ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 52, 2015-09-20 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: על סדר היום שביתה בבתי הספר הכנסייתיים, 20 בספטמבר 2015, ז' בתשרי תשע"ו.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון עם תחילת המשבר, ושמענו את הצדדים.

יעקב מרגי: זה לא שנושא המוכר שאינו רשמי היה זר לחברי הכנסת והוועדה.

יעקב מרגי: הסוגיה הזאת הוא בלבו של הדיון הפילוסופי שמתנהל בין משרד החינוך והמדינה מול הזרמים הממלכתיים לבין הלא רשמיים, הרשמיים שאינם מוכרים וכל ההגדרות השונות – "רשתות החינוך".

יעקב מרגי: כמי שבא מהמגזר החרדי הנושא הזה לא זר לי.

יעקב מרגי: תמיד התרעמתי ואמרתי, למה ילד שהוריו בחרו לחנך אותו במוכר שאינו רשמי מסיבות כאלה ואחרות צריך לשלם מחיר ולהיות מתוקצב פחות מילד שמתחנך בחינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: מנגד הצד השני של המשוואה, בצדק מסוים, אומרת המדינה, לנו יש עניין לחזק את החינוך הממלכתי, וסיבותיה עמה, עם השר, עם הממשלה, עם השלטון ועם הריבון.

יעקב מרגי: כי בחינוך הממלכתי יש לי יותר מה לומר, השקיפות שם יותר גדולה, העצמאות של המוסדות מצומצמת במידת-מה לטובת הכלל, תשלומי הורים.

יעקב מרגי: ועדיין, אני אומר לכם בכנות, אני נמצא במטוטלת הזאת כי סולם הערכים שלי הוא שהילד הוא ילד, והוא צריך לקבל את כל מה שהמדינה מאפשרת ונותנת לכלל ילדי ישראל.

יעקב מרגי: זה היה הרציונל של הדיון הקודם.

יעקב מרגי: לכן סיכום הדיון הקודם מדבר בעד עצמו.

יעקב מרגי: אני עקבתי בדאגה אחרי אי פתיחת שנת הלימודים מ-1 בספטמבר.

יעקב מרגי: הגזירות והקיצוצים שהיו בסרגל התקצוב במוכר שאינו רשמי היה עוד בתקופתו של השר הקודם, ומניעיו עמו.

יעקב מרגי: אז קודם כול זה שהתמהמהתי ולא קיימתי מיד את הדיון עם פתיחת השביתה זה מכיוון שקיימנו דיון.

יעקב מרגי: נוסף לכך הרצון הכן והעז שהייתי נוכח לו גם במשרד החינוך לנסות למצוא מוצא למשבר הזה שנגענו בו בדיון הקודם.

יעקב מרגי: אבל השביתה הולכת ומתארכת, ואני שמח שהיו דיונים בשבוע האחרון, ואני שמח שכמעט הגענו להבנות ולסיכומים.

יעקב מרגי: עיני היו תלויות לעבר אותם סיכומים כי יכולנו להרחיב את זה לעוד הרבה ילדים.

יעקב מרגי: הגיע הזמן שנעשה סדר גם לאלה שמנהלים את המאבק של בתי הספר הכנסייתיים.

יעקב מרגי: אותי חינכו שכשאתה מטפל במשבר שלך אל תשסה ציבור בציבור – טפל בבעיה שלך.

יעקב מרגי: גם לומר שילדי החינוך החרדי מתוקצבים במאה אחוז כדי ליצור אהדה ודעת קהל בחברה הישראלית - -

באסל גטאס: אבל זאת לא הכוונה - -

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

באסל גטאס: מה אתה צועק?

באסל גטאס: למה אתה צועק?

יעקב מרגי: ככה.

באסל גטאס: למה אתה צועק?

יעקב מרגי: כי נמאס - - - אני אצעק עליך.

באסל גטאס: באיזו זכות אתה צועק?

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

באסל גטאס: תהיה מנומס.

יעקב מרגי: אני אתן לך לדבר, אני אשמור על כבודך.

באסל גטאס: - - - קריאת ביניים.

באסל גטאס: אל תגיד שזה שיסוי.

באסל גטאס: אף אחד לא שיסה במגזר החרדי.

יעקב מרגי: סלח לי, אני האחרון - - -

באסל גטאס: אף אחד לא שיסה במגזר החרדי.

יעקב מרגי: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

באסל גטאס: למה אתה - - - זה דיון ענייני.

באסל גטאס: למה אתה הופך אותו ל - -

יעקב מרגי: סליחה, אל תפריע לי.

יעקב מרגי: אני בחיים לא אגיד לך, אל תגיד ואל תאמר.

יעקב מרגי: ואל תאמר לי, אל תאמר.

באסל גטאס: אתה מאשים - -

יעקב מרגי: אל תאמר לי, אל תאמר.

באסל גטאס: אתה מאשים את כולם במשהו שלא היה.

יעקב מרגי: אני לא האשמתי אף אחד.

באסל גטאס: אתה - - - למקום אחר.

יעקב מרגי: כנראה, רף הרגישות שלך נמוך.

יעקב מרגי: הוא לא כמו שלי.

יעקב מרגי: ההתפרצות שלי היא רק על סדר היום.

באסל גטאס: - - -

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

יעקב מרגי: על התוכן אני אאפשר לך.

יעקב מרגי: ואתה מכיר אותי.

יעקב מרגי: אל תנתק לי את חוט המחשבה.

באסל גטאס: אני ראיתי כאן בדיון, אדוני היושב-ראש - -

יעקב מרגי: לא ראית כלום.

באסל גטאס: - - אלפי קריאות ביניים.

באסל גטאס: אף פעם לא התפרצת.

יעקב מרגי: אצלי לא.

באסל גטאס: אף פעם לא התפרצת ככה.

יעקב מרגי: כי עוד לא התחלתי את הדיון, ויש לך מה לומר.

באסל גטאס: אף פעם לא התפרצת ככה.

יעקב מרגי: אז אני אומר לך, אתה יודע מה – אם לא התפרצת, שזה יהיה סימן לבאות.

יעקב מרגי: אני לא אתן לאף אחד להתפרץ.

יעקב מרגי: מי שיקבל רשות דיבור הוא היחיד שידבר כדי שאני לא אפעיל את הפטיש שוב.

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

יעקב מרגי: ניתקת אותי מחוט המחשבה.

יעקב מרגי: מה לעשות, אני לא כל כך מושלם כמוך.

באסל גטאס: בחייך, מרגי, מה קורה לך היום?

יעקב מרגי: רבותי, אני חוזר: אני נמצא במטוטלת הזאת של משרד החינוך.

יעקב מרגי: מצד אחד המשרד רוצה לחזק את החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: הוא טוען שאם הוא יתקצב גם זרמים אחרים שהם לא בממלכתי באותם סכומים איזו פריבילגיה תהיה לחינוך הממלכתי?

יעקב מרגי: יש פה משהו.

יעקב מרגי: ואני אומר לכם את זה כמי שבא מהציבור החרדי, ואני נמצא בדילמה קשה.

יעקב מרגי: אני חוזר לשיסוי ציבור בציבור, ואני לא מאשים אף אחד.

יעקב מרגי: עלו דוברים, וגם קיבלנו מיילים – ובצדק, מסכנים אלה שכתבו לי את המיילים כי זה מה שהם שמעו מבוקר עד ערב.

יעקב מרגי: אני אישית שמעתי.

יעקב מרגי: זאת הטענה היחידה שיש לי להישען עליה?

יעקב מרגי: אז בואו נבשר לכם כדי להרגיע את אלה שחרדים לכך – החרדים לא מתוקצבים מאה אחוז.

יעקב מרגי: אז אנא, ללמוד את העובדות לפני כן.

יעקב מרגי: סליחה שאני נרגש, כי באסל גטאס ידידי הצליח להוציא אותי בתחילת הדיון משלוותי.

יעקב מרגי: אני אחזור לזה בדקות הקרובות.

יעקב מרגי: יש פה נציגים ממשרד האוצר?

<נעה היימן: כן.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, מי ידבר מטעמכם?

יעקב מרגי: אני רוצה לקבל עדכון מה היה במשא ומתן.

<עבדאללה חטיב: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, אני מנהל אגף א' חינוך במגזר הערבי.

<עבדאללה חטיב: אני רוצה לפתוח בכך שמשרד החינוך מנהיג בשנים האחרונות מדיניות של חיזוק החינוך הציבורי.

<עבדאללה חטיב: כידוע במדינת ישראל קיימים שני זרמים: הזרם הראשון הוא החינוך הממלכתי שהוא חינוך ציבורי; והזרם השני הוא המוכר שאינו רשמי.

<עבדאללה חטיב: למדינת ישראל יש מחויבות לחיזוק החינוך הציבורי.

<עבדאללה חטיב: משרד החינוך מנהיג בשנים האחרונות מדיניות של חיזוק החינוך הציבורי, וחשוב לנו מאוד שהחינוך הציבורי יהיה חזק ואיכותי כי הוא בעל השפעה עליונה.

<עבדאללה חטיב: החינוך הציבורי גם פתוח לכל התלמידים.

<עבדאללה חטיב: לחינוך הציבורי אין תחליף בגיבוש או במימוש עולם הערכים.

<עבדאללה חטיב: החינוך הציבורי מבטיח הזדמנות שווה לכל תלמיד ותלמידה; לא מנשיר תלמידים, לא ממיין תלמידים, ואין אפשרות לגבייה חריגה.

<עבדאללה חטיב: יש שקיפות עליונה בכל מה שקשור למינוי מנהלים ולמינוי מורים.

<עבדאללה חטיב: הזרם השני הוא החינוך המוכר שאינו רשמי שמתוקצב ב-75% מסל הבסיס שניתן לתלמיד שלומד במוכר שאינו אשמי.

<עבדאללה חטיב: יש לזה גם הרבה סיבות והרבה השלכות.

<עבדאללה חטיב: לכן אני רוצה להדגיש את מחויבות משרד החינוך בחיזוק החינוך הציבורי.

<עבדאללה חטיב: אנחנו קיימנו סדרה של ישיבות עם נציגי בתי הספר הכנסייתיים החל מהתחלת שנת הלימודים תשע"ה.

<עבדאללה חטיב: הייתה ועדה משותפת, ואני עמדתי בראש הוועדה יחד עם סמנכ"ל ומנהל מנהל כוח אדם בהוראה, וגם היו נציגים של הכנסיות.

<עבדאללה חטיב: עבדנו שישה חודשים.

<עבדאללה חטיב: גיבשנו מסמך, וגם הצענו להם אלטרנטיבות ודרכים לגישור על אי ההבנות.

<עבדאללה חטיב: לצערי הרב, נציגי הכנסיות דחו את כל החלופות שהצגנו בפניהם.

איציק שמולי: אתה יכול לתת לנו פרטים, אדוני?

<עבדאללה חטיב: כן.

<עבדאללה חטיב: בתחילת הדיון נתנו להם שלוש חלופות.

<עבדאללה חטיב: החלופה הראשונה הייתה המעבר של החינוך הציבורי הממלכתי הרשמי וקבלת תקצוב מלא.

<עבדאללה חטיב: הודענו להם שאנחנו לא מחייבים אותם לעבור לחינוך הרשמי הציבורי.

<עבדאללה חטיב: זאת הייתה ההודעה של המשרד.

<עבדאללה חטיב: החלופה השנייה הייתה מעבר לבתי ספר ייחודיים ותקצוב בתי הספר בזרם הזה בשעות ייחודיות או תקציב ייחודי לאותם בתי ספר; החלופה השלישית הייתה שאמרנו להם שאם המדינה תיתן תקציב נוסף לחיזוק החינוך הנוצרי אין שום מניעה גם לקבל את התקציב הזה ולהעביר אותו למסגרת בתי הספר הכנסייתיים.

<עבדאללה חטיב: כל החלופות האלה נותחו על-ידי נציגי בתי הספר.

<עבדאללה חטיב: המשכנו בדיונים יחד עם נציגי הכנסיות ועם נציגי בתי הספר, ואף פעם לא היה ניתוק בינינו לבין הנציגים שלהם.

<עבדאללה חטיב: לפני פתיחת שנת הלימודים היו גם דיונים.

<עבדאללה חטיב: ביום רביעי שעבר, ב-16 בספטמבר התקיימה ישיבה בראשות פשוט עם נציגי הכנסיות.

<עבדאללה חטיב: לפני פתיחת שנת הלימודים היו דיונים.

<עבדאללה חטיב: ב-16 בספטמבר התקיימה ישיבה בראשות מנכ"לית המשרד.

<עבדאללה חטיב: גם שם היו נציגים של האוצר ונציגים של הכנסיות.

<עבדאללה חטיב: במסגרת אותה ישיבה אנחנו הגענו איתם להבנות.

<עבדאללה חטיב: היה שם גם רן ארז שהשתתף באותה ישיבה.

<עבדאללה חטיב: אנחנו שם הצענו להם מתווה, והמתווה הזה התקבל.

<עבדאללה חטיב: אדוני היושב-ראש, אנחנו הצענו את המתווה.

<עבדאללה חטיב: אני שכתבתי את המתווה - -

מסעוד גנאים: - - -

יעקב מרגי: רגע, תן לו.

יעקב מרגי: אני עוד לא הבנתי מה הוא רוצה.

יעקב מרגי: תאמין לי, שמעתי.

יעקב מרגי: אני אשאל אותו.

<עבדאללה חטיב: היה סיכום דיון.

<עבדאללה חטיב: הסיכום כלל חמש נקודות עיקריות: א', בהתאם להחלטת משרד האוצר יוקצה תקציב חד פעמי בהיקף של חמישים מיליון שקל בפריסה לשנים 2016-2015 כסיוע לעדה הנוצרית בישראל.

