהוא נותן.

משולם נהרי: זה לא מהתקציב שלו.

זהבה גלאון: את מי אתה מאשים?

יעקב מרגי: הוא לא מאשים.

משולם נהרי: אני מדבר על אלה שהלכו והורידו את הדבר הזה.

יוסף ג'בארין: כמה הורידו?

יוסף ג'בארין: מה הייתה הטענה?

זהבה גלאון: שלא מלמדים ליבה.

משולם נהרי: לא.

משולם נהרי: רוצים להיבנות על חורבנו של השני.

משולם נהרי: אדוני, אני רוצה לחזק את החינוך הרשמי, אני אחנוק את אלה.

משולם נהרי: שני ילדים התווכחו ביניהם, אחד אמר שהוא יותר גבוה, השני עלה על כיסא ואמר שהוא יותר גבוה, לקח הראשון את השני, הוריד אותו ואמר, הנה, אני יותר גבוה.

משולם נהרי: אמר לו מישהו: היית עולה על השולחן ואתה יותר גבוה ממנו.

משולם נהרי: מערכת החינוך הרשמי תשקיע.

משולם נהרי: הרי למה הולכים למוכר שאינו רשמי?

משולם נהרי: אתה חושב שאם מישהו שולח את הילד שלו למוכר שאינו רשמי ומחר הוא ימצא שהמערכת הרשמית יותר טובה, הוא לא יעביר את הילד שלו אליה?

משולם נהרי: הוא לא עושה חשבון.

משולם נהרי: הוא רוצה חינוך טוב לילד שלו.

משולם נהרי: אז לך ותשקיע בחינוך הרשמי.

משולם נהרי: יש לך את כל המשאבים, יש לך את כל התקציבים, תשקיע, תבנה, תעשה, תהיה אטרקטיבי ואז יבואו אליך.

משולם נהרי: אבל אתה הולך להחריב מערכת שלמה כדי להיבנות?

משולם נהרי: זה נקרא להיבנות?

משולם נהרי: ודאי שזה לא חינוכי, אבל זה גם לא אנושי.

משולם נהרי: לכן, רבותיי, אני חושב שכאשר החוק הזה עבר בזמנו, ב-2007, הצביעו כולם, חוץ מ-מרצ, והיום אני מאמין שגם מרצ תצטרף והוא יעבור פה אחד.

זהבה גלאון: לא, אל תבנה על זה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס, בבקשה.

מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב ראש, תודה.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתחבר לדברי סגן השר הרב נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: התקציב הזה בא באמת רק מהרשויות.

מנחם אליעזר מוזס: את תקציב משרד החינוך מכירים כולם ויודעים שהוא עומד על כחמישים מיליארד שקלים אבל ההוצאה הלאומית לחינוך, פרט למשקי הבית, היא למעלה משמונים מיליארד שקלים.

מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, שלושים מיליארד שקלים הרשויות המקומיות מממנות כל מיני צרכים חינוכיים.

מנחם אליעזר מוזס: בדיוק בשלושים מיליארד שקלים אלה החליטו שחשמל, מים וניקיון, הדבר האלמנטרי ביותר, לא יינתנו לילדי המוכר שאינו רשמי שלומדים בפיקוח משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: בכל המוסדות האלה הילדים לומדים בפיקוח משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: לא מדובר כאן על הפטורים.

מנחם אליעזר מוזס: זה היה בעבר ואני אומר שוב שזאת ממשלת הזדון ולפי הפסוק – ותעביר ממשלת זדון מן הארץ.

יעקב מרגי: לזה אתה מכוון בתפילה?

מנחם אליעזר מוזס: לא.

מנחם אליעזר מוזס: לזה התכוונתי בשנה שעברה.

מנחם אליעזר מוזס: היום כבר לא.

מנחם אליעזר מוזס: כשהיינו באופוזיציה.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר שאין דבר יותר מרושע מאשר ללכת ולקחת חשמל, מים וניקיון, דבר אלמנטרי ביותר, מהתלמידים האלה.

מנחם אליעזר מוזס: מה רצו?

מנחם אליעזר מוזס: שההורים ישלמו יותר חשמל, שישלמו יותר מים, שאשתי תלך לנקות את בית הספר או הסבתא או האימא תלך לנקות בבתי הספר.

מנחם אליעזר מוזס: איך בכלל עלו על הדעת דברים כאלה?

מנחם אליעזר מוזס: אני כבר לא מדבר על מזכירות ושרתות.

זהבה גלאון: מי מפקח על בתי הספר האלה?

מנחם אליעזר מוזס: משרד החינוך.

זהבה גלאון: אבל מי?

מנחם אליעזר מוזס: משרד החינוך.

מנחם אליעזר מוזס: הנה משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אבל זה לא רק אתם.

מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה לסכם.

מנחם אליעזר מוזס: הדבר הנוראי הזה, אני חושב, זהבה, שגם אתם כשוחרי שוויון וכשוחרי אי עשיית עוול, חייבים לתת גב לחוק הזה כי גם לכם יש מוכר שאינו רשמי.

זהבה גלאון: איזה מוכר שאינו רשמי?

זהבה גלאון: יש לי מערכות חינוך?

זהבה גלאון: לא ידעתי את זה.

יוסף ג'בארין: בחברה הערבית.

יעקב מרגי: זאת לא שעת שאלות ותשובות.

מנחם אליעזר מוזס: לא נעשה עכשיו שאלות ותשובות.

מנחם אליעזר מוזס: אני אומר שהדבר הזה, אסור שיהיה במדינה הזאת.

מנחם אליעזר מוזס: לא היה אף מגזר במדינה הזאת וגם לא במדינות אחרות - - -

יעקב מרגי: יש שוויון סלקטיבי.

מנחם אליעזר מוזס: שוויון סלקטיבי.

מנחם אליעזר מוזס: לא היה אף מגזר שבאו וגזרו עליו כאלה גזרות כמו חשמל, מים, ניקיון, שרתות, מזכירות.

מנחם אליעזר מוזס: זה היה פרופר לשם שנאה.

מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שאנחנו צריכים היום אהבת חינם במקום שנאת חינם ושכולם ייתנו כתף ויצביעו בעד החזרת חוק נהרי.

מנחם אליעזר מוזס: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת זהבה גלאון, בבקשה.

זהבה גלאון: אדוני, תודה רבה.

זהבה גלאון: חבר הכנסת מוזס, חבר הכנסת נהרי, חבריי כולם, אף אחד לא בא מהמקום הזה, ממקום של שנאה.