יוסף ג'בארין: אין דבר כזה עדה נוצרית.

יעקב מרגי: לחינוך הכנסייתי.

יעקב מרגי: בסדר.

<עבדאללה חטיב: הקיצוץ שחל בשנים 2014-2013 בשעות הטיפוח ובשעות התמרוץ יוחזר החל בשנת הלימודים תשע"ו לכל בתי הספר במוכר שאינו רשמי.

<עבדאללה חטיב: הסוגיה השלישית: אנחנו סיכמנו על הקמת ועדה משותפת למשרד החינוך, למשרד האוצר, למשרד ראש הממשלה שנציגו כאן – מר איימן סייף, המנהל הרשות לפיתוח כלכלי – וגם עם נציגי בתי הספר כדי לבחון את הסוגיות שהם רוצים להעלות בפני הוועדה, לפי בקשתנו.

<עבדאללה חטיב: אנחנו תחמנו את עצמנו עד 31 בדצמבר כדי לגשר על שאר הפערים.

<עבדאללה חטיב: הסוגיה הרביעית היא נושא תשלומי הורים.

<עבדאללה חטיב: אנחנו אמרנו שהנושא הזה ייבחן גם בוועדה, ונשלח מכתב מטעם מנכ"לית המשרד לכל מנהלי המחוזות ונאמר להם בו שאנחנו נמצאים בדיון עם בתי הספר הכנסייתיים בכל מה שקשור לתשלומי הורים.

<עבדאללה חטיב: הסוגיה החמישית שהם העלו הוא קיזוז ימי השביתה.

<עבדאללה חטיב: אמרנו שהמשרד בוחן את זה בחיוב בתנאי של החזרת אותם ימי לימוד.

<עבדאללה חטיב: באותה ישיבה גם תיקנו את הסיכום כמה פעמים, לפי בקשתם והערותיהם.

<עבדאללה חטיב: אחרי שהישיבה הסתיימה האב עבד אל-מסיח' שהוא הנשיא של בתי הספר הכנסייתיים נכנס לשר החינוך ואמר לו, אדוני השר, תודה לך, אנחנו קיבלנו את המתווה הזה, מחר יש לנו ישיבה בנצרת, ואנחנו הולכים להציג את זה בפני הארכיבישופים, ונבדוק את ההשלכות.

<עבדאללה חטיב: במפורש הם אמרו באותה ישיבה שהם באים אליו למחרת לתל-אביב כדי להגיד לך תודה רבה ולחתום על המתווה הזה.

<עבדאללה חטיב: זה מה שהיה.

<עבדאללה חטיב: לכן אני לא מבין, אדוני היושב-ראש, אם המשרד בתיאום עם משרד האוצר ובתיאום עם כל משרדי הממשלה הגיעו למסקנה שיש פה מתווה שמקובל על שני הצדדים שזה מה שהיה עד יום רביעי בערב – האמת, כאשר הגעתי לוועדה לאחר שקיבלתי את הזימון ביום חמישי חשבתי שאנחנו באים היום כדי לחגוג את החזרה של ה-33,000 התלמידים לספסלי הלימודים.

<עבדאללה חטיב: זה כואב מאוד לראות תלמידים שלא מגיעים לבתי הספר.

יוסף ג'בארין: הבעיה היא שהמשרד שלך לא מעודכן, כנראה.

יוסף ג'בארין: זאת בעיה.

<עבדאללה חטיב: אני מעודכן און-ליין, חבר הכנסת ג'בארין.

<עבדאללה חטיב: אני מעודכן ומעורב בפרטי הפרטים.

יוסף ג'בארין: אתה יודע שהנהגת השביתה ישבה ביום חמישי והחליטה - -

יעקב מרגי: יוסף, יש לך רשות דיבור.

יעקב מרגי: אתה רשום, אתה תקבל.

יעקב מרגי: סיימת, עבדאללה?

<עבדאללה חטיב: אדוני היושב-ראש, אנחנו פונים למנהלי בתי הספר להחזיר את התלמידים לספסלי הלימודים.

<עבדאללה חטיב: המתווה שהציעה המנכ"לית ואושר על-ידי שר החינוך ושר האוצר הוא מתווה מצוין.

<עבדאללה חטיב: בתקופה הקצרה של שלושה חודשים בואו נגבש גם מתווה שני בכל מה שקשור לבתי הספר הכנסייתיים.

<עבדאללה חטיב: ביקשנו מהם להעלות את כל הסוגיות ולהביא אותן לדיון.

<עבדאללה חטיב: לכן אני רוצה לקרוא לכל מנהלי בתי הספר הכנסייתיים, לתלמידים ולהורים להחזיר את הילדים לבתי הספר כי אנחנו לא רוצים לפגוע בילדים.

<עבדאללה חטיב: אנחנו רוצים שהתלמידים האלה שניגשים בעוד תקופה קצרה לבחינות הבגרות, שתהיה להם גם הזדמנות להצליח.

באסל גטאס: ייענו לדרישות.

יעקב מרגי: לא ציינתי בתחילת דברי שלמרות שהדיון הוא לא ביוזמתם שחברי כנסת רבים הגישו לי בקשה – ביניהם חבר הכנסת שמולי, חבר הכנסת אראל מרגלית, חברת הכנסת רויטל סוויד, יוסף ג'בארין, ענת ברקו, וכולם עוקבים בדאגה ורוצים לראות שמכאן יוצאת בשורה שקודם כול חוזרים ללימודים.

יעקב מרגי: סדר הדיון הוא כזה: אני אתן לדבר לסירוגין לחבר כנסת ולאורח.

יעקב מרגי: ננסה להתכנס לנקודת מרכז כדי שנביא בשורה לילדי החינוך הכנסייתי וגם למערכת החינוך ולמדינת ישראל.

יעקב מרגי: כולם צריכים את השקט והשלווה.

יעקב מרגי: מ-1 בספטמבר הם לא חזרו.

יעקב מרגי: מילא היהודים – יש להם חגים באמצע, אבל למה לקטוע את הרצף הזה גם לילדי החינוך הכנסייתי?

יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי.

באסל גטאס: אדוני היושב-ראש, אולי ניתן לנציגי בתי הספר לדבר?

יעקב מרגי: מקבל.

יעקב מרגי: בבקשה.

<עאוני בטחיש: בוקר טוב לכולם, אני מנהל בית-ספר מוח'ליס וחבר בצוות המשא ומתן עם משרד החינוך.

<עאוני בטחיש: לצערי, יש הרבה אי דיוקים בדיווח של משרד החינוך כאילו הגענו להסכמות ונשאר רק טקס חתימה.

<עאוני בטחיש: הרי קיבלנו הצעות.

<עאוני בטחיש: כשאתה מקבל הצעה, אתה דן בהצעה, ואתה מחליט אם לקבל אותה או לא לקבל אותה.

<עאוני בטחיש: בוועדה שחברי דיבר עליה וגם בישיבה של יום רביעי אנחנו קיבלנו הצעות.

<עאוני בטחיש: ההצעות הן מה שחברי קרא, אבל חזרנו לוועד, ואמרנו לשר במפורש, שיש לנו ועד מנהל, ואנחנו חוזרים לוועד ומציגים לו את ההצעה של משרד החינוך, ודנים בה – מקבלים או לא מקבלים.

<עאוני בטחיש: לגופו של עניין – אני קודם כול רוצה להגיד שבוועדה הקודמת שקמה כל המשקל היה להעביר את בתי הספר הכנסייתיים לזרם הרשמי.

<עאוני בטחיש: הבהרנו למשרד החינוך למה אי אפשר לעבור לזרם הרשמי.

<עאוני בטחיש: למרות זאת כל הזמן היה הכיוון הזה.

ענת ברקו: אדוני היושב-ראש, אפשר לשאול: למה?

יעקב מרגי: למה לא הסכימו?

ענת ברקו: למה אי אפשר לעבור לזרם הרשמי?

יעקב מרגי: תני לו קודם כול להציג.

יעקב מרגי: אני מאמין שהוא יגיע לזה.

<עאוני בטחיש: אני גם זוכר את המילים שלך שרשומות בפרוטוקול שכל העניין של בתי ספר יחודיים זה זריקת כמה פירורים של שעות, ובזה זה יסתיים.

<עאוני בטחיש: אני זוכר את זה היטב.

יעקב מרגי: אמרתי גם בפתיח.

<עאוני בטחיש: אני יודע, ואני מעריך את זה.

<עאוני בטחיש: הסוגיה היא כזאת: אנחנו רוצים להסדיר את המעמד של בתי הספר הכנסייתיים פעם אחת ולתמיד, ולא לריב כל שנה על קיצוצי תקציב שאנחנו סובלים מהם שנה אחרי שנה; עד שהגענו למצב שהיום תלמיד מתוקצב אצלנו בגובה של 29% מתלמיד בזרם הרשמי.

<עאוני בטחיש: למה זה קורה?

<עאוני בטחיש: זה קורה מכיוון שהסל הבסיסי מצטמק כל הזמן.

<עאוני בטחיש: מוציאים ממנו שעות, וגוזרים 75% מסל מצומק.

<עאוני בטחיש: זה משהו סיסטמתי שקורה כל הזמן, ואי אפשר להמשיך עם זה.

יעקב מרגי: אם אתם באמת רוצים להסדיר – וכולנו רוצים להסדיר את זה אחת ולתמיד כדי שזה לא יהיה נתון לכל שר והשקפת עולמו.

יעקב מרגי: המערכת הכי מסכנה זאת המערכת שחיה באי ודאות במיוחד כשהיא תלויה בתקציב ותמיכה.

יעקב מרגי: כל הזמן אתה במתח אם יהיה לך או לא יהיה תקציב, יש תקציב, אין תקציב.

יעקב מרגי: אני מכיר את המחלה הזאת.

יעקב מרגי: כולנו הגענו לכאן עכשיו והרמתם את הכפפה, ולכן אני מברך שעוד במהלך החופשה קיימנו דיון.

יעקב מרגי: זאת העת, יש רצון.

יעקב מרגי: כמי ששמע גם את השר וגם את המנכ"לית כשבאתי לטפל בסוגית המוכש"ר – המוכר שאינו רשמי – בלי שום קשר לבתי הספר הכנסייתיים שזה חלק מאותה קבוצה – התגובה הייתה נחרצת פחות או יותר מאותן סיבות שמניתי בפתיחת דברי.

יעקב מרגי: ותוך כדי המשבר היו לי שיחות, והם היו אופטימיים.

יעקב מרגי: האופטימיות הייתה לא רק של עבדאללה, אלא גם בקרב חברי הממשלה וגם בקרב הנושאים והנותנים אמרו לי שיכול להיות שהדיון בוועדה יתייתר כי מתקדמים לכיוון פתרון, ויש עניין לפתור.

יעקב מרגי: אני שואל: הרי אף אחד לא יסדיר את המעמד במצב של לחץ, של שביתה.

יעקב מרגי: כולם יודעים לנהל תהליכים.

יעקב מרגי: את שוט השביתה יש לכם תמיד ביד.

יעקב מרגי: יש פה רצון להזרמת "חמצן" – סליחה על הביטוי המושאל – של 50 מיליון שקל במהלך 2016-2015; ועדה שתקום עם מנדט מוגדר שיהיה בו במפורש חד-משמעית הסדרת מעמדם של בתי הספר הכנסייתיים / מוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: זה הישג לא מבוטל שאתם הבאתם אותו, ואני לא מצטנע.

יעקב מרגי: אם לא הייתה שביתה ולא היה הלחץ הציבורי, יכול להיות שהיינו ממשיכים.

יעקב מרגי: לכן תחשבו על זה.

יעקב מרגי: כי בסוף מי שישלם את המחיר הזה זה הילדים האלה.

<עאוני בטחיש: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להסביר קודם כול שאנחנו בעד חיזוק כל חינוך, לא רק החינוך הרשמי.

<עאוני בטחיש: אבל אנחנו נגד השיטה של חיזוק זרם אחד בחינוך על-ידי החלשתו של זרם אחר.

<עאוני בטחיש: משרד החינוך צריך לחזק את החינוך הרשמי, אנחנו בעד.

<עאוני בטחיש: אבל לא על-ידי כך שמקצצים כל הזמן בחינוך האחר ומחלישים אותו.

<עאוני בטחיש: לגבי החזרה ללימודים.

<עאוני בטחיש: אני גם מנהל בית ספר וגם אבא לילדים, וכולנו רוצים לחזור ללימודים.

<עאוני בטחיש: אבל גם רוצים את התנאים שאיתם אפשר לחזור ללימודים.

<עאוני בטחיש: מה שהוצע לנו לא יכול להחזיר אותנו ללימודים גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת אי הוודאות.

<עאוני בטחיש: אני אתן דוגמה אחת: העניין הזה שהוועדה תדון בכול – למה זה הועלה בסיכום הזה?

<עאוני בטחיש: שאלתי שאלה פשוטה: מה המנדט של הוועדה שתקום?

<עאוני בטחיש: התשובה של משרד החינוך הייתה, הרי אתם דרשתם ועדה, לא אנחנו.

<עאוני בטחיש: אמרתי, בסדר, בכל זאת – מה המנדט של הוועדה?

<עאוני בטחיש: אז שאלתי שאלה פשוטה: האם הוועדה תדון בקריטריונים של תקצוב בתי ספר מוכרים שאינם רשמיים?

<עאוני בטחיש: התשובה הייתה לא.

<עאוני בטחיש: אבל אחר כך יצא הדיון המעורפל הזה שהוועדה תדון בכל נושא.

<עאוני בטחיש: יש לנו ניסיון בוועדות עם משרד החינוך.

<עאוני בטחיש: הוועדה תדון בכל נושא, ותגיד לא.

<עאוני בטחיש: זה מה שהיה בוועדה הקודמת.

<עאוני בטחיש: אנחנו אומרים שפה יש הזדמנות.

<עאוני בטחיש: צריך להגיע להסדר.

<עאוני בטחיש: אנחנו יודעים שההסדר ייפתר בשני שלבים, אבל צריך לתת הסדר שגם ההורים שנמצאים כאן יסכימו להחזיר את התלמידים שלהם כי זה לא רק שבתי הספר משביתים; בתי הספר משביתים לא מכיוון שהם רוצים להשבית, אלא גם מכיוון שהם לא יכולים לפתוח את שנת הלימודים מבחינה תקציבית.

יעקב מרגי: מה הפערים בין שנת הלימודים הקודמת לשנה הזאת?

<עאוני בטחיש: אנחנו אמרנו שאם אנחנו רוצים לכסות את ההוצאות שלנו כך שהורה יכול לשלם לפי חוזר מנכ"ל תשלומים אנחנו צריכים 200 מיליון שקל.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה – תתמקד בה.

יעקב מרגי: אנחנו נמצאים עכשיו במעין קידום.

יעקב מרגי: אנחנו לא בשיקום אחרי החלמה.

יעקב מרגי: אני שואל, מה הפער התקציבי שיש לכם לפני הקיצוץ האחרון של פירון לבין התקציב שהיה קודם?

יעקב מרגי: בעברית פשוטה: בכמה התבטא הקיצוץ בתשע"ה?

<עאוני בטחיש: אבל זה לא העניין היחיד.

יעקב מרגי: אתה רוצה לפתור עכשיו את כל הבעיות?

יעקב מרגי: לא יהיה.

יעקב מרגי: עאוני, אני אומר לך בכנות: אתם במסלול הנכון.

יעקב מרגי: האפשרות היא שלכם.

יעקב מרגי: גם במאבק ציבורי יש שלב שאתה מאבד את הנקודה.

יעקב מרגי: אני אומר לך מתוך ידיעה – אתם עומדים לרדת מהמסלול של האהדה הציבורית.

יעקב מרגי: כל עוד המדינה התבצרה הייתי איתכם, והציבור היה איתכם – ואני עדיין איתכם.

יעקב מרגי: אתם נמצאים בשלב שהציבור מתחיל לא להבין למה אי אפשר להתחיל את שנת הלימודים ולהתקדם.

יעקב מרגי: ניסוח המנדט של הוועדה יתמקד.

יעקב מרגי: ניכנס לחדר, נסגור עלינו ונוציא - -

באסל גטאס: 200 מיליון.

באסל גטאס: למה 50?

יעקב מרגי: סליחה, עם כל הכבוד, למה 200?

יעקב מרגי: למה אתה דופק אותם?

יעקב מרגי: אולי 350?

יעקב מרגי: זה לא שוק.

יעקב מרגי: אני לא בשוק הכרמל.

באסל גטאס: אבל אתם עושים מזה שוק.

יעקב מרגי: סליחה, זאת מדינה ולא שוק.

יעקב מרגי: אתם רוצים לעשות אנרכיה על גבם של 30,000 ילדים?

יעקב מרגי: תעשו.

באסל גטאס: להפך – שוויון.

באסל גטאס: שוויון בסל השירותים ותו לא.

יוסף ג'בארין: ההמלצה שלנו הייתה שוויון.

<שאדי חלול: ישבת עם ביבי - -

יעקב מרגי: סלח לי, אדוני, קיבלת רשות דיבור?

באסל גטאס: זה פורום רציני.

באסל גטאס: לא לעשות פוליטיזציה.

<שאדי חלול: אבל אני אגיד בזמן שלי.

יעקב מרגי: כשתקבל רשות, תדבר.

יוסף ג'בארין: לנו מותר להפריע, לך לא.

יעקב מרגי: שמור על כבודם של חברי כנסת.

יעקב מרגי: אל תתפרץ לדבריהם.

מרב מיכאלי: למה שלא יסביר מה הבעיה להיכנס למסלול של המוכר שאינו רשמי?

יעקב מרגי: אני מיד ניגש לזה.

מרב מיכאלי: אם הוא כבר מדבר אז שיסביר את זה.

יעקב מרגי: אני אומר לך בכנות – אנחנו בנקודה הזאת, אנחנו לא נעזוב את הנושא.

יעקב מרגי: גם אם תסכימו ותקבלו את המקדמות האלה – "חמצן", מה שנקרא.

יעקב מרגי: הרי יכולת להגיד, למה 200?

יעקב מרגי: למה לא 300?

יעקב מרגי: אולי הצרכים שלכם גובלים ב-400?

יעקב מרגי: הוועדה זה דבר מבורך.

יעקב מרגי: בדרך כלל אנחנו אומרים ועדה כדי לקבור דברים.

יעקב מרגי: אבל אם אנחנו נקים ועדה שהמנדט שלה יהיה הסדרה, ויבחן את כל הצרכים של החינוך הכנסייתי והסדרת מעמדו, ולתחום את זה בלוח זמנים, נוכל להשיג תוצאות חיוביות.

יעקב מרגי: חברי הכנסת שואלים: מה המניעה שלכם לקבל את ההצעה של המתווה הראשון של משרד החינוך להיות בחינוך הרשמי?

יעקב מרגי: זה עלה גם בדיון הקודם.

מרב מיכאלי: המוכר שאינו רשמי.

מרב מיכאלי: לא הרשמי הממלכתי.

יעקב מרגי: היום זה המוכר שאינו רשמי.

<לורן פוריס: אנחנו נציגי ההורים.

<לורן פוריס: אנחנו רוצים לדעת אם הם מקבלים כמו המוכר שאינו רשמי 75%.

<לורן פוריס: זאת השאלה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אסביר.

יעקב מרגי: גם האוצר יוכל להסביר את זה אחר כך.

יעקב מרגי: אבל בגדול.

יעקב מרגי: יש הרבה בלבולים.

יעקב מרגי: יש החינוך הממלכתי שכולל גם את הממלכתי-דתי, שסמוך על שולחן המדינה במלואו, כלומר, 75% מדינה, 25% רשות; יש רשתות החינוך מעין החינוך התורני והחינוך העצמאי שגם הם לא מאה אחוז כמו הממלכתי.

יעקב מרגי: גם הם 75% מסרגל מסוים; והמוכר שאינו רשמי שגם הוא 75%, ומשם מגיעים ל-40%, ויש ויכוח אם זה 29%, 30% - תלוי מה לוקחים.

יעקב מרגי: רפורמות זה 29% כי שר יכול להחליט שרפורמה מסוימת לא חלה על המוכר שאינו רשמי, ואז הפער הולך וגדל.

יעקב מרגי: אני לא נכנס עכשיו להרצאה כזאת.

יעקב מרגי: מי שרוצה ללמוד את זה היה צריך לשאול את הרב גוגל לפני שבא לדיון.

<לורן פוריס: אבל אנחנו לא מבינים כמה הם מקבלים.

יעקב מרגי: סליחה, גברתי.

יעקב מרגי: יש לך הזדמנות לבדוק את זה וללמוד תוך כדי דיון.

יעקב מרגי: אתה יכול להשיב לחברי הכנסת?

<עאוני בטחיש: הנתונים באחוזים זה מהמ.מ.מ של הכנסת.

יעקב מרגי: אני לא מערער על כך.

יעקב מרגי: כל חישוב תלוי במה שלקחת בבסיס.

<עאוני בטחיש: בדיוק.

יעקב מרגי: יש גרסה שתומכת ב-29%, יש גרסה שתומכת ב-39%, ויש גרסה שתומכת ב-40%.

<עאוני בטחיש: נכון.

<עאוני בטחיש: מדוע לא לעבור לרשמי?

<עאוני בטחיש: יש שלושה נושאים שהן מאוד חשובות.

<עאוני בטחיש: בתי הספר הכנסייתיים הוקמו על-ידי הכנסייה בארץ לפני מאות שנים.

<עאוני בטחיש: יש שלושה נושאים שאנחנו לא מוכנים להתפשר עליהם: מינוי המנהלים, לפי הקריטריונים של משרד החינוך; קבלה ומינוי של מורים, לפי הקריטריונים של משרד החינוך; והרכוש שהוא רכוש פרטי של הכנסייה.

<עאוני בטחיש: זה לא רכוש ציבורי שהוקם על-ידי אדמות מנהל ומומן בכסף ציבורי.

<עאוני בטחיש: זה הכול כסף פרטי.

<עאוני בטחיש: אי אפשר לקחת מפעל כזה ולהפוך אותו לציבורי.

איציק שמולי: אבל אם אתה עובר לרשמי אז הרכוש הוא כבר לא של הכנסייה?

<עאוני בטחיש: אנחנו קיבלנו תשובה שמשרד החינוך ישכור את הרכוש מהבעלויות, וישים אותו לשימושה של רשות מקומית.

<עאוני בטחיש: לזה אנחנו מתנגדים כי בתי הספר נמצאים במקומות הקדושים לנצרות.

יעקב מרגי: הדילמה ברור.

יעקב מרגי: מה עוד?

<עאוני בטחיש: אלה שלוש הנקודות.

יעקב מרגי: ומה עם תשלומי הורים?

יעקב מרגי: מה עם סינון ומיון תלמידים?

<עאוני בטחיש: אנחנו לא ממיינים תלמידים – בפעם האלף ואחת.

<עאוני בטחיש: אני אסביר לאדוני ולכל הנוכחים בחדר איך אנחנו מקבלים תלמידים.

<עאוני בטחיש: בתי הספר של הכנסייה הם מטרום חובה עד י"ב.

<עאוני בטחיש: אני הסברתי וחוזר ומסביר לאנשי משרד החינוך, שאם חוזרים על טענה לא נכונה אלף פעמים היא לא הופכת להיות נכונה.

<עאוני בטחיש: אני מנהל בית ספר מטרום חובה עד י"ב.

<עאוני בטחיש: אני מקבל תלמידים מגיל טרום חובה, והם ממשיכים עד י"ב.

<עאוני בטחיש: אז איזה מיון?

יעקב מרגי: רשות חינוך מוסמכת שזאת הרשות המקומית יכולה לשבץ תלמיד בניגוד להחלטתך?

<עאוני בטחיש: בטרום חובה לא.

<עאוני בטחיש: לגבי הנשרת תלמידים – אני קורא לחברי שיוציא את הדוחות של משרד החינוך על הנשרת תלמידים.

<עאוני בטחיש: אנחנו מקבלים דוחות כל שנה שההנשרה שואפת לאפס.

יעקב מרגי: לא הנשרה מאליה.

יעקב מרגי: השאלה היא אם היא הייתה יזומה שלך.

יעקב מרגי: יש לך חופש פעולה בעניין הזה?

<עאוני בטחיש: לא.

<עאוני בטחיש: אנחנו עובדים לפי חוזר מנכ"ל, מעבירים תלמידים מבית-ספר לבית-ספר לפי חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: תשלומי הורים?

<עאוני בטחיש: אנחנו בעד תשלומי הורים הוגנים, אנחנו לא נגד.

<עאוני בטחיש: אבל מישהו צריך לכסות את ההפרש הזה.

<עאוני בטחיש: אם משרד החינוך אומר לי שהמקסימום שלי הוא 2,300 שקל בשנה, אז מי יכסה את ההפרש הזה?

יעקב מרגי: אז אתה מבין שלפי מה שאתה אומר, אין היום מנוס מהקמת ועדה.

יעקב מרגי: כי גם מחר אם המדינה תרצה לתת לך 200 מיליון שקל היא תרצה להתערב לך בפאזה הזאת – שלא אתה תקבע את הפאזה הזאת.

יעקב מרגי: אם יש דלתא כזאת של חוסר תקציב היא תקבע לך את תשלומי ההורים.

<עאוני בטחיש: אין לי בעיה עם תשלומי הורים.

<עאוני בטחיש: אני מוכן שההורים אצלי ישלמו בדיוק לפי חוזר המנכ"ל.

<עאוני בטחיש: אבל תגידו לי מאין אקבל את ההפרש?

<עאוני בטחיש: אי אפשר להטיל עלינו גזרה כזאת בלי להגיד לנו מאין מקבלים את הכסף.

יעקב מרגי: אוקיי.

יעקב מרגי: תודה.

<עאוני בטחיש: נקודה אחרונה: המצב הסוציו-אקונומי של ההורים אצלנו הוא מעמד בינוני ונמוך.

<עאוני בטחיש: אני אסביר למה: 56% מתלמידי נצרת לומדים אצלנו; 75% מהתלמידים הערבים בחיפה לומדים אצלנו.

<עאוני בטחיש: הלוואי עלינו שהשיעור הזה היה בעשירון העליון, והלוואי עלינו שכולם היו מחוננים בשיעורים האלה.

<עאוני בטחיש: אנחנו לא בתי-ספר של אליטות.

יעקב מרגי: זאת לא עבירה להיות אליטה.

<עאוני בטחיש: אבל במשרד החינוך זאת כנראה עבירה.

<עאוני בטחיש: כל הזמן מתריסים נגדנו.

יעקב מרגי: לא, אבל אם הורה נדרש לשלם שכר לימוד מסוים גבוה מחברו או שכנו בגלל שהוא לומד בבית ספר ממלכתי ומשלם איקס לפי מגבלה של חוזר מנכ"ל, ואצלכם יש חופש פעולה לגבות זה רק הורים שיכולים.

<עאוני בטחיש: אין חופש פעולה, אדוני.

<עאוני בטחיש: אנחנו גובים בממצוע 5,000 שקל בשנה לתלמיד, ורק 70% מהסכום הזה נקבע בגלל המצב הסוציו-אקונומי של ההורים.