זהבה גלאון: אתם רוצים לעשות חשבון עם יאיר לפיד, יאללה, תיכנסו בהם, אני לא רואה נציגים שלהם כאן, הם ביטלו לכם את זה.

זהבה גלאון: אני לא באה מהמקום הזה.

זהבה גלאון: זה לא מעניין אותי.

זהבה גלאון: אני באה ממקום של שיתוף פעולה.

זהבה גלאון: מי כמוך יודע, היינו יחד באופוזיציה, ולדעתי נהניתם אתי באופוזיציה יותר ממה שאתם נהנים עכשיו למרות שעכשיו אתם מסדרים לכם כל מיני הסדרים.

זהבה גלאון: 75 אחוזים.

זהבה גלאון: בתי הספר הכנסייתיים במגזר הערבי נשארו עם פחות כי סידרתם לכם.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זהבה, אי אפשר לקחת את העובדות ולהפוך אותן.

זהבה גלאון: אפשר.

זהבה גלאון: אתם עושים את זה לכולם.

יעקב מרגי: יושבים כאן בעלי מקצוע ומשפטנים.

משולם נהרי: החוק הוא לכולם.

זהבה גלאון: אני יודעת שהחוק הוא לכולם.

זהבה גלאון: אל תגידו לי אי אפשר.

זהבה גלאון: ראשית, אפשר כי אתם מסדרים לכם הסדרים נוספים לבתי הספר האלה שלא קשורים דרך החוק הזה.

יעקב מרגי: את יודעת למה החמישים מיליון שקלים עברו דרך המשרד של גילה גמליאל לבתי הספר הכנסייתיים?

זהבה גלאון: אדוני, מה אמרת לחבר הכנסת מוזס?

זהבה גלאון: זאת שעת שאלות ותשובות?

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: מותר לי.

יעקב מרגי: ליושב ראש מותר.

זהבה גלאון: זה נכון.

יעקב מרגי: אני חיכיתי ארבע קדנציות כדי להיות יושב ראש כדי לנצל את הפריבילגיה הזאת.

יעקב מרגי: אפילו כשהייתי שר, חיכיתי להיות יושב ראש ועדה.

זהבה גלאון: זה נכון.

זהבה גלאון: האמת היא שהוא ויתר.

זהבה גלאון: תדעו שהוא ויתר.

יעקב מרגי: אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: חשבת למה תקציב חינוך לבתי הספר הכנסייתיים עובר דרך המשרד של השרה גילה גמליאל?

יעקב מרגי: אם תרצי תשובות, אני אתן.

זהבה גלאון: אני יודעת למה תקציב החינוך עובר.

יעקב מרגי: אני אגיד לך, כדי שמגזרים אחרים לא יוכלו לדרוש בשם השוויון.

זהבה גלאון: בסדר, נכון, אבל אתם נהנים מזה שהם לא יכולים.

זהבה גלאון: אני לא מאשימה אתכם כי אתם מוצאים הסדרים אחרים.

זהבה גלאון: יש אגף חרדי במשרד החינוך.

יעקב מרגי: לטובת היושבים כאן, היו שני דיונים בנושא החינוך הכנסייתי.

יעקב מרגי: חברת הכנסת, גברתי, ידידתי, עמיתתי, מה שאת רוצה.

זהבה גלאון: אני חותמת על הכול.

יעקב מרגי: היו כאן שני דיונים אוהדים בנושא החינוך הכנסייתי.

זהבה גלאון: נכון.

יעקב מרגי: חברת הכנסת זהבה גלאון לא הייתה בהם ולכן לא כל העובדות נהירות לה.

יעקב מרגי: הוצע לחינוך הכנסייתי בצורה נדיבה על ידי המדינה להצטרף למסלולים זהים לאלה שאנחנו מוצאים להם הסדרים.

יעקב מרגי: אמרת, אלה שאנחנו מוצאים להם הסדרים, עם תנועות הידיים, ובמגבלות מסוימות.

יעקב מרגי: הם לא הצליחו או שלא רצו או שלא יכלו ועדיין זה בדיונים.

יעקב מרגי: אני מפרגן ושמח על ההישג שהשיג החינוך הכנסייתי, קודם כל במימון הביניים הזה של חמישים מיליון שקלים, והלוואי ויגיעו להסדר כי אני מאמין שהמדינה צריכה למצוא דרך שוויונית, להעצים את החינוך הממלכתי, לא על ידי אפליית ילד בילד ולא משנה מהיכן הוא ומה הוא.

יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי לך.

יוסף ג'בארין: אגב, זה לא יעבור.

יעקב מרגי: אתה פותח את הדיון הזה עכשיו?

יוסף ג'בארין: דרך המשרדים העוקפים זה לא יעבור.

<קריאה: הרעיון עכשיו הוא לחזור למשרד החינוך.

יוסף ג'בארין: למשרד החינוך, כן.

יעקב מרגי: חברת הכנסת זהבה גלאון ברשות דיבור.

זהבה גלאון: אדוני, החוק שסגן השר קידם בזמנו הוא חוק בעייתי מכמה טעמים.

זהבה גלאון: קודם כל, למרות שבפועל זה אולי לא קורה באופן מדויק, חוק נהרי לא מחייב את מוסדות המוכר שאינו רשמי ללמד לימודי ליבה למרות שכן מלמדים בהיקף כזה או אחר.

יעקב מרגי: זה לא בחוק הזה.

זהבה גלאון: אני יודעת.

יעקב מרגי: זה לא בחוק הזה.

זהבה גלאון: תן לי לומר לך משהו.

זהבה גלאון: הוא לא מתנה לימודי ליבה מלאים בקבלת תקציבים.

זהבה גלאון: הוא לא מתנה.

משולם נהרי: משרד החינוך נותן 75 אחוזים.

זהבה גלאון: נכון.

משולם נהרי: בתנאי שתלמד 75 אחוזים ליבה.

משולם נהרי: אם הוא נתן לך, גם הרשות נותנת לך, אז אתה מלמד ליבה.

משולם נהרי: אם לא ייתן לך משרד החינוך, גם הרשות לא תיתן לפי החוק.

יוסף ג'בארין: אולי תוסיף בתנאי שמלמדים באותו שיעור את לימודי הליבה.

משולם נהרי: לא.

משולם נהרי: זה לא קשור.

זהבה גלאון: אין פיקוח.

יעקב מרגי: אני מבקש לאפשר לזהבה גלאון לסיים את דבריה.