<עאוני בטחיש: אז בעצם זה 3,500 שקל בשנה.

<עאוני בטחיש: זה מה שמצליחים לגבות.

יעקב מרגי: אתה מבין שאם בחינוך הממלכתי מנהל היה גובה את זה, מה היו עושים לו?

<עאוני בטחיש: מנהל גובה שם 1,040 שקל - -

יעקב מרגי: אוקיי, אני רק מחדד.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבהרת את עצמך.

יעקב מרגי: אנחנו נתחיל את הדיון.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי, זה יהיה חבר כנסת ואורח לפי השמות שנרשמו אצלנו.

יעקב מרגי: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך אותך על הדיון וגם על המעקב המתמשך אחר הסוגיה.

איציק שמולי: אני רוצה לברך גם את ארגוני המורים, הסתדרות המורים על האמפתיה וגם על הליווי המתמשך.

איציק שמולי: יש כאן סוגיה שמונחת בתוך סוגיה: שאלה אחת שהיא גדולה ועקרונית זה הדיון המתמשך בין החינוך הרשמי הממלכתי לבין זרם החינוך האחר.

איציק שמולי: לדעתי, זה דבר שלא ייעשה שממשלת ישראל אומרת שעכשיו היא תפתור את כל הסוגיה הזאת על הגב של בתי הספר הנוצריים.

איציק שמולי: בסופו של דבר התביעה היא פשוטה: זה לא מאבק סקטוריאלי ולא מאבק ששייך רק לכם, לבתי הספר הכנסייתיים.

איציק שמולי: זה מאבק שצריך להטריד כל אחד שהערך של השוויון חשוב לו במדינת ישראל.

איציק שמולי: יש 33 אלף תלמידים שיושבים בבית מ-1 בספטמבר.

איציק שמולי: אני דווקא שמעתי את מנכ"לית משרד החינוך, שאני מאוד מצטער שהיא לא פה – שמעתי אותה ב-1 בספטמבר בגלי צה"ל מודיעה – וכמעט עצרתי את האוטו ומחאתי כפיים – אין תקלות בפתיחת שנת הלימודים.

איציק שמולי: 33,000 תלמידים ועוד 3,000 מורים הם פשוט שקופים.

יעקב מרגי: תוסיף לזה את כוכב יאיר.

איציק שמולי: וכוכב יאיר.

יעקב מרגי: ויש עוד פה ושם.

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: אחד הדברים המקוממים ביותר במאבק הזה הוא שמ-1 בספטמבר כאילו הדבר הזה מתנהל מתחת לרדאר של החברה הישראלית.

איציק שמולי: כאילו יש תחושה שאתם יכולים להשבית גם עוד חודשיים ולאף אחד לא יהיה אכפת.

איציק שמולי: זה דבר חמור בצורה בלתי רגילה כי אתם, כאמור, נאבקים על המובן מאליו – שוויון.

איציק שמולי: 29% תקצוב, ואפילו 39% תקצוב זה משהו שלא יכול להימשך לאורך זמן.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד מילה לנציגי הממשלה: אי אפשר לאחוז את המקל בשני הקצוות; מצד אחד להגיד, לא נגדיל לכם את התקצוב בצורה משמעותית, ומצד שני לבוא ולהלין על כך שבתי הספר גובים תשלומי הורים גבוהים באופן ניכר יותר מאשר בחינוך הרשמי.

יעקב מרגי: הם לא באו בטענות.

יעקב מרגי: זה הא בהא תליא.

יעקב מרגי: זאת אחת הפריבילגיות שיש להם לעומת החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: זה צוין.

יעקב מרגי: אין טענה.

איציק שמולי: נכון.

איציק שמולי: אבל יש פה שאלה מה הסיבה, ומה התוצאה.

איציק שמולי: הנציג של בתי הספר אומר במפורש שאם יינתן להם תקצוב גדול יותר באופן ניכר אז בשמחה ובחפץ לב הם יורידו את תשלומי ההורים.

איציק שמולי: אם משרד החינוך רוצה עכשיו לשים במוקד בשנתיים הקרובות את הדיון על מעמדו של המוכר שאינו רשמי על כל בתי הספר שנמצאים בו – בבקשה, יש פה ועדת חינוך, יש פה יושב-ראש רציני, יש פה חברי ועדה שמגיעים דיון אחרי דיון.

איציק שמולי: תביאו את זה, בואו נדבר על זה.

איציק שמולי: אבל עכשיו, על הגב של 33,000 תלמידים להחליש את בתי הספר בזרם הזה כדי להעצים את הרשמי זה משהו לא הגון, לדעתי.

יעקב מרגי: ברור.

איציק שמולי: נקודה אחרונה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני חושב שאתה מציע מתווה סביר, אבל צריך לקחת את זה צעד אחד קדימה.

איציק שמולי: למרות הפחד שלי ממים עמוקים אני צולל להנאתי, וגם כשמציעים לי בלון חמצן, אני מקפיד לבדוק כמה זמן יש לי מתחת למים.

איציק שמולי: אפשר לשלוח אותם עם בלון חמצן.

איציק שמולי: בסוף אנחנו מדברים לא על 50 מיליון אלא על 25 מיליון לשנה הקרובה.

איציק שמולי: אבל אם נלך לשיטתך, אדוני היושב-ראש, ונוכל לספק לבתי הספר אופק – ודאות, כפי שאמרת – לשנים הקרובות מצד אחד, ומצד שני לשפר במידה כזאת או אחרת מתוך מעורבות שלך את התקצוב שניתן לשנתיים הקרובות, לדעתי זאת דרך המלך.

איציק שמולי: בסוף צריך לזכור שהכול עניין של סדרי עדיפות.

איציק שמולי: לפני שבועיים וחצי כאן, בכנסת ישראל, עמד שר האוצר של הממשלה במליאת הכנסת והודיע לכולם שיש כסף בקופה, יש עודף תקציבי.

איציק שמולי: אז אם מצאו כסף כדי להוריד את המחיר של הבירה – שימצאו את הכסף הלא גדול כל-כך לתקצב גם 33 אלף תלמידים שיושבים מ-1 בספטמבר בבית.

איציק שמולי: זה קצת יותר חשוב בסדרי העדיפות של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: מאחר שסיימת בכסף נשמע את נציגת האוצר.

יעקב מרגי: תאמרי לנו מה היה בדיון, ומה הנכונות ומה הכיוון בסוגית בתי הספר הכנסייתיים.

<נעה היימן: אני רכזת חינוך באגף תקציבים.

<נעה היימן: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות שעלו.

<נעה היימן: הראשונה היא נקודה שהעלה היושב-ראש וגם חבר הכנסת שמולי התייחס לזה בדבריו.

<נעה היימן: חשוב להדגיש שני דברים: בין השנה שעברה לבין השנה הזאת לא השתנה שום דבר בתקצוב של בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

<נעה היימן: לפני שנתיים נעשתה החלטת מדיניות על-ידי שר החינוך הקודם שי פירון.

<נעה היימן: הוא האמין בכל לבו בחיזוק החינוך הרשמי, ובין היתר על-ידי החלשת החינוך המוכר שאינו רשמי.

<נעה היימן: אחד הדברים שהוא עשה גם נוגע לסוגית התקצוב.

<נעה היימן: יש סל בסיס שניתן במאה אחוז לתלמיד בחינוך הרשמי וב-75% לתלמיד במוכר שאינו רשמי.

<נעה היימן: מעבר לסל הבסיס יש תוספות רבות, למשל, תכנית בתי הספר של החופש הגדול – תכנית הקייטנות – שניתנה השנה גם במוכר שאינו רשמי, אבל לפני שנתיים ניתנה רק לחינוך הרשמי כהחלטת מדיניות.

<נעה היימן: זאת הייתה תוספת מעבר לסל הבסיס.

<נעה היימן: התוספת הזאת לפני שנתיים לא הייתה.

יעקב מרגי: יש רפורמות שלא חלות?

באסל גטאס: יום לימודים ארוך, תכנון כיתות - -

<נעה היימן: יש רפורמות שלא חלות, למשל, חוק יום חינוך ארוך, שעות לפיצול כיתות א'-ב' על-פי חוק, אופק חדש.

<נעה היימן: יש הרבה מאוד תוספות שניתנות מתוך מדיניות ברורה של מדינת ישראל של העדפת החינוך הרשמי.

יוסף ג'בארין: אפילו שעת-אם הם לא מקבלים.

<נעה היימן: לפני שנתיים שי פירון החליט ששתי תוספות שניתנו מעבר לסל הבסיס מאז ועד היום לא יינתנו יותר.

<נעה היימן: מאז ועד היום לא השתנה דבר ביחס לתקצוב בתי הספר הכנסייתיים.

יוסי יונה: לא יינתנו יותר לכל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים?

<נעה היימן: כן.

<נעה היימן: לכל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

<נעה היימן: זה כולל את בית-הספר הריאלי בחיפה, בית-ספר ממלכתי-דתי, בית-ספר חרדי, בית-ספר ערבי שאינו שייך לזרם הכנסיות.

יעקב מרגי: לאו דווקא.

<נעה היימן: כל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים לפני שנתיים - -

יעקב מרגי: סליחה שאני מפריע לך.

יעקב מרגי: מי שהיה אתנו בתחילת שנת הלימודים בכינוס של הוועדה במשרד החינוך חווה ושמע את ההתפרצות של שר החינוך כלפי נציג המוכש"ר – ארגון בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

יעקב מרגי: הוא אמר את זה ברחל בתך הקטנה, מה שנקרא.

יעקב מרגי: אני חצוי בקטע הזה.

יעקב מרגי: מצד אחד הוא בא בטענה, ומצד שני אני גם לא יכול להתעלם מזה שילד צריך לקבל את המקסימום כמו כל ילד במדינה.

יעקב מרגי: צריך למצוא את המשוואה שמצד אחד זה ייהנה והשני לא חסר.

יעקב מרגי: איך עושים זאת?

יעקב מרגי: אני לא יודע לעשות את זה בשביתה.

איציק שמולי: אדוני, ומצד שלישי אל תשכח שגם אם יורידו אותם על הברכיים מבחינה תקציבית יש בעיות ליבה של הרכוש המשותף, מינוי המנהלים - -

יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, אני מאמין שהנושא הזה יידון בוועדה.

באסל גטאס: אבל הם מקבלים 75%, כלומר הם מקבלים את העובדה שהם לא זרם רשמי.

באסל גטאס: הם אומרים, אנחנו מקבלים 75%, אבל ממה?

באסל גטאס: עם הזמן 75% הפכו ל-29%.

באסל גטאס: הדרישה היא לא כספית, אלא דרישת שוויון בסל - - -

יוסף ג'בארין: - - -

יעקב מרגי: באסל, אמנם נרגעתי, אבל יהיה סדר בדיון.

יעקב מרגי: תמשיכי, בבקשה.

<קריאה: הערה.

יעקב מרגי: אני מאמין שכשהיא תסיים יהיו לך פחות שאלות.

יעקב מרגי: המורה לימד אותי שאם אשמע עד הסוף יהיו לי פחות שאלות.

<נעה היימן: בתי הספר הכנסייתיים מתוקצבים כמו כל יתר בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

<נעה היימן: זה כולל את בית ספר הריאלי בחיפה ובתי ספר מוכרים שאינם רשמיים אחרים.

<נעה היימן: בנוסף שינוי המדיניות שנעשה על-ידי שר החינוך הקודם הכרזנו כבר בהרכב הקואליציה החדש וההסכמים הקואליציוניים שנחתמו בין הסיעות השונות שהשעות האלה מוחזרות החל משנת הלימודים הקרובה.

יעקב מרגי: הקיצוץ כבר היה בשנה שעברה.

<נעה היימן: נכון.

<נעה היימן: לכן גם הקיצוץ שעל בסיסו לכאורה יש שינוי המדיניות שיצר את המשבר הזה, מוחזר.

יעקב מרגי: וזה חוץ מ-50.

<נעה היימן: כן.

<נעה היימן: זה גם כולל את כל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים, לא רק את בתי הספר הכנסייתיים ולא כחלק מהמאבק של בתי הספר הכנסייתיים.

<נעה היימן: זה נחתם עוד קודם.

<נעה היימן: דבר אחרון שחשוב לי מאוד להדגיש - -

יעקב מרגי: עבדאללה, אני צריך אותך ליד השולחן.

יעקב מרגי: שמישהו אחר יפנה מקום לעבדאללה.

<נעה היימן: חלק גדול מהמחאה כאן ומהרמיזות על אפליה נובעות לא רק מהיות הזרם הזה כנסייתי, אלא קבוצת בתי ספר שמשרתת את האוכלוסייה הערבית בישראל.

<נעה היימן: בהקשר הזה חשוב לי להגיד שבשנים האחרונות נעשו השקעות של מאות מיליוני שקלים בחיזוק החינוך הערבי הרשמי.

<נעה היימן: זה בא לידי ביטוי, בין היתר, בתכנית התקצוב הדיפרנציאלי של בתי הספר שנכנסה השנה לשנתה השנייה.

<נעה היימן: הפכנו את שיטת התקצוב לשיטה שמתייחסת יותר למצב החברתי-כלכלי של בית הספר.

<נעה היימן: באופן הזה בתי ספר חלשים חברתית-כלכלית זוכים לתקצוב גבוה יותר מבתי ספר חזקים מהם.

<נעה היימן: המגזר הערבי מרוויח מהתכנית הזאת.

<נעה היימן: במסגרת תכנית הניהול העצמי שקיימת בבתי הספר היסודיים - -

יעקב מרגי: אני כיושב-ראש הוועדה יחד עם הוועדה הבטחנו לשר החינוך לסייע בידו להטמיע ולהיאבק על התקצוב הדיפרנציאלי במערכת החינוך.

<נעה היימן: אני עוד לא מדברת על התקצוב הדיפרנציאלי מול הרשויות שנמצא בדיונים כרגע בין משרד האוצר לבין מרכז השלטון המקומי.

<נעה היימן: אני מדברת על תכנית שכבר מתרחשת וקיימת במערכת, ובגינה כבר עכשיו בתי ספר ערביים זוכים לתקצוב גבוה יותר ממה שהם זכו לו בשנה שעברה - -

יוסי יונה: אבל זה לא קשור לעניין שלנו, נכון?

<נעה היימן: לא, אבל זאת הערה חשובה.

יעקב מרגי: תהליכים שקורים בלי קשר.

<נעה היימן: היחס לבתי הספר הכנסייתיים לא נובע מהיותם שייכים לדת או למגזר כזה או אחר.

<נעה היימן: שיטת התקצוב שננקטת לגביהם היא בשל היותם בתי ספר פרטיים במגזר המוכר שאינו רשמי, ולא מכיוון שהם בתי ספר ערביים.

<נעה היימן: החינוך הערבי זוכה בשנים האחרונות לתוספות תקציביות אדירות במאות מיליוני שקלים.

<נעה היימן: רק לפני כמה חודשים הכרזנו על תכנית חדשה לתגבור החינוך הבלתי פורמלי ביישובים הערביים בשיתוף עם ראשי הרשויות הערביות.

<נעה היימן: לכן זה רלוונטי כי אין כאן שום עניין נגד בתי הספר הכנסייתיים.

<נעה היימן: יש כאן מדיניות אחידה סיסטמתית של האופן שבו המדינה מתקצבת את החינוך המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין, בבקשה.

יוסף ג'בארין: אדוני היושב-ראש, תודה שזימנת את הישיבה החשובה הזאת.

יוסף ג'בארין: לפחות מישהו במדינה מנסה לעשות משהו כדי לסיים את השביתה הזאת.

יוסף ג'בארין: תרשה לי לפתוח בהבעת אכזבה עמוקה גם מהתגובות של שרים בממשלה, ובעיקר מחוסר התגובות וחוסר ההתייחסות לנושא; וגם הבעת אכזבה עמוקה מההתנהלות משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: אלה בתי הספר המובילים והטובים שיש לנו.

יוסף ג'בארין: לדעתי, מתייחסים בזלזול ל-33,000 תלמידים שנמצאים בבית.

יוסף ג'בארין: 50% מהתלמידים בנצרת, 70% מהתלמידים בחיפה.

יוסף ג'בארין: אני מאתגר את כולם שאם היה בית ספר אחד שהיה שובת בנצרת עלית אני בטוח שזה לא היה לוקח כל כך הרבה ימים, וגם משרד החינוך ומשרד האוצר היו מקצים את התקציבים.

יעקב מרגי: הנה, כוכב יאיר.

יעקב מרגי: אני לא אומר שזה פחות חמור.

יעקב מרגי: בכוכב יאיר יש כ-400 תלמידים שלא לומדים מ-1 בספטמבר.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, השאלה היא מאוד עקרונית.

יוסף ג'בארין: אתה פתחת ואמרת, האם במדינת ישראל מתקיים חינוך שוויוני?

יוסף ג'בארין: האם כל ילד במדינת ישראל מקבל תקצוב שוויוני?

יוסף ג'בארין: ואני רוצה להגיד לך שגם המספרים של משרד האוצר וגם המספרים של משרד החינוך אומרים שהחינוך בעצם לא שוויוני.

יוסף ג'בארין: ואני אסביר: המוכר הלא רשמי בחברה הערבית זה בתי הספר הכנסייתיים.

יוסף ג'בארין: הם מסכימים לקבל 75%, לפי ההסדר המקורי.

יוסף ג'בארין: אלא שבמשך השנים כל מיני תוספות מאוד משמעותיות לחינוך פשוט נגזלו מהם, לא נתנו להם.

יוסף ג'בארין: המסמך שהזמנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת העלה את ההבדלים הללו והסביר בבירור שאם לוקחים את כל התקציב של יום לימודים ארוך, שעות-אם, פיצול כיתות, תכניות להפחתת ילדים, אופק חדש, שיפור ההישגים – כשלוקחים את כל זה מהחינוך הכנסייתי נשארים עם 34%.

יוסף ג'בארין: אז אני לא יודע איך אפשר לדבר על שוויון כשילדים ערבים בבתי הספר הכנסייתיים מקבלים לפני שנתיים 34% ואחרי הקיצוצים 29%.

יוסף ג'בארין: השערורייה היא שמשרד החינוך פשוט מסכים שאלה הנתונים.

יוסף ג'בארין: הוא לא אומר שהוא מתייחס אליהם בשוויון.

יוסף ג'בארין: הוא אומר שהם מקבלים רק את החלק הזה.

יוסף ג'בארין: מה הטענה המשפטית הכי חזקה כאן?

יוסף ג'בארין: שהם מלמדים את הליבה.

יוסף ג'בארין: הם מלמדים את כל התכנית של משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: מה אתם רוצים מהם?

יוסף ג'בארין: איך קורה דבר כזה?

יוסף ג'בארין: בתי הספר מלמדים את מלוא הליבה ומקבלים 29%.

יוסף ג'בארין: אני אומר יותר מזה: בתי הספר הרי בנו את הבניינים.

יוסף ג'בארין: הם מתחזקים את הבניינים, הם משלמים בעבור ההנהלה.

יוסף ג'בארין: הם חוסכים מיליוני שקלים למשרד החינוך, אם לא יותר.

יוסף ג'בארין: לכן אני פשוט לא מבין את העקשנות הזאת.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני לא רוצה עכשיו לדבר כפוליטיקאי ואפילו לא כמשפטן.

יוסף ג'בארין: אנחנו מדברים על קיפוח היסטורי של הילדים שלנו, של 33,000 תלמידים שמקופחים באופן היסטורי, ומקבלים רק שליש.

יוסף ג'בארין: אנחנו מסכימים ל-75%, אבל 75% ממלוא התקציב.

יוסף ג'בארין: לכן כשעושים את החישובים הללו – אם זה שוויון מלא בתי הספר אמורים לקבל 300 מיליון בשנה.

יוסף ג'בארין: עשו חישוב, ואפשר להסתפק ב-75%.

יוסף ג'בארין: 75% זה 200 מיליון.

יוסף ג'בארין: מתוך 200 מיליון משרד החינוך לא מציע כלום; מציע אולי 20-10 מיליון.

יוסף ג'בארין: לכן עם כל הכבוד גם לידידי חטיב וגם לגברת ממשרד האוצר, אתם לא מציעים לי כלום כדי לתקן אפליה היסטורית.

יעקב מרגי: במפורש נאמר פה שיש נכונות לתת 50 מיליון שקל - -

יוסף ג'בארין: אבל זה לא עושה כלום.

יוסף ג'בארין: תשלום חד-פעמי שלא עושה כלום.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: הוועדה דנה גם בחוק צער בעלי חיים, ואומרים, לא תחסום שור בדישו.

יעקב מרגי: אני באמצע דבריי.

יעקב מרגי: הטענות הן טענות, ויש ויכוח אמתי בין העדפת החינוך הממלכתי למוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: הבנו – יש משבר.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים בצורך.

יעקב מרגי: שר האוצר התערב אישית, ושם 50 מיליון.

יעקב מרגי: זאת גם לא בעיה של כסף.

יעקב מרגי: אין בעיה של כסף - -

יוסף ג'בארין: פחות מהבירה.

יעקב מרגי: יש פה ויכוח, אין בעיה של כסף.

יעקב מרגי: משרד החינוך יחד עם משרד האוצר אומרים, קחו 50 מיליון בשנה הזאת, תתחילו.

יעקב מרגי: אנחנו נקים ועדה, נתחם אותה בזמן וניתן לה מנדט להסדרת מעמדם של בתי-הספר הכנסייתיים.

יעקב מרגי: אני לא מכיר דרך אחרת של רצון טוב לבחון את הכוונות.

יעקב מרגי: אני לא מכיר דרך אחרת לבחון את הכוונות.

יעקב מרגי: אבל אני אתן לך לסיים, בבקשה.

יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, אני מכיר אותך כבן אדם יותר יצירתי.

יוסף ג'בארין: לכן אני מתפלא למה אתה דוחף את אנשי בית הספר ולא את אנשי משרד החינוך עם הכסף השולי שהם מציעים.

יוסף ג'בארין: אני מצפה ממך לעמדה יותר נחרצת כלפי משרד האוצר ומשרד החינוך.

יעקב מרגי: אתה יודע, אחד שהיה בצום, אם תשפוך לו בקבוק מים של 2 ליטר במכה אחת הוא עלול - - -

יוסף ג'בארין: אנחנו לא.

יעקב מרגי: לאט-לאט.

יוסף ג'בארין: אני רוצה לתקן דבר מאוד חשוב בשיח הזה בעניין בתי הספר החרדיים.

יוסף ג'בארין: בתי הספר של מעיין החינוך התורני ושל החינוך העצמאי מקבלים פחות או יותר תקציב מלא.

יוסף ג'בארין: זאת החרגה שהם קיבלו בחוק יסודות התקציב סעיף 3א.

יעקב מרגי: אז תגידו "הרשתות" כי בתוך המוכר שאינו רשמי אתם לא מקופחים או מועדפים על פני אחרים.

יעקב מרגי: כשעושים חשבון והשוואות צריך לקחת את הבסיס שלך.

יעקב מרגי: הבסיס שלך הוא המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: במוכר שאינו רשמי אין העדפה של יהודים לעומת חינוך כנסייתי או חרדי.

יעקב מרגי: מישהו אמר שגם אם האוצר יאמר מאה פעם זה לא הופך את זה לנכון.

יעקב מרגי: גם אם יעלו את לתקשורת מאה פעם זה לא הופך את זה לנכון.

יוסף ג'בארין: אז אנחנו עכשיו מסכימים.

יוסף ג'בארין: אדון עבדאללה וגברתי ממשרד האוצר, תסתכלו לי בעיניים.

יוסף ג'בארין: גם רשת מעין החינוך התורני וגם החינוך העצמאי, אף על פי שהם לא מלמדים את הליבה הם מקבלים מאה אחוז - -

יעקב מרגי: מעין החינוך התורני מלמד את מקצועות הליבה.

יוסף ג'בארין: בסדר, לכן אין שום סיבה – לא משפטית, לא מוסרית ולא פוליטית – שהילדים שלנו לא יקבלו אותו תקציב.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: איימן סייף, מנהל הרשות לפיתוח כלכלי של המיעוטים במשרד לשוויון חברתי.

מרב מיכאלי: איימן, הורידו אותך ממשרד ראש הממשלה למשרד לשוויון חברתי?

יעקב מרגי: אני חושב שזאת עלייה.

<איימן סייף: אנחנו בסדר גמור.

<איימן סייף: עברנו ממשרד ראש הממשלה למשרד לשוויון חברתי.

מרב מיכאלי: חמד-אל-אללה, אין מה להגיד – תרומה חשובה למשרד לשוויון חברתי ברשות חברתי גילה גמליאל.

מרב מיכאלי: אני סומכת על שניכם.

מרב מיכאלי: תעשו עבודה מעולה.

<איימן סייף: אני אגיד משהו קצר.

<איימן סייף: אני בתפקיד המגשר.

<איימן סייף: אנחנו הגוף שמנסה ללחוץ על שני הצדדים ולהגיע לפשרות.

<איימן סייף: גם השרה גילה גמליאל וגם משרד ראש הממשלה היו מעורבים בשיחות האחרונות ובדיונים.

<איימן סייף: קיימנו כמה דיונים גם במשרד ראש הממשלה, והשר גילה גמליאל גם דיברה עם ראש הממשלה, עם שר האוצר ועם שר החינוך כדי להגיע לפשרות.

<איימן סייף: לדעתנו, המתווה שמוצע כאן הוא מתווה ריאלי שנותן מענה לסוגיות הבוערות והדחופות.

<איימן סייף: גם החזרת הקיצוץ וגם 50 מיליון שקל יכולים לתת מענה טוב בטווח המידי.

<איימן סייף: אני מסכים מאוד איתך, וזה גם הכיוון שלנו.

<איימן סייף: תהיה ועדה שתהיה מורכבת מנציגים של משרד החינוך, האוצר ואנחנו עם נציגים של בתי הספר.

<איימן סייף: לדעתי, הסוגיות שמדברים עליהן כאן הן סוגיות עקרוניות שאי אפשר לפתור אותן ביום וביומיים.

<איימן סייף: צריך לתת לוועדה הזאת כמה שבועות כדי לשבת ולדון ולחזור ולדווח לוועדה על התוצאות של הוועדה.

<איימן סייף: דבר אחרון שאני רוצה להציע – אנחנו מציעים גם את עצמנו.

<איימן סייף: אם יש צורך בהחלטת ממשלה, אם יש צורך בפלטפורמה להעביר את התקציב לבתי הספר אז גם המשרד לשוויון חברתי וגם משרד ראש הממשלה מוכנים לסייע בנושא הזה.

יעקב מרגי: אני מאמין שבסוף התהליך יצטרך להיות שינוי – או שינוי חקיקה או הצעת מחליטים או משהו כזה כדי להחריג את החינוך הכנסייתי מהמוכר שלא רשמי.

יעקב מרגי: אולי משרד האוצר ימשיך במידת הנדיבות ויחיל את זה על כל המוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: אני מבטיח לכם שבשלב הראשון אנחנו לא נעתור כדי לאפשר לכם להתקדם.