זהבה גלאון: אני מאוד מאוד מוטרדת מהגישה שבחקיקה מאפשרים לכל מיני מוסדות להתנתק מהמערכת הממלכתית.

זהבה גלאון: זה בעצם מה שהחוק הזה מאפשר.

זהבה גלאון: זה מאוד מאוד בעייתי.

זהבה גלאון: מערכת ממלכתית צריכה להיות מערכת שוויונית.

זהבה גלאון: הדבר הזה מייצר אי שוויון בחינוך.

זהבה גלאון: כל מה שאמר קודם חבר הכנסת ג'בארין על חוסר הזדמנויות - - -

יעקב מרגי: זה נכון גם לחינוך הכנסייתי.

איציק שמולי: אפילו לדמוקרטי.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה נכון גם לדמוקרטי.

זהבה גלאון: זה נכון לכל הגופים האלה.

זהבה גלאון: אני חושבת שצריכה להיות מערכת ממלכתית - - -

משולם נהרי: בממלכתי יש שוויוניות?

משולם נהרי: אין שוויוניות.

משולם נהרי: אני עבדתי במשרד החינוך.

משולם נהרי: אני הייתי שותף לחלוקת השעות.

משולם נהרי: אין שוויוניות בממלכתי וגם לא יכולה להיות.

משולם נהרי: זה תקציב דיפרנציאלי.

זהבה גלאון: אדוני, זה מחליש את המערכת.

איציק שמולי: אתה צודק, אבל אם הפתרון יהיה שכל שבט בונה לעצמו מערכת חינוך - - -

משולם נהרי: זה לא שבט.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה?

יעקב מרגי: אני זורם אתכם אבל זה כרגע קיים.

איציק שמולי: המדינה הקימה את זה.

יעקב מרגי: יש ילדים בבתי ספר שלא זוכים בצורה שוויונית לקבל מהרשות מכספי ארנונה שהם משלמים.

יעקב מרגי: תצליחי, אוטופיה, אני מאחל לך.

יעקב מרגי: אני קורא לך להצטרף לממשלה עם קווי היסוד.

יעקב מרגי: בכל קדנציה מתקנים משהו.

זהבה גלאון: זה כנראה לא יקרה כל כך מהר.

יעקב מרגי: את רוצה לתקן את הכול במכה אחת.

זהבה גלאון: אדוני, זה נכון שמה שאתה טוען שיש מציאות בשטח, שיש זליגה ויש היום מערכות שהתנתקו ממערכת החינוך הממלכתית ואתה אומר שאי אפשר להילחם בסוסים שברחו מהאורווה, אבל ברגע שכבר הדבר הזה בוטל ועכשיו אתם הולכים להחזיר אותו למערכת, אני חושבת שזה מאוד מאוד בעייתי.

זהבה גלאון: אני לא תומכת ביאיר לפיד, אי אפשר להתבלבל.

זהבה גלאון: למען הסר ספק.

יעקב מרגי: למישהו הייתה הבנה כזאת?

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.

יוסף ג'בארין: אני מסכים אתכם ברמה התיאורטית של הדברים.

יוסף ג'בארין: זאת אומרת, עקרון השוויון בהחלט היה מחייב שגם המוכר הלא רשמי יקבל תקצוב ציבורי מהרשויות המקומיות בהיקף שמשרד החינוך מתייחס אליו.

יוסף ג'בארין: אבל יש לי שני חששות.

יוסף ג'בארין: החשש הראשון הוא החשש שזהבה הצביעה עליו והוא אמיתי והוא האם באמת מקיימים גם את היקף הליבה הנדרש.

יוסף ג'בארין: זה כתוב בתקנות.

יעקב מרגי: משרד החינוך עוד מעט יאמר לנו.

יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים אלא שיש בעיה מאוד משמעותית של פיקוח וגם בית המשפט אמר את זה.

יוסף ג'בארין: לכן בחוק זה נראה מצוין אבל בפועל לא ברור מה קורה.

משולם נהרי: הוסיפו עשרות מפקחים.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע בהמשך.

יוסף ג'בארין: אני אשתף אתכם בחשש השני והוא מתקשר לבתי הכנסת הכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: בתי הספר הכנסייתיים, רובם בתוך הישובים הערבים.

יוסף ג'בארין: הישובים הערביים, כפי שאתם יודעים, הם במעמד הסוציו אקונומי הכי נמוך בקרב כלל הישובים בישראל, מרביתם בין אחד לשלוש.

יוסף ג'בארין: נראה לי שמה שיקרה כאן, החקיקה הזאת תוכל להעצים את הפער בין המוכר לא רשמי היהודי, בעיקר החרדי, לבין המוכר הלא רשמי הערבי שבעיקרו אלה בתי הספר הכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: רשויות מקומיות בצד היהודי, אולי גם בצד החרדי או אולי המפלגות החרדיות שנמצאות בקואליציה, באמת יכולות לדאוג, בצדק או שלא בצדק, לכך שהתקציב הזה יגיע לשם.

יוסף ג'בארין: מצד שני, כשאני מסתכל על הרשויות המקומיות הערביות, אני תוהה האם בכלל יש מפעל כזה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: בלי החוק הזה, לא יצויר שראש עיריית נצרת רוצה עכשיו לסייע מתקציב העירייה בפרויקטים חינוכיים לבתי ספר שהם במוכר שאינו רשמי או בפטור – הוא לא יכול.

יעקב מרגי: החוק הזה מאפשר לו.

יעקב מרגי: לכן לא ברור לי מה החשש שלך.

יוסף ג'בארין: אבל הוא לא חייב.

יעקב מרגי: אני מחייב אותו.

יעקב מרגי: החוק מחייב אותו.

יוסף ג'בארין: הבנת למה זה יכול להעצים פערים?

יעקב מרגי: למה?

יוסף ג'בארין: במוכר הלא רשמי הערבי.

יעקב מרגי: אין שיפוי.

משולם נהרי: הכנסייתיים נלחמים כדי להחזיר את זה.

יוסף ג'בארין: הבעיה שלהם היא לא עם הרשות המקומית.

יוסף ג'בארין: הרשויות המקומיות בחברה הערבית הן רשויות חלשות.

יוסף ג'בארין: כמעט ואין מימון כזה.

יוסף ג'בארין: קח את מזרח ירושלים, אין בכלל מימון שיכול להגיע למוכר הלא רשמי דרך הרשויות הערביות.

יוסף ג'בארין: לכן בפועל מי שייהנה מזה, זה בעיקר החינוך החרדי.

זהבה גלאון: ברור.

יעקב מרגי: מה אכפת לך שחינוך כזה נהנה?

זהבה גלאון: כי אתם נהנים פעמיים.

זהבה גלאון: הם לא מקבלים את אותו הסדר.

זהבה גלאון: לכם יש הסדרים נוספים.

יעקב מרגי: עוד פעם ההסדרים עם הידיים?

זהבה גלאון: לכם יש הסדרים נוספים.

זהבה גלאון: משולם נהרי רב אומן.

זהבה גלאון: הוא הביא את החוק הזה.

יעקב מרגי: אחרי התיקון לחוק, אנחנו הולכים לרב ועושים שינוי שם לחוק.

משולם נהרי: אדם משלם מסים, לא מגיע לו?

יוסף ג'בארין: מאותה סיבה בדיוק שאתם מצביעים עליה, אין סיבה שהכנסייתי לא יהיה דומה כמו הרשתות מבחינת משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: למה לא? שוויון הזדמנויות, אם אלה מקבלים, גם אלה מקבלים.

יוסף ג'בארין: זה אותו הגיון.

יוסף ג'בארין: נכון?

יוסף ג'בארין: למה לא?

זהבה גלאון: למה שלא תביא את הסעיף הזה שחוק נהרי יחול על בתי הספר הכנסייתיים?

יעקב מרגי: בוקר טוב זהבה.

משולם נהרי: זה יחול.

זהבה גלאון: אני לא מדברת על החוק הרשמי.

זהבה גלאון: אני מדברת על ההסדרים.

יוסף ג'בארין: היא מתכוונת לסעיף שאומר שגם החינוך הכנסייתי יקבל.

יעקב מרגי: כמו רשת.

יוסף ג'בארין: בדיוק.

זהבה גלאון: יש להם בעיה כי הם ערבים.

יעקב מרגי: לא.

משולם נהרי: לא.

יוסף ג'בארין: יפריע לך אם אתה רוצה לגרוע, אבל אם אתה רוצה להוסיף, זה בסדר.

משולם נהרי: אם אתה רוצה לשנות היום, יש לך בעיה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אני בעד ההסתייגות של זהבה אבל יש לי הסתייגות נוספת.

יעקב מרגי: אתה תהיה כאן בהצבעה ותציע אותה.

<מירב ישראלי: מה שכתוב כאן, זאת קבוצה ריקה.

<מירב ישראלי: אין בכלל בתי ספר כאלה.

זהבה גלאון: תודה, אדוני.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: עלו כאן הרבה תהיות ושאלות, פיקוח או לא פיקוח.

יעקב מרגי: תאירי את עינינו ואוזנינו.

<דורית מורג: קודם כל, החוק הזה חל על כל מוסדות החינוך המוכרים שאינם רשמיים והוא יחול גם על בתי הספר הכנסייתיים.

<דורית מורג: החוק חל על כל המוסדות.

יעקב מרגי: אני יודע.

<דורית מורג: הוא יחול גם על בתי הספר הכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: נכון.

יוסף ג'בארין: אני רק אומר שבפועל רשויות מקומיות ערביות, כמעט ולא מממנות את בתי הספר.

<נועה היימן: אני רק אגיד שמתוך שלושת האשכולות הנמוכים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, באשכולות אחד ושניים נמצאות אך ורק רשויות חרדיות וערביות.

יוסף ג'בארין: את צודקת.

<נועה היימן: אלעד, ביתר, מודיעין עילית.

יוסף ג'בארין: זה רק מחזק את מה שאני אומר כי אז הם ירצו לתקצב.

<נועה היימן: אני רק אומרת שלעניין טענת האפליה, בוא ניקח רשות חזקה כמו תל אביב שאם יש בה בתי ספר כאלה או כאלה, לתל אביב יהיה קל והיא מתקצבת ונותנת.

יעקב מרגי: לפעמים יש להם קושי מנטלי.

יעקב מרגי: עזבי את תל אביב.

יעקב מרגי: זה לא הולך ביחד ישר לאשכול.

<נועה היימן: מצבן הכלכלי של רשויות חרדיות הוא לא פחות קשה משל רשויות ערביות.

<נועה היימן: באשכול אחד, האשכול הנמוך ביותר, אם אני זוכרת נכון יש שבעה או שמונה ישובים שמתוכם שניים חרדים.

יעקב מרגי: את צודקת.

יוסף ג'בארין: אני בכל זאת אסביר את החשש.

משולם נהרי: אם אין להן, הן לא מתקצבות את כולם.

<נועה היימן: כרגע התלונות שמגיעות אלינו מבתי ספר שלא מתוקצבים, הן דווקא מבתי ספר שהרשות ממש לא תומכת בהם ואלה הן רשויות חרדיות.

יוסף ג'בארין: בכל זאת אני אומר לך את החשש האמיתי שלי.

יוסף ג'בארין: אלה ישובים חרדיים ולכן הנהגת אותו ישוב תהיה מעוניינת דווקא לממן את המוכר הלא רשמי.

משולם נהרי: לא.

משולם נהרי: תתפלא.

משולם נהרי: הנה, היא תגיד לך.

משולם נהרי: הראשון ששמח היה בביתר שאמר שעכשיו הוא לא חייב לאף אחד שום דבר.

<נועה היימן: המקרים שהגיעו אלינו על הפסקה של תקצוב של רשויות את בתי הספר, אני לא יודעת להגיד מחקרית אלא יודעת להגיד מה הגיע אלינו, ההדים שהגיעו אלינו, כל התגובות שאנחנו קיבלנו היו מבתי ספר חרדים שהפסיקו לקבל תקצוב מרשויות חרדיות ולא מרשויות חילוניות שראו בזה הזדמנות להפסיק את התקצוב.

<נועה היימן: רשויות חרדיות שהפסיקו את התקצוב של בתי הספר החרדים.

<נועה היימן: אלה עיקר המקרים שהגיעו אלינו.

יעקב מרגי: יש לזה הסבר רציונלי.

יוסף ג'בארין: שאלה לגבי הישובים החרדים.

יוסף ג'בארין: יש מוסדות חינוך רשמיים חזקים?

יוסף ג'בארין: זה לא שמרבית החינוך שם הוא מוכר לא רשמי?

יעקב מרגי: באלעד יש ממלכתי.

יעקב מרגי: ודאי.

<נועה היימן: זה בטל בשישים.

יעקב מרגי: כן, מעט, אבל יש.

יעקב מרגי: כמו שבהר נוף יש אחד ממלכתי ועוד 18.