יעקב מרגי: אני מעדיף לשמוע שאני המקופח.

יעקב מרגי: אף על פי שאני תוצר של החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: איימן סייף, תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: לא.

סופה לנדבר: אני רוצה ש- - - ואחריו אני.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, בבקשה.

יעקב מרגי: רבותי, יש לנו עוד חצי שעה לתום הדיון.

יעקב מרגי: אז אני אהיה קצר וקמצן בזמן.

יעקב מרגי: מי שחושב לחזור על דברים שנאמרו כדאי שיחסוך את זה מעצמו כי אני אעצור אותו.

מסעוד גנאים: תודה, אדוני היושב-ראש.

מסעוד גנאים: תחילה אני רוצה לברך את כולם.

מסעוד גנאים: אנחנו, ועדת חינוך, צריכים להיות חלק מהפתרון.

מסעוד גנאים: הכוונה היא שבעבר היו דברים שוועדת החינוך התערבה וגם הייתה חלק מהמשא ומתן כדי להגיע לפתרון.

מסעוד גנאים: אז אנחנו יכולים לשבת עם כל הצדדים אחרי הדיון ויהיה לנו חלק בפתרון הזה.

מסעוד גנאים: אנחנו לא באנו לפה כדי לסבך את הבעיה, אלא כדי לפתור אותה.

מסעוד גנאים: שנית, כל הבעיה של הסוגיה של בתי הספר זה עניין של שוויון, של צדק, של ביטחון חינוכי.

מסעוד גנאים: אני מזכיר את זה משום שאתם זוכרים שכאשר שר האוצר עלה בכנסת ודיבר על התקציב במה הוא התחיל?

מסעוד גנאים: הוא התחיל במספרים?

מסעוד גנאים: לא.

מסעוד גנאים: הוא אמר שתקציב זה ערכים, זה השקפת עולם.

מסעוד גנאים: אז אם זה ערכים ויש הרבה כסף כפי שהוא אמר, אז שוויון זה ערך, וצדק זה ערך.

מסעוד גנאים: בסוף אני מברך את ארגון המורים ואת הסתדרות המורים על כך שהשביתו היום לשעתיים את מוסדות החינוך.

מסעוד גנאים: אני מברך על הסולידריות שלהם והתמיכה שלהם במאבק של בתי הספר הכנסייתיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הם הדוברים הבאים.

יעקב מרגי: רן ארז, בבקשה.

<רן ארז: תודה, אדוני היושב-ראש.

<רן ארז: ארגון המורים העל יסודיים החליט להצטרף לשביתה של בתי הספר הכנסייתיים דווקא כדי שלא יעברו מתחת לרדאר, כפי שהזכירו את זה לא מעט דוברים פה.

<רן ארז: לכן השביתה שלנו היא שביתת הזדהות ומחאה על הקיפוח העמוק של בתי הספר הכנסייתיים.

<רן ארז: אני יודע שמקפחים אותם.

<רן ארז: אני הייתי בישיבה עם המנכ"לית ועם ראשי בתי הספר, ומה שצוטט על-ידי עבדאללה ממשרד החינוך זה לא מדויק.

<רן ארז: המנכ"לית אמרה בפירוש שעל הקיפוח שקיפחנו אתכם ב-2013 וב-2014 תקבלו 50 מיליון.

<רן ארז: אנחנו נחפש את הדרך להשוות אתכם.

<רן ארז: הם טענו טענה מאוד צודקת שהם ייכנסו שוב לגירעון גם אם ישלמו להם בגין העבר.

<רן ארז: הם אמרו שהם חייבים לנהל את בתי הספר שלהם בצורה כלכלית.

<רן ארז: בינינו, בתי הספר האלה נכנסים למצוקה כלכלית, והדבר הראשון זה לא להעביר כסף למבטחים עבור המורים, לא להעביר לקרן השתלמות, לא לשלם שכר.

<רן ארז: בסופו של דבר אולי אפילו לא יעבירו גם למס הכנסה, ואז ישלמו משכורות נטו.

<רן ארז: הם נמצאים במצב כלכלי קשה ביותר.

<רן ארז: בתי הספר הכנסייתיים, אולי מפני שהם מיעוט בתוך מיעוט, מפני שאין להם מפלגה בכנסת, מפני שאין להם נציגים בממשלה הם מקופחים מאוד - -

חנין זועבי: - - - בכנסת.

יעקב מרגי: רגע, אתה עלית עכשיו על מוקש.

<רן ארז: הם מקופחים מאוד.

חנין זועבי: אתה לא רואה חברי כנסת ערבים.

יעקב מרגי: בסדר, אז הוא אמר.

<רן ארז: אז אדרבה, תעזרו.

חנין זועבי: הוא מייצג אותם, אבל אנחנו לא.

<רן ארז: אני חושב שמגיע להם, הם חינוך מעולה.

<רן ארז: הם בתי ספר מעולים.

<רן ארז: הלוואי על כל ישראל בתי ספר כאלה, ואסור שבתי הספר האלה יתמוטטו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יוסי וסרמן, בבקשה.

יעקב מרגי: אחריו חבר הכנסת גטאס.

<יוסי וסרמן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת המכובדים, ביום שישי האחרון הייתי יחד עם חברי בנצרת ונפגשנו עם הנציגים של החינוך הכנסייתי.

<יוסי וסרמן: הצעתי הצעה שאני חוזר עליה עכשיו.

<יוסי וסרמן: לאחר למעלה מ-20 יום של שביתה ולאחר ש-33,000 ילדים לא לומדים ואלפי עובדי הוראה שרוצים ללמד את הילדים ונמנעים מלהגיע לבתי הספר שלא מרצונם היות שהשביתה קיימת הרבה מדי זמן – הגיע הזמן להפסיקה, להקים ועדה שתוגבל בזמן, כפי שהציע יושב ראש הוועדה, ותמצא נוסחאות לבעיות המורכבות מאוד.

<יוסי וסרמן: אין לי שום כוונה כארגון עובדים לעסוק בתחומים שאינם שלי.

<יוסי וסרמן: לא אגיד איזו מפלגה עוזרת יותר, איזו מפלגה עוזרת פחות, למי יש סמכות – לי יש סמכות של ארגון עובדים.

<יוסי וסרמן: כארגון עובדים אני אשמח להשתתף בוועדה, לעזור לצרף לאופק חדש, כי המורים מקבלים שכר לפי העולם הישן, והם מקופחים.

<יוסי וסרמן: ועוד כהנה וכהנה תחומים ששייכים לארגוני עובדים.

<יוסי וסרמן: אבל הוועדה הזאת צריכה להיות מוגבלת בזמן.

<יוסי וסרמן: ידוע לי משיחה עם השר ועם המנכ"לית שיש רצון מאוד גדול לסיים את השביתה ולסיים את הפרק הכואב הזה בכל המערך שקשור לחינוך הכנסייתי.

<יוסי וסרמן: כולם צריכים להתעשת, ולאחר כל כך הרבה ימים שהילדים בבית, והמורים לא במוסדות החינוך, חייבים להפסיק את השביתה, להקים ועדה, להגביל אותה בזמן, ולדון רק בנושאים שאפשר להסכים עליהם.

<יוסי וסרמן: כל הצדדים צריכים להיות מרוצים עד כמה שאפשר להיות מרוצים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.

באסל גטאס: אני גם מתחיל בברכות לארגוני המורים.

באסל גטאס: זה מצופה, אבל אפשר להגיד תודה על מה שאתם עושים.

באסל גטאס: בישיבת ועדת החינוך אנחנו צריכים להתרכז במדיניות ובמה שבאמת חסר כאן, והוא לא כסף.

באסל גטאס: אפילו אסור לנו לדבר על כסף.

באסל גטאס: האם ניתן פשוט לעכל ולקבל את העובדה שיש סל שירותים לתלמידים בישראל?

באסל גטאס: האם אפשר לחשוב שתלמיד בבית ספר בנצרת – אחד מבתי הספר הטובים בארץ – סל החינוך הבסיסי שלו יהיה 50% מסל החינוך של תלמיד הנמצא בבית ספר ממלכתי אחר?

באסל גטאס: א', צריך לתקן את זה.

באסל גטאס: צריך לקבל ולהחליט.

באסל גטאס: אני קורא לך, אדוני, להוביל את המדיניות שסל השירותים צריך להיות שווה.

באסל גטאס: כולם מקבלים את העובדה שהם חינוך מוכר שאינו רשמי, והתקנה התקציבית אומרת שהם מקבלים 75% מהסל.

באסל גטאס: אבל הסל צריך להיות שווה.

באסל גטאס: שיבוא האוצר ויעשה מאבק שהוא רוצה במקום 75% שיהיה 74% או 72%.

באסל גטאס: למה?

באסל גטאס: כי לא מגיע, כי אני רוצה לעודד את החינוך הרשמי.

באסל גטאס: אבל שהמדיניות תהיה שוויונית, סל שוויוני, אחרת זאת אפליה.

באסל גטאס: לדעתי, אפילו אפליה שלא תעמוד במבחן בג"ץ.

יעקב מרגי: אם אתה כבר מעלה את זה, למה אתם לא מעמידים את זה למבחן בג"ץ אחת ולתמיד?

באסל גטאס: עכשיו זה הגיע למאבק ציבורי וצודק.

באסל גטאס: אנחנו לכיוון הסלמה, לא לכיוון רגיעה אחרי ההצעות המבישות.

באסל גטאס: אני אומר לך, עבדאללה, זאת הצעה מבישה.

באסל גטאס: אני לא ציפיתי שמשרד החינוך יבוא להתפאר כאן בהצעה כזאת.

באסל גטאס: 50 מיליון שקל, למה?

באסל גטאס: לפרוע כמה צ'קים וחובות?

באסל גטאס: מה יהיה בחודש הבא?

באסל גטאס: מה יהיה בשנה הבאה?

באסל גטאס: מר וסרמן, האנשים האלה במשא ומתן במשרד החינוך כבר שנה וחצי.

באסל גטאס: מה הם קיבלו?

באסל גטאס: ועדה כזאת תבוא ותמרח עוד זמן ותטחן עוד מים.

באסל גטאס: מה יהיה?

באסל גטאס: אני אומר לך מה יהיה: בשנה הבאה לא יוכלו לצאת לשביתה; כי אנשים יגידו להם, יצאתם לשביתה – מה השגתם?

באסל גטאס: אני פוליטיקאי, ואנחנו תומכים בבתי הספר שהם בשר מבשרנו.

באסל גטאס: אנחנו פחדנו שההורים, כפי שידוע לך, אחרי שבועיים וחצי ילחצו להפסיק את השביתה.

באסל גטאס: היום ההורים האלה הם אלה שמובילים את המאבק.

באסל גטאס: הם אומרים, סבלנו, הקרבנו – בסוף מה אתם מביאים הביתה?

באסל גטאס: כמה דברים כאלה?

באסל גטאס: מחר אחר הצהריים תתקיים ישיבה של ועד ראשי הרשויות הערביות עם ועדת המעקב, ואנחנו הולכים להשבית את כל מערכת החינוך - -

יעקב מרגי: אין בעיה.

באסל גטאס: - - אם הדבר הזה לא יבוא לפתרון - -

יעקב מרגי: בדרך - - - כמה תחנות דלק.

יעקב מרגי: אתה רוצה להרגיע או - - -

באסל גטאס: אני אומר לך - -

יעקב מרגי: בסדר, אז אמרת.

באסל גטאס: - - לא מדברים על כסף.

באסל גטאס: אנחנו רוצים את עקרון השוויון.

יעקב מרגי: תודה.

<קריאה: כבוד היושב-ראש.

יעקב מרגי: אדוני, אתה רוצה לדבר?

יעקב מרגי: תשאיר פה פתק.

<קריאה: - - -

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

<קריאה: שגם נציג ההורים ידבר.

יעקב מרגי: אל תפריע לי.

יעקב מרגי: מי אמר לך שהוא לא ידבר?

יעקב מרגי: בגלל שאתה מבזבז לי שתי דקות אולי לא תדבר.

יעקב מרגי: שב בשקט, אני אתן לך.

יעקב מרגי: ביקשת רשות דיבור ונרשמת?

<קריאה: הרמתי יד.

יעקב מרגי: תפריע לי שוב, אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: אצלי נחמדות זאת לא חולשה.

יעקב מרגי: יש פה תלמידה מבית ספר ראמה, בית הספר הלטיני.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: היא תקריא לנו מכתב שהיא כתבה.

יעקב מרגי: תנו לה לקחת אוויר.

יעקב מרגי: ניתן למישהו אחר בינתיים.

יעקב מרגי: גברתי, חבל על הזמן.

יעקב מרגי: היא רוצה להיות מוכנה בעוד כמה דקות?

יעקב מרגי: תני לה אוויר.

יעקב מרגי: שאדי חלול, בבקשה.

<שאדי חלול: אני באתי לכאן.

<שאדי חלול: ישבתי כל הזמן עם פורום הקצינים הנוצרים שלנו שקוראים להשתלבות במדינת ישראל ולהיות חלק מהמדינה.

<שאדי חלול: אני דווקא יוצא מבתי הספר הנוצריים שמתיימרים לעשות מהם בתי ספר פלסטינים וערביים במקרה.

<שאדי חלול: אני מבקש שכל התערבות פוליטית חיצונית – שלא תהיה במקרה הזה כי זה משבר צודק של בתי ספר נוצריים שצריכים את התקציבים שלהם, ויש לנו אנשים שמנסים לתפוס במה בבתי הספר שלנו לא לחינוך, אלא לפוליטיקה.

<שאדי חלול: למטרה זאת באתי לכאן.