עליזה לביא: כמו התמונה של הדיינים היום.

יעקב מרגי: לא ראיתי אותה.

יעקב מרגי: גם הסרוגים לובשים חליפות.

יעקב מרגי: אני לא יודע מה קורה להם.

יעקב מרגי: לא מבין למה.

יוסף ג'בארין: השופטים לובשים אחרת?

יוסף ג'בארין: כולם עם אותה גלימה שחורה.

יעקב מרגי: תראו מה עושה חוק נהרי.

יעקב מרגי: אפילו לדיינים הגענו.

<דורית מורג: עוד הערה.

<דורית מורג: החובה לקיים את לימודי הליבה נמצאת גם בחוק וגם בתקנות.

יעקב מרגי: יש על זה פיקוח?

<דורית מורג: בנושא הזה הפיקוח הולך ומתגבר.

<דורית מורג: נוספו מפקחים.

משולם נהרי: עשרות מפקחים.

משולם נהרי: לא היה דבר כזה.

יוסף ג'בארין: שמעת?

יוסף ג'בארין: הפיקוח הולך ומתגבר.

משולם נהרי: נכנסו עכשיו עשרות מפקחים.

יוסף ג'בארין: הם חייבים לפי החלטת בית המשפט.

<נועה היימן: זאת החלטת מדיניות שנעשתה ב-2013, בעקבותיה הוקם מחוז חרדי במשרד החינוך.

<נועה היימן: בתקציב הזה יש תוספת של כ-85 משרות נוספות למשרד החינוך לטובת המחוז החרדי שתפקידו פיקוח על בתי הספר השונים בזרמים השונים במגזר החרדי.

<נועה היימן: 85 מפקחים אלה מתווספים למפקחים קודמים שנתנו לנושא ב-2012.

יעקב מרגי: אם מישהו תמה, אנחנו שמחים על כך.

<נועה היימן: כשלושים מפקחים נוספים.

<נועה היימן: פרט לכך, בשנים האחרונות משרדי האוצר והחינוך הקימו יחדיו גוף, מינהל, בתוך משרד החינוך, מינהל רישוי, בקרה ואכיפה.

<נועה היימן: תפקיד המינהל הזה הוא גם לייעל את תהליכי הרישוי שהיום אורכים הרבה מאוד זמן, נכונים לכל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, ערבים וחרדים, שנדרשים בתהליכי רישוי ארוכים.

<נועה היימן: במקביל האגף הזה, תפקידו להגביר את האכיפה והפיקוח על מדיניות משרד החינוך ולוודא שאכן מה שהמשרד קובע כמדיניות מתבצע בשטח, בין אם זאת מדיניות תקציבית, גביית תשלומי הורים, לימודי ליבה, כל דבר שבעצם הוא רגולציה.

<נועה היימן: גם לנושא הזה ניתנה תוספת תקנים משמעותית בתקציב האחרון.

<נועה היימן: במשך שנים הפיקוח היה תמיד קיים ואנחנו מחזקים אותו.

<נועה היימן: נכון, הוא עוד לא מושלם אבל הוא הולך וגובר.

יעקב מרגי: הזמנתם את השלטון המקומי?

<קריאה: בוודאי.

יעקב מרגי: השלטון המקומי נמצא כאן?

עליזה לביא: למה שהוא יהיה?

יעקב מרגי: יירשם בפרוטוקול שהוזמנו.

עליזה לביא: כדאי שתבדוק למה הם לא כאן.

יוסף ג'בארין: אפשר שאלת הבהרה לגבי התקציבים הללו?

יעקב מרגי: כל הזמן נתון לך.

יוסף ג'בארין: שאלת הבהרה.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על תקציב שמגיע ממשרד החינוך לרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: לא מגיע שום תקציב.

<נועה היימן: אתה מדבר על התיקון לחוק.

<נועה היימן: תיקון החקיקה הזאת נוגע אך ורק להסדרת היחס, לא בין תקציב המדינה לגוף אלא בין התקציב הנוסף שהרשות המקומית שמה.

יוסף ג'בארין: הנוסף.

יוסף ג'בארין: לא כסף שמגיע.

<נועה היימן: לא.

<נועה היימן: זה לא תקציב מדינה.

<נועה היימן: זה תקציב רשויות מקומיות.

<נועה היימן: תמיכת הרשות בבתי הספר ולא תמיכת המדינה בבתי הספר שזה מוסדר במקומות אחרים.

<נועה היימן: אך ורק הסדרת היחסים בין הרשות לבתי הספר ללא קשר לתקציב המדינה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת דוקטור עליזה לביא.

יוסף ג'בארין: לי אתה לא אומר דוקטור, אבל בסדר.

יעקב מרגי: חור בהשכלה שלי.

יוסף ג'בארין: עוד למשפטים.

יוסף ג'בארין: לא סתם.

יעקב מרגי: למה לא הערת לי?

יעקב מרגי: אני קנאי לאלה שהזיעו.

יוסף ג'בארין: מתוך צניעות, אדוני.

יעקב מרגי: צניעות יפה כשהיא במקומה.

עליזה לביא: גם קולגה באקדמיה וגם שיתפנו פעולה בבתי הספר הנוצריים, מיד עת קיבלתי את הבקשה שלך אבל עוד קודם הגשתי את הבקשה לדיון שהיה בפגרה ואכן קיימנו דיון.

עליזה לביא: באותה נשימה אני רוצה לומר בגלל שאני באמת מאוד מעריכה אותך ואת המקום שאתה נותן לנושאים של החינוך לכלל ילדי ישראל.

עליזה לביא: אדוני היושב ראש לא פוליטיקה, כולנו בימים מאוד קשים.

עליזה לביא: אני חוזרת עכשיו משער האריות שם עשינו סיור.

עליזה לביא: הלכנו לחזק את השוטרים ואת כוחות הביטחון שעומדים שם דקה דקה, שעה שעה.

עליזה לביא: המצב לא פשוט.

עליזה לביא: נשים בצד את כל הפוליטיקות ונחשוב כולנו איך אנחנו באמת מביאים את המצב של החינוך במדינת ישראל למקום טוב ולא שמי ששייך לקבוצה מסוימת יקבל יותר ומי שלא שייך לאותה קבוצה יקבל פחות.

יעקב מרגי: צודקת.

עליזה לביא: כשאני פותחת את חוק ההסדרים, אני שוב רואה בדלת האחורית בחשכת ליל, עמוד 14, את חוק נהרי.

משולם נהרי: למדנו מכם מחוק ההסדרים שעבר.

עליזה לביא: אבל מה עשינו אנחנו?

משולם נהרי: מה עשיתם?

משולם נהרי: אנחנו השתמשנו באותה שיטה.

עליזה לביא: מה זה אותה שיטה?

עליזה לביא: אנחנו לקחנו את זה לטובתם של ילדים מסוימים.

משולם נהרי: אה, ואנחנו לא.

יעקב מרגי: גילוי נאות, אין לי ילד במוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: יש לי ילד אחד בחינוך הממלכתי, בתיכון, ולכן אני יכול לומר לך.

יעקב מרגי: תקשיבי.

יעקב מרגי: אני אגיד לך מה עשיתם בקדנציה הקודמת.

יעקב מרגי: לקחת תקציב ארנונה שאני שילמתי ברשות המקומית ואסרת על ראש הרשות להעביר כסף לילדים שלי, כמו שהוא מעביר לילדים של השכנים שלי.

יעקב מרגי: זה מה שעשיתם בפעם שעברה.

יעקב מרגי: חוק נהרי, צריך לומר את האמת, שימי את זה על השולחן, יכול להתמודד עם כל שאלה שתעלי.

יעקב מרגי: אם הייתי יודע שחוק נהרי מעדיף ומפלה אחרים, אני הייתי נותן למישהו אחר לנהל את הדיון הזה.

יעקב מרגי: חוק נהרי בא להשוות.

יעקב מרגי: החוק הוא חוק שוויוני.

יעקב מרגי: מה לעשות שיש בעיה, קוראים לה חוק נהרי.

יעקב מרגי: מה לעשות, הוא בא לתקן עוולה שנגרמה לילדים מהמגזר החרדי.

יעקב מרגי: מה לעשות שהוא בא לתקן עוולה שנגרמה לילדים מהמגזר הערבי.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: לא לאליטה.

יעקב מרגי: סוף סוף יש איזה חוק שהוא לא בא לתקן עוולה שנגרמה לאליטה.

משולם נהרי: גם לאליטה.

משולם נהרי: הריאלי והדמוקרטי.

יעקב מרגי: בטל בשישים.

עליזה לביא: אתה יודע שהדמוקרטי הצטרף.

עליזה לביא: בוא נראה מה קרה.

עליזה לביא: אדוני, אני לא באתי לריב אתך.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים.

יעקב מרגי: לא רבים.

עליזה לביא: אני לא באתי לריב אתך.

עליזה לביא: אני חושבת שבכלל חינוך צריך להיות דפוסים קבועים, זה צריך להיות מקצוע זהב.

עליזה לביא: אי אפשר שכל גחמה פוליטית כזאת או אחרת תבוא ותתעדף, בוא תעשה כך ותעשה אחרת.

עליזה לביא: היום הדמוקרטים הם ככה ומחר הם ככה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת עליזה לביא, בואי נציע הצעה.

יעקב מרגי: באמת הממשלה, הכנסת, ועדת החינוך, בואי ניקח את כל נושא החינוך במדינת ישראל ונבחן אותו מ-א' ועד ת'.

עליזה לביא: אני מסכימה.

יעקב מרגי: נראה שאף אחד לא מופלה ובאמת שאנחנו נותנים את החינוך המיטבי.

יעקב מרגי: נוריד כמה שיותר את הנטל מההורים וניתן הזדמנות שווה לכל ילד.

יעקב מרגי: תאמיני לי, אחרון המחוקקים, אני הייתי מביא.

יעקב מרגי: חוק נהרי הוא אילוץ של מצב מעוות.

עליזה לביא: מה זה אילוץ?

עליזה לביא: אדוני, תראה, אתם – ובאמת כולנו, כל הכנסת – הצבענו על הנושא של העדפה מתקנת בכל מה שקשור לשירות הציבורי לחרדים.

עליזה לביא: כל הכנסת.

עליזה לביא: זה חוק שהשר דרעי ביקש לקדם אותו.

עליזה לביא: אני אוהבת אנשים חרדים.

עליזה לביא: כולנו אחים, אבל מה אתם עושים כאן?

עליזה לביא: הרי למה בעצם באנו ודיברנו?

עליזה לביא: דיברנו על כך שבבתי ספר שלא מלמדים מקצועות ליבה, שלא נותנים את המעדר ואת המגרפה - - -

יעקב מרגי: עליזה, את באת באיחור.

עליזה לביא: אני באתי באיחור.

יעקב מרגי: הסוגיה של הליבה נדונה והיועצת המשפטית המלומדת שבדרך כלל אני מסכים אתה – לפעמים אני לא מסכים אתה – אמרה בצורה חד משמעית שזה תלוי לימודי ליבה.

יעקב מרגי: ייתנו – יקבלו.

יעקב מרגי: כגודל הליבה, גודל התקצוב.

יעקב מרגי: יש פרוטוקול.

יעקב מרגי: כפי שכתוב, חכמים היזהרו בדבריכם שמא תחובו חובת גלות.

עליזה לביא: נניח שאתה צודק.

עליזה לביא: נניח.

עליזה לביא: אתה יודע מה?

עליזה לביא: נניח.

יעקב מרגי: מה זה נניח?

יעקב מרגי: עובדות.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות צודק.

יעקב מרגי: עובדות.

עליזה לביא: למה בחוק ההסדרים?

יעקב מרגי: שאלת את זה בחוק ההסדרים הקודם?

יעקב מרגי: עליזה, גברתי, ידידתי, עמיתתי.

משולם נהרי: אני שאלתי את אותה שאלה.

יעקב מרגי: שאלת את השאלה הזאת בחוק ההסדרים הקודם?

עליזה לביא: זה לא לכבודך שזה יהיה בחוק ההסדרים.

יעקב מרגי: אמרתי בפתיח.

יעקב מרגי: חברת הכנסת דוקטור עליזה לביא, אל תאחרי לדיונים.

עליזה לביא: אמרתי לך, היה לי סיור בשער האריות.

יעקב מרגי: בפתיחת הדיון אמרתי שהלוואי שחוק ההסדרים יעבור מן העולם.

יעקב מרגי: כולנו שואפים לכך אבל כרגע זה הכרח, מה לעשות, שיגונה ולא יגונה.

עליזה לביא: אני לא בדיון של חוק ההסדרים אדוני.

עליזה לביא: אני בדיון של למה להעביר את חוק נהרי בחוק ההסדרים.