<שאדי חלול: אני באתי להביע את דעתנו שאנחנו בעד הוועדה החינוכית, אנחנו בעד המאבק הצודק שלנו לזכויות ולשוויון כי גם 30% מבתי הספר הכנסייתיים שמשרתים בצה"ל ובשירות הלאומי יוצאים מבתי-הספר האלה.

<שאדי חלול: לבוא ולהרים דגלי פלסטין ולעשות כנסים בבתי הספר שלנו – אני דווקא מצדד במדינה; כי יש בתי ספר בודדים – לא כולם, אלא יוצאי דופן – שמשתמשים בשיטות לא טובות ונותנים לבאסל גטאס וליוסף ג'בארין ואחרים - -

באסל גטאס: אל תזכיר שמות, אל תזכיר שמות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אל תפנה לחברי כנסת בצורה ישירה.

<שאדי חלול: אני רק מבקש לסיים.

באסל גטאס: היחידי שעושה עכשיו פוליטיזציה זה הוא.

סופה לנדבר: למה לעשות פוליטיקה - - -

<שאדי חלול: הפתרון צריך להיות יצירתי ולא כמו שמנסים להציג אותו כאן.

<שאדי חלול: הוא צריך להתנהל בין משרד החינוך לבין העדה הנוצרית בלבד בלי התערבות של אף גורם – לא עבדאללה חטיב, לא איימן סייף ולא אף אחד, ואני אגיד לך למה – כי יש דברים שהם לא רוצים להגיד לכם פה בוועדה.

<שאדי חלול: אני יודע על מה אני מדבר, ואני מדבר גם איתם וגם איתכם.

יעקב מרגי: תמסור לי אותם.

יעקב מרגי: אני אשמח לקבל אותם.

יעקב מרגי: אתה לא פוחד - - - אז תעביר לי אותם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת סופה לנדבר, בבקשה.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשאול, אם כל כך טוב כמו שמציגים לנו משרד החינוך, משרד האוצר והלשכה של ראש הממשלה – למה יש שביתה?

סופה לנדבר: אני גם שואלת איפה מנכ"לית משרד החינוך?

סופה לנדבר: אני חושבת שכאשר 33,000 ילדים לא נמצאים היום במסגרת חינוך – אני לא מזלזלת בנציגי המשרדים האלה, אבל אני חושבת שמנכ"לית משרד החינוך חייבת להיות כאן.

יעקב מרגי: הערתך נרשמה ונשמעה.

סופה לנדבר: אני רוצה להבין – אם משרד החינוך, משרד האוצר והלשכה של ראש הממשלה נותנים הצעה כל כך נדיבה אז אני ישבתי בשקט, ולא הבנתי איפה הפערים בין ההצעה לבין המציאות.

סופה לנדבר: אני רוצה להבין את זה.

סופה לנדבר: אפשר לזרוק כאן סיסמאות שאנחנו רוצים לחזק את החינוך הממלכתי, וזה טוב ויפה, אבל בינתיים כולנו יודעים שהחינוך הממלכתי לא במצב הכי טוב, לא במצב האידיאלי.

סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, כדי לחזק אנחנו גם צריכים לחשוב שבינתיים יש מסגרות שהורים שולחים אליהן ילדים, ובמסגרת שהם שולחים אליה את הילדים הילדים צריכים ללמוד ולקבל את ההשכלה.

סופה לנדבר: אני גם רוצה להבין – 50 מיליון – לכמה זה מספיק?

סופה לנדבר: כמה צריכים כדי להשוות?

סופה לנדבר: מה הפער בין 50 מיליון למה שהם צריכים?

סופה לנדבר: זה מה שאני רוצה להבין.

יעקב מרגי: הדברים נאמרו, אבל בהמשך נתייחס לזה שוב.

יעקב מרגי: בבקשה, תלמידה.

יעקב מרגי: מה השם שלך?

<הייפא פאיז חנא: קוראים לי הייפא פאיז חנא.

<הייפא פאיז חנא: שלום.

<הייפא פאיז חנא: גם לנו מגיע ללמוד.

<הייפא פאיז חנא: אני כותבת את זה בתקווה שאחרי שתקרא תחשוב עלי ועל 33 אלף תלמידים שנשארו בבית.

<הייפא פאיז חנא: אני מבינה שאתה שר החינוך של מדינת ישראל, של כולנו - -

יעקב מרגי: היא פונה לשר החינוך, שלא תטעו.

<הייפא פאיז חנא: - - יהודים, מוסלמים, דרוזים, נוצרים וכו' – ממש של כולם.

<הייפא פאיז חנא: אז למה כולם התחילו את שנת הלימודים, ורק אנחנו בבית?

<הייפא פאיז חנא: אנחנו תקועים בבית שלושה שבועות, ואין לנו שמץ של מושג על החומר שאחרים לומדים כרגע.

<הייפא פאיז חנא: יש מבחנים, מיצ"בים, בגרויות, וכל זה על חשבוננו.

<הייפא פאיז חנא: אתה יודע מה אנחנו מרגישים?

<הייפא פאיז חנא: אתה יודע מה מרגיש תלמיד שאוהב את בית ספרו שרואה אחרים הולכים ללמוד, והוא לא?

<הייפא פאיז חנא: אתה יודע מה מרגיש תלמיד שרואה את הספרים והילקוט שההורים קנו לו מונחים בבית?

<הייפא פאיז חנא: אתה מתחשב בנו?

<הייפא פאיז חנא: אתם לא יכולים למחוק את בתי ספרינו.

<הייפא פאיז חנא: אי אפשר למחוק היסטוריה שלמה שלימדה דורות, ובגלל זה אנחנו לא נכנעים, ובהפגנות אנחנו ממשיכים עד שתבינו ש-33,000 תלמידים זה לא משחק ילדים.

<הייפא פאיז חנא: אנחנו נמשיך להגן על הזכויות שלנו, ונדרוש יחס שווה בין כולנו, ונגיד בקול רם – אנחנו רוצים שוויון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בלי מחיאות כפיים, אין לנו זמן לזה.

יעקב מרגי: הייתי מאפשר אם היה זמן.

יעקב מרגי: אליאב בטיטו, יושב-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.

<אליאב בטיטו: בוקר טוב, כבוד היושב-ראש, תודה רבה.

<אליאב בטיטו: קודם כול אני רוצה להגיד שאנחנו כמועצת התלמידים הארצית מייצגים את כלל בני הנוער במדינת ישראל, כולל את התלמידים של בתי הספר הכנסייתיים.

<אליאב בטיטו: אנחנו גם התבשרנו החל מתחילת שנת הלימודים על אפס תקלות, ובסופו של דבר ראינו שלא כך הדבר.

<אליאב בטיטו: אנחנו גיבינו את ארגון המורים לחלוטין בהחלטה להשבית את בתי הספר כאות סולידריות היום בשעתיים הראשונות.

<אליאב בטיטו: זה צעד שמלמד פן חינוך.

<אליאב בטיטו: רוצים ללמד אותנו שוויון – בואו תיישמו אותו.

<אליאב בטיטו: יש כאן עמדה שהנוער לא עומד מנגד ולא מוכן ש-33,000 מהחברים שלו שלומדים אתו באותה מדינה יישבו בבית.

<אליאב בטיטו: אנחנו חושבים ומאמינים שיש לבדוק אפשרות למתווה.

<אליאב בטיטו: אנחנו קוראים כאן גם לבתי הספר הכנסייתיים וגם לכל מי שעוסק בדבר הזה לשבת ולדבר על זה ולפתור את זה.

<אליאב בטיטו: שביתה זה לא הפתרון.

<אליאב בטיטו: היום גיבינו אתכם, ואנחנו היום איתכם בשביתה כי אנחנו באמת מאמינים שיש כאן עניין של סולידריות.

<אליאב בטיטו: אבל ברגע ש-33,000 תלמידים יושבים בבית כמעט חודש ימים – תלמיד מפסיד חומר, תלמיד לא רואה את החברים שלו, לא מגיע לבית הספר.

<אליאב בטיטו: יש כאן הפסד שבסופו של דבר לא המורים נפגעים, אלא התלמידים נפגעים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: באופן אישי נתקלתי גם בסטודנטים מבתי הספר שלכם במהלך השנים, ואני בהחלט מתפעלת מרמת הלימוד, ויש הרבה מה ללמוד מהתכנים ומאופן הלימוד.

ענת ברקו: כל המאבק הזה לא צריך להיות על גבם של תלמידים.

ענת ברקו: בתי ספר לא צריכים להיות סגורים.

ענת ברקו: בדיוק אותו סצנריו קורה בכל תחילת שנה, והתלמידים חווים את זה.

ענת ברקו: שבוע לפני כן מתחילים עם החרדות האם הם ילכו לבית ספר או לא.

ענת ברקו: יש בחינוך גם זכויות וגם חובות.

ענת ברקו: דובר על כך שאין כאן אפליה כי מדובר במסלול שיש מקבילים לו, והם נמצאים באותו מצב.

ענת ברקו: לכן ההצעה שלך, אדוני היושב-ראש, היא מצוינת – להקים ועדה שתאפשר אולי החרגה של הרכוש הכנסייתי ולא להעביר תהליכים שהם יחושו שיש כאן פגיעה, אבל להכניס את כולם תחת כנפי החינוך הרשמי של מדינת ישראל.

ענת ברקו: אין שום סיבה שזה יהיה מוכר ולא רשמי, וגם תוכלו לקבל את הדברים שמגיעים לכם מתוקף זה שגם רמת הלימוד היא באמת טובה.

ענת ברקו: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן.

ענת ברקו: יש ניסיון לעשות תהליך של פלסטיניזציה ופוליטיזציה של כל הסיפור הזה, וזה חבל.

ענת ברקו: גם זה על גבם של התלמידים.

ענת ברקו: כי גם אם יש תלמידים נוצרים ומוסלמים וגם יהודים בבתי הספר הללו, כדאי לשמור על המתכונת שלשם כך הם נולדו.

ענת ברקו: הדבר הזה רק יפגע בתלמידים עצמם וברמת הלימוד.

חנין זועבי: הם לא מבינים שאנחנו פלסטינים, זאת הבעיה.

חנין זועבי: מי שלא מבין שאנחנו פלסטינים אז שלא יבין.

יעקב מרגי: תגידי, חנין, עד עכשיו לא הבנת שהיא לא הבינה שאת פלסטינית?

חנין זועבי: - - -

יעקב מרגי: רגע, אז למה את מפריעה לי?

יעקב מרגי: יש ארבע דקות נטו - -

ענת ברקו: - - -

יעקב מרגי: חברת הכנסת ענת ברקו - -

ענת ברקו: הכנסיות שנהרסות היום בכל המרחב של המזרח התיכון – איפה בדיוק?

<קריאות: - - -

יעקב מרגי: ענת, בואו לא נכניס עכשיו - -

ענת ברקו: - - - איך מתנכלים לנוצרים במרחב הזה - - -

יעקב מרגי: ענת, בואי נתמקד בעניין.

ענת ברקו: זאת הייתה התייחסות שלי.

ענת ברקו: אני רק רוצה לחזק אתכם ולומר שהמאבק שלכם הוא צודק, אתם ראויים לשוויון.

ענת ברקו: תיכנסו למסלול הרשמי.

ענת ברקו: זה ישרת את כולם וגם את התלמידים.

ענת ברקו: גם העצה שיושב הראש הציע היא מצוינת לטובת העניין; ובאמת לשמור על האי החינוכי מכל הדברים שרק יכולים להזיק לו.

<עאוני בטחיש: הפנייה היא גם לרשתות?

<עאוני בטחיש: לא הבנתי.

חנין זועבי: - - - לפלסטינים.

יעקב מרגי: חנין, יש לנו כמעט את הבלתי אפשרי לעשות.

יעקב מרגי: הדיון עד 11:00 ויש לנו דיון נוסף ברצף.

יעקב מרגי: אני אתן את רשות הדיבור למשפטן שראה את הדברים.

יעקב מרגי: איך אמר שרון?

יעקב מרגי: מה שרואים מכאן לא רואים משם.

יעקב מרגי: הוא ראה את הדברים גם מכאן וגם משם.

יעקב מרגי: לשם הגילוי הנאות, היום הוא מייצג את מדרסת דאר אלמערפה.

<אמנון דה הרטוך: שלום, אני עורך דין אמנון דה-הרטוך, ואני מבקש לומר בתמצית רבה שמשרד החינוך לא מתפקד.

<אמנון דה הרטוך: הוא פוגע בבתי ספר פרטיים שאין להם תחליף; הוא מפלה בין ערבים ליהודים, והוא מפר את הדין, וכנראה גם מסכן את ביטחון המדינה.

<אמנון דה הרטוך: בשנת 2014 הייתה תנועת מלקחיים משולשת נגד בתי הספר הפרטיים, כנראה ללא שום תיאום במשרד החינוך.

<אמנון דה הרטוך: ראשית, בוטל חוק נהרי שחייב תחילה את הרשויות המקומיות לממן את חלק מבתי הספר.

יעקב מרגי: אמנון, תהיה ממוקד.

<אמנון דה הרטוך: שתי דקות על השעון.

<אמנון דה הרטוך: בוטל חוק נהרי, הוגבל שכר הלימוד להורים.

<אמנון דה הרטוך: כאן אני רוצה לבטא הפתעה מדבריה של נציגת משרד האוצר שהזכירה פעמיים שהיחס הוא שווה לבתי הספר הפרטיים וגם לבית הריאלי העברי.

<אמנון דה הרטוך: המשפטנים של משרד - - - מבקשים לעדכן אותה שלהבדיל מכל בתי הספר הפרטיים האחרים לבית הספר הריאלי העברי שהגיש עתירה לבג"ץ משרד החינוך נתן בוועדת החריגים שלו ללא שום הנמקה, זכות להמשיך ולגבות את שכר הלימוד העצום – למעלה מ-10,000 שקלים לכל תלמיד.