יעקב מרגי: את צודקת, אבל חיפשתי בלוח השנה עיתוי מוצלח להעביר את חוק נהרי בעיני יאיר לפיד, עליזה לביא, זהבה גלאון ועוד כמה חברים, ולא מצאתי עיתוי כזה בכל 365 ימי לוח השנה.

משולם נהרי: עליזה, יושב ראש הכנסת בקדנציה הקודמת והיועץ המשפטי של הכנסת איל, התחננו ליאיר לפיד ואמרו לו שאין מקומו של החוק הזה, של השינוי הזה, בחוק ההסדרים.

משולם נהרי: אני צעקתי כאן ואמרתי שאין מקומו בחוק ההסדרים אלא בואו נקיים דיון על שוויוניות, נקיים דיון פתוח, אבל לא, לא תקום, אנחנו נפרק את הממשלה - זה היה איום מפורש- וזה יהיה בחוק ההסדרים.

משולם נהרי: כמו שקלקלו, באותה צורה צריך לתקן.

יעקב מרגי: יש כלל ברזל.

יעקב מרגי: הפה שאסר הוא הפה שהתיר, אפילו באיסורי דאורייתא.

משולם נהרי: התיקון צריך להיות.

עליזה לביא: חברים, אני חושבת שמלכתחילה ראוי היה - - -

יעקב מרגי: את יודעת את זה טוב טוב.

עליזה לביא: מה זה אני יודעת את זה טוב טוב.

יעקב מרגי: המחויבות המפלגתית שלי ושלך עושה לנו הרבה דברים אבל אני אומר לך חד משמעית שזה חוק שוויוני.

יעקב מרגי: נכון, הלוואי ויכולנו לעשות את זה באיזה עיתוי שבאמת נביא הסכמה כוללת כאן שלא בחוק ההסדרים, אבל לא מצאתי עיתוי כזה.

יעקב מרגי: תאמיני לי שבדקתי.

יעקב מרגי: לכן לפחות כשאומרים דברים לפרוטוקול, כי מחר דווקא אתם, הקהילה של האקדמאים והחוקרים, ייקחו פרוטוקול משנה כלשהי וימצאו שפלוני אמר בפרוטוקול כך ואותו פלוני אמר בפרוטוקול אחר בדיוק דברים הפוכים.

יעקב מרגי: חכמים היזהרו בדבריכם.

משולם נהרי: אגב, אני אמרתי ליאיר לפיד, לא מזמן, והסברתי לו שזאת ההזדמנות שלנו.

משולם נהרי: אין חוק וכאן אני רוצה להסביר לו שהוא לא צודק.

משולם נהרי: אמרתי שאני אסביר לו מה מהות החוק.

משולם נהרי: הוא אמר לי: חבל שלא ידעתי.

משולם נהרי: זאת הייתה התשובה שלו.

משולם נהרי: לא מדובר בתקציבי מדינה אלא ממשלם המסים.

עליזה לביא: אם אתם רוצים לעשות תיקון, זאת לא הדרך.

עליזה לביא: אתם יודעים שזאת לא הדרך משום שלא לעולם חוסן.

יעקב מרגי: את צודקת.

עליזה לביא: לא לעולם חוסן.

יעקב מרגי: את צודקת.

יעקב מרגי: הרגשנו את זה.

יעקב מרגי: לימדתם אותנו.

יעקב מרגי: לימדתם אותנו בדרך קשה מאוד שלא לעולם חוסן.

יעקב מרגי: לכן – ואני אומר את זה בפורום מפלגתיים – הגיע הזמן שאנחנו לא צריכים חוקים ייעודיים.

יעקב מרגי: הלוואי והיינו מגיעים למצב שהחברה הישראלית, לפחות ההנהגה של החברה, יכולה להכיל גם קבוצות אחרות שחושבות אחרת ומתנהלות אחרת, אבל אנחנו לא במצב אוטופי כזה.

יעקב מרגי: לכן צריך חוקים ייעודיים כדי לתקן.

יעקב מרגי: אני היום יושב כאן, מביא חוק שבא להשוות ואני נמצא בעמדת מתגונן ומתנצל.

יעקב מרגי: בכלל לא.

עליזה לביא: אדוני, אני רוצה לפרוטוקול.

עליזה לביא: מעבר לכל הדברים שאמרת כרגע, מה שקורה זה שאתה פוגע במערכת הציבורית.

עליזה לביא: אתה כיושב ראש ועדת חינוך של כלל ילדי ישראל.

יעקב מרגי: תסגרי את הדמוקרטי ואת הריאלי ותבואי אלי.

יעקב מרגי: אני אחרון ברשימה.

עליזה לביא: לא.

עליזה לביא: אדוני, לך יש היום אחריות.

עליזה לביא: זאת האחריות שלך.

עליזה לביא: אתה צריך להיות ממלכתי.

יעקב מרגי: כלפי כלל ישראל.

יעקב מרגי: כלל ילדי ישראל.

עליזה לביא: כלל ילדי שיראל.

משולם נהרי: מי נותן להם רישיון?

עליזה לביא: מה שקורה כרגע, אדוני, זה שאתה בהתנהלות הזאת מביא לתעדוף של החינוך הפרטי במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני לא מעדיף.

יעקב מרגי: אני משווה אותו בשלטון המקומי.

יעקב מרגי: מכספי הארנונה שלי.

עליזה לביא: אתה מביא לתעדוף שלו.

עליזה לביא: במדינת ישראל ראוי היה שיהיה בה רק חינוך ציבורי וצריך לסגור את כל החינוך הפרטי במדינת ישראל ולא באמתלות כאלה ואחרות או חוק ייעודי כזה כי ראינו מה קרה.

עליזה לביא: הנה, הדמוקרטים בקדנציה הקודמת - - -

יעקב מרגי: שנתיים היה לך שר מאוד דומיננטי מהמפלגה שלך.

עליזה לביא: מה האג'נדה שלך?

יעקב מרגי: אני אומר לך מה האג'נדה שלי.

עליזה לביא: אמרת עם אחד, ביחד, לא תהיה אפליה, יהיה שוויון.

עליזה לביא: אתה בא ואומר לי ולילדים שלי שנשלח את הילדים לחינוך הפרטי כי שם יקבלו.

יעקב מרגי: תאמיני לי שאתם לא תבואו לשם.

יעקב מרגי: את יודעת למה לא תבואו לשם?

יעקב מרגי: כי את יודעת ואת באמת יודעת שחוק החינוך החרדי מופלה לרעה לעומת מערכת החינוך הרשמית.

יעקב מרגי: את יודעת את זה.

יעקב מרגי: אם היה לך יושר פרלמנטרי, היית צריכה לשים את זה על השולחן ולומר את זה.

יעקב מרגי: כרגע יש עוולות.

עליזה לביא: אדוני, עם הפלסטר הזה אתה לא אמיתי.

יעקב מרגי: תני לי לסיים.

יעקב מרגי: אני אומר לך שחוק נהרי בא להשוות תקציבים שהרשות המקומית מייעדת לחינוך, משווה בין כל ילדי העיר.

יעקב מרגי: אני חושב שאין דבר יותר מתבקש לעשות זאת.

יעקב מרגי: זה שזה בכלל עולה לדיון, זה שזה צריך לבוא בחקיקה, זאת אות קלון לנו ואני לא מתבייש ולא מתכונן להתנצל על זה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

<קריאה: התייעצות סיעתית.

יעקב מרגי: אני אתן לכם את חדרי.

יעקב מרגי: אדרבה.

חנין זועבי: אני מברכת על חוקים שוויוניים כמו החוק הזה.

חנין זועבי: גם המדיניות שכאילו בעד.

יעקב מרגי: אבל?

חנין זועבי: לא, אין אבל.

יעקב מרגי: אותי לימדו מגיל קטן שכאשר מתחילים בשבח, תתכונן לזפטה.

חנין זועבי: לא.

חנין זועבי: אני חושבת שיש דווקא רדיפה.

חנין זועבי: כאשר אומרים שרוצים לחזק את החינוך הציבורי, מתכוונים לחנוק את החינוך הלא רשמי.

חנין זועבי: אפשר לחזק את הציבורי בלי לחנוק את הרשמי.

חנין זועבי: יש לי דווקא שאלה כדי לחזק את החוק.

חנין זועבי: יש בעיה שחוקים לא מיושמים וגם אם אתה מחייב את הרשויות המקומיות להקצות תקציבים, אין מעקב.

חנין זועבי: אני לא חושבת שיש דיווח רשמי.

חנין זועבי: אפשר שיש חוק כזה, אבל הוא לא מיושם.

יעקב מרגי: יש מערכות רגולציה.

חנין זועבי: אבל האם אי אפשר בגוף החוק לאכוף גם שיטה של ביקורת מסוימת, של דיווח מסוים, של שקיפות?

חנין זועבי: בגוף החוק עצמו, לאכוף שיטת מעקב.

יעקב מרגי: בואי נאמר שחוקק החוק הזה שמחייב רשויות מקומיות להשוות בין הילדים בתקצוב ובחינוך, ורשות מקומית לא מיישמת אותו.

משולם נהרי: קודם כל, יצא חוזר במשרד הפנים, אחרי שהחוק עבר, שמחייב את הרשות המקומית לתת נתונים איזה תקציבים היא נותנת.

חנין זועבי: למי?

משולם נהרי: לכל דורש.

משולם נהרי: לכל מוסד.

משולם נהרי: קודם כל, זה יצא בחוזר.

חנין זועבי: מתי יצא החוזר הזה?

משולם נהרי: מיד עם יציאת החוק.

משולם נהרי: עם יישום החוק.

משולם נהרי: יש חובה לדווח על כל התקציב.

יעקב מרגי: אנחנו נעבור להקראה ומיד לאחר מכן נצביע.

יוסף ג'בארין: רגע.

יוסף ג'בארין: אם אנחנו נתמוך, אתם תעריכו את זה?

יעקב מרגי: אני חושב שאני תמכתי בהרבה נושאים בראייה ממלכתית ולא ביקשתי הערכה.

<מירב ישראלי: 49.

<מירב ישראלי: תיקון חוק חינוך ממלכתי בחוק חינוך ממלכתי, התשי"ג-1953, במקום סעיף 11א יבוא: "11א.

<מירב ישראלי: השתתפות רשות מקומית בתקציבי מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים קבע השר, לפי סעיף 11, סדרים ותנאים להשתתפות המדינה בתקציבי שעות הלימוד של מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים, בשיעור יחסי להשתתפות המדינה בתקציביהם של מוסדות חינוך רשמים דומים (בסעיף זה – ההסדר הקובע), תשתתף רשות חינוך מקומית בתקציבי מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים הפועלים בתחומה בשיעור יחסי להשתתפותה בתקציביהם של מוסדות חינוך רשמיים דומים הפועלים בתחומה, לפי ההסדר הקובע.

<מירב ישראלי: השתתפות רשות חינוך מקומית בתקציביהם של מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים כאמור, כולה או חלקה, יכול שתהיה גם בכסף או בשווה כסף, כגון באמצעות העסקת עובדים, לכלל המוסדות או לחלקם, ובלבד ששווי ההשתתפות לגבי כל מוסד יהיה שווה לסך ההשתתפות לפי ההסדר הקובע.

<מירב ישראלי: אין בהוראות סעיף קטן (א) כדי לגרוע מסמכותה של רשות חינוך מקומית לקבוע שיעור השתתפות בתקציבי מוסדות חינוך מוכרים לא רשמיים הפועלים בתחומה, כולם או חלקם, העולה על השיעור בהסדר הקובע, והיא רשאית לעשות כן גם לגבי רכיב מהרכיבים להשתתפות בתקציב לפי סעיף זה".

יעקב מרגי: אנחנו ניגשים להצבעה.

יעקב מרגי: מי בעד אישור הסעיף כפי שהוקרא?

יוסף ג'בארין: יש הסתייגות.

יעקב מרגי: בבקשה.

יוסף ג'בארין: של מרצ.

יוסף ג'בארין: אני אקריא את ההסתייגות: מוסד חינוך רשמי שאינו מוכר אשר זכאי לשיעור השתתפות זהה של המדינה והרשויות המקומיות לזה של מוסדות החינוך הרשמיים, יחויב בלימוד כל התכנים בהם מחויבים מוסדות החינוך הרשמיים ויעמוד תחת פיקוח זהה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגות?

יעקב מרגי: מי נגד?

יעקב מרגי: מי נמנע?

יעקב מרגי: בעד – מיעוט

יעקב מרגי: נמנעים – 2 ההסתייגות לא התקבלה.

יעקב מרגי: ההסתייגות לא התקבלה.

יעקב מרגי: מי בעד אישור סעיף 49 כפי שהוגש על ידי הממשלה?

יעקב מרגי: בעד – פה אחד סעיף 49 בפרק ט' נתקבל.

יעקב מרגי: אושר פה אחד.

יעקב מרגי: אין מתנגדים ואין נמנעים.

יעקב מרגי: אני מודה לכולם.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.