<אמנון דה הרטוך: לעומת זאת, כמובן, בתי הספר הפרטיים, הכנסייתיים ואחרים לא זכאים לדבר הזה.

<אמנון דה הרטוך: זאת אומרת אפליה בין יהודים לערבים – בין הריאלי העברי ולבתי ספר ערביים אחרים – ממשיכה ביתר שאת בתשע"ה ובתשע"ו.

<אמנון דה הרטוך: הדיון בבית המשפט צפוי להיות בינואר 2016.

יעקב מרגי: אתה מדבר בקצב, ואני רוצה לשאול - -

<אמנון דה הרטוך: אני רוצה לעמוד בזמנים.

יעקב מרגי: אבל אנחנו נחטיא את המטרה.

יעקב מרגי: אתה רוצה לומר לי שבניגוד למה שאנחנו יודעים ומבינים, בתוך המוכר שאינו רשמי יש אפליה?

<אמנון דה הרטוך: בכל הנוגע לשכר הלימוד בשנתיים האחרונות התשובה היא חד משמעית, כן.

יעקב מרגי: עזוב שכר לימוד.

<אמנון דה הרטוך: זה מאוד חשוב.

יעקב מרגי: תקצוב.

<אמנון דה הרטוך: בנוגע לתקצוב בהחלט יש אפליה.

יעקב מרגי: למה עצרתי אותך?

יעקב מרגי: לא כולנו משפטנים.

יעקב מרגי: אז אני כמעט השתכנעתי שאתה צודק שיש אפליה - -

<אמנון דה הרטוך: יש אפליה בנוגע לשכר הלימוד, ויש גם אפליה שנמצאת כרגע בדיון בבג"ץ בתיק אחר בנוגע לאפליה שמשרד החינוך - -

יעקב מרגי: תן לי לנווט אותך.

יעקב מרגי: יש פה דיון פילוסופי.

יעקב מרגי: יש פה זעקה שיש לכאורה אי שוויון משווע.

יעקב מרגי: למה זה לא נבחן במישור המשפטי?

<אמנון דה הרטוך: התשובה היא שזה כן נבחן – בקמץ מתחת לאות חי"ת – יש כרגע תיק בבית המשפט העליון בנוגע לתקנות שהשר פירון קבע לפי תפיסת עולמו, ואשר פגעו אנושות בבתי הספר המוכרים שאינם רשמיים.

<אמנון דה הרטוך: השר פירון קבע בתקנותיו, ועכשיו משרד החינוך מתחיל לגמגם ואומר שאולי הוא יבטל את זה - -

יעקב מרגי: הוא יבטל.

<אמנון דה הרטוך: התקנות בתוקף.

<אמנון דה הרטוך: משרד החינוך מדבר מה הוא יעשה.

יעקב מרגי: זה הסכם קואליציוני.

יעקב מרגי: הם חייבים.

<אמנון דה הרטוך: יש כמה הסכמים קואליציוניים שלא קוימו מאז קום המדינה.

<אמנון דה הרטוך: זה בסדר, זה קורה.

יעקב מרגי: ראשי המפלגות שחתמו עליו שמעו אותך.

<אמנון דה הרטוך: אני מבקש לומר שמשרד החינוך מתייחס לכל בתי הספר הפרטיים כאילו מדובר בעיסה אחת חסרת דיפרנציאציה, לאמור: משרד החינוך ביטל את מרכיב התמרוץ והטיפוח לבתי הספר, והמשמעות היא שדווקא בתי הספר הפרטיים החלשים יותר שבעבר קיבלו תקצוב דיפרנציאלי מסוים נפגעו הרבה יותר לעומת בתי הספר העשירים.

<אמנון דה הרטוך: אז הריאלי העברי שאינו עני מקבל גם אפשרות לגבות שכר לימוד גבוה וגם נפגע פחות.

יעקב מרגי: אתה הולך אתי לעניין שכר הלימוד.

יעקב מרגי: הפצע המדמם כרגע זה התקצוב.

<אמנון דה הרטוך: אני רוצה להסביר, כבוד היושב-ראש, שכדי שבית ספר יוכל לפעול הוא צריך את הכול, והוא לא מקבל כלום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: אני לא אהיה הוגן כלפייך – פחות מדקה.

מרב מיכאלי: כן, יש לי חצי דקה.

מרב מיכאלי: אז רק להגיד לך תודה על הישיבה הזאת.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שמכל מה ששמענו התמונה המתבהרת היא שמשרד החינוך לא רק מפלה, אלא גם מיתמם.

מרב מיכאלי: הוא עושה פשע כפול.

מרב מיכאלי: הפתיחה שבה הצגת איך בכלל הגעתם להסכמה, ובתי הספר הנוצריים אומרים שהם בכלל לא שמעו על ההסכמה הזאת, לא היה ולא נברא.

מרב מיכאלי: בינתיים מתבררים לנו כל הפרטים האחרים, ואומר לנו גם יושב-ראש ארגון המורים העל-יסודיים רן ארז שהמעשה שלך הוא סולידריות חשובה ממדרגה ראשונה שזה תיאור לא נכון.

מרב מיכאלי: זה מדבר בעד עצמו.

מרב מיכאלי: כל הכבוד, אדוני היושב-ראש, הוועדה צריכה לדרוש מהממשלה להביא הצעה ראויה ולא את ההצעה העלובה שהיא הביאה עכשיו כי מגיע לכל תלמיד ותלמידה בישראל שוויון וללכת לבית-ספר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, התכנסנו בפורום מרשים וגדול מתוך מחויבות של כולנו לעקרון השוויון.

יוסי יונה: זאת הסוגיה המרכזית שנמצאת כאן, ונאמרו קודם דברים בזכות העיקרון הזה.

יוסי יונה: הנציגה של משרד האוצר אומרת שלמעשה, כל בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים חשופים לאותה מידה של קיצוץ.

יוסי יונה: על פניו, הדבר הזה לא נראה סביר.

יוסי יונה: שאלתי אותה בינינו, מדוע בתי הספר המוכרים הלא רשמיים האחרים לא מצטרפים למחאה ולשביתה הזאת, ואם גם הם מופלים - -

יעקב מרגי: כל אחד וסיבותיו עמו.

יעקב מרגי: החרדים לא שובתים, הדתי-לאומי לא הצטרפו אליהם – כל אחד וסיבותיו.

יעקב מרגי: עזוב משאלות.

יעקב מרגי: בואו נתקדם.

יוסי יונה: אם מתכוננת להתכנס ועדה – אנחנו יודעים שהרבה פעמים דינן של ועדות לקבור את הנושא - -

יעקב מרגי: לא יהיה, לא יהיה.

יוסי יונה: אני רוצה להגיד משהו.

יוסי יונה: חשבו על הוועדה שהוקמה בעקבות המחאה של יוצאי אתיופיה – כלום לא קרה בעקבות הקמת הוועדה.

יוסי יונה: לגם גם אם תקום ועדה כזאת אני הייתי חושב על פרמטר אחד מרכזי שצריך להנחות את קיומה של הוועדה.

יוסי יונה: הוועדה תבחן את נושא התקצוב תוך קבלת העיקרון של השוואת התנאים של בתי הספר הכנסייתיים לכל בית ספר מוכר שאינו רשמי בישראל.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת חנין זועבי, בבקשה.

יעקב מרגי: חצי דקה.

יעקב מרגי: אני יודע שאצלך זאת משימה בלתי אפשרית.

יעקב מרגי: אני כבר יודע שאני הולך להפסיק אותך.

חנין זועבי: אדוני היושב-ראש, אני לא מסכימה שהבעיה היא תקציבית של משרד החינוך.

חנין זועבי: מדובר במשרד השני בגודלו מבחינה תקציבית עם 50 מיליארד שקל.

יעקב מרגי: אין בעיה כספית.

יעקב מרגי: זאת לא בעיה כספית.

חנין זועבי: הבעיה היא מה שמשרד החינוך אמר, ולהקשיב לו טוב – רוצים להחליש את החינוך המוכר שאינו רשמי.

חנין זועבי: הם אמרו שהם רוצים לחזק את המוכר הרשמי על-ידי החלשת המוכר הלא רשמי.

יעקב מרגי: אני נפגעתי ממך עכשיו.

יעקב מרגי: אמרתי את זה בדברי הפתיחה, ולא הזכרת אותי.

חנין זועבי: אני לא הייתי.

חנין זועבי: יש אפליה בחינוך הממלכתי הלא רשמי בין היהודי לבין הערבי כי לא נותנים להחליש את החינוך הממלכתי הלא רשמי היהודי כי נותנים לו לגבות מההורים, אבל כן רוצים להחליש את החינוך הערבי.

יעקב מרגי: לא יהיה.

יעקב מרגי: יהיה שוויון.

יעקב מרגי: לא ניתן להם.

חנין זועבי: יש שני תנאים בכל תהליך של משא ומתן.

חנין זועבי: התנאי הראשון – החרגת בתי הספר הפרטיים האלה כמו הרשתות של החינוך החרדי.

חנין זועבי: זה הבסיס של התפיסה; שנית לא להסכים לשום שוויון כספי כאשר בתמורה מתחילים תהליך של שליטה בתוך בתי הספר האלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת רויטל סויד.

חנין זועבי: - - זה המוסדות האלה - - - לעם שלנו.

חנין זועבי: תודה.

<קריאה: אדוני היושב-ראש, אולי ההורים ידברו קצת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני אחליט איך לנהל את הדיון.

יעקב מרגי: אם באמת הייתם חושבים על ההורים אז הדוברים הראשונים שהתלהבו ונסחפו היו מקצרים.

יעקב מרגי: ידעתם את לוח הזמנים של הוועדה.

יעקב מרגי: רויטל סויד ברשות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה.

יעקב מרגי: אחריה חבר הכנסת בהלול יסכם את חברי הכנסת.

רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אני יודעת שכולם הודו לך, אבל פה אני כן אחזור על הדברים האלה.

רויטל סויד: זה בכלל לא טריוויאלי, ויידע כל מי שיושב פה.

רויטל סויד: אנחנו בפגרה, הוועדה התכנסה - -

יעקב מרגי: ואני בחריגה מהמכסה שהותרה לי שגם ככה היא יותר גבוהה מזאת של כל הוועדות חוץ מוועדת כספים.

רויטל סויד: כשפניתי אליך בערב ראש השנה במכתב נעניתי תוך שעה לכל היותר שאתה מזמן את הוועדה.

רויטל סויד: אני מודה לך, זה לא טריוויאלי, וזה בהחלט מראה את החשיבות.

רויטל סויד: לא נחזור על כל הדברים שנאמרו.

רויטל סויד: נאמרו דברים מאוד חשובים מצד כולם.

רויטל סויד: אני מודה גם ליוסי וסרמן ולרן ארז על כך שאתם כאן ומגבים את השביתה הזאת שהיא מאוד כואבת.

יעקב מרגי: ומועצת התלמידים.

יעקב מרגי: הם יכלו להחליט שהם באים ללמוד, אז לא להתעלם מהם.

רויטל סויד: יש פה שני דברים סותרים שאנחנו שומעים: מצד אחד אין אפליה, ומצד שני יש אפליה.

רויטל סויד: התשובה על כך מאוד פשוטה, כי בסופו של דבר מה שאנחנו צריכים לדרוש פה היום שייצא מהוועדה כדי שהטענות שלנו לאפליה גם למוכר וללא רשמי, ובתוך המוכר שאינו רשמי לחינוך הנוצרי של בתי הספר הנוצריים – אנחנו מבקשים שקיפות, ואנחנו מבקשים לקבל את כל הנתונים לוועדה.

רויטל סויד: אנחנו מבקשים לראות איך מתוקצב כל אחד מבתי הספר המוכרים הלא רשמיים כדי לראות שטענת משרד החינוך היא נכונה.

רויטל סויד: אם הטענה שלהם נכונה - -

יעקב מרגי: תאמיני לי, המשפטנים היו עטים עליהם אם היו יודעים - -

רויטל סויד: אבל אנחנו יודעים שזה לא נכון.

יעקב מרגי: בתוך המוכר אין אפליה.

רויטל סויד: אבל אנחנו לא מקבלים את הנתונים.

רויטל סויד: אתה כיושב-ראש הוועדה, אנחנו מכירים אותך ואת הכוח שלך, ואנחנו נעמוד מאחוריך כשתבקש עוד דיון בפגרה, ותעבור את המכסה.

רויטל סויד: נקבל את הנתונים האלהף ונַראה אחת ולתמיד את האפליה הזאת שאנחנו רוצים למגר.

יעקב מרגי: חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.

זוהיר בהלול: תודה רבה.

זוהיר בהלול: צדק צריך לא רק להיעשות, אלא גם להיראות.

זוהיר בהלול: לצערי הרב, אני מצטרף לדבריה של חברת הכנסת סופיה לנדבר.

זוהיר בהלול: אני מוכן להסיר את חסינותי, ואני מוכן להעמיד את עצמי לתביעת דיבה ואפילו לשון הרע בבית משפט כדי לומר את הדברים האלה: למנכ"לים של משרדי הממשלה הרלוונטיים לסיפור הזה – והם לא מעטים – יש איפה ואיפה.

זוהיר בהלול: תלמיד ערבי בעיניהם הוא לא כמו תלמיד יהודי.

זוהיר בהלול: כי אם זה היה קורה בבתי ספר יהודיים עבריים אחרים - -

יעקב מרגי: זה קורה.

יעקב מרגי: במוכר שאינו רשמי זה קורה.

זוהיר בהלול: שנייה.

זוהיר בהלול: שביתה של למעלה משלושה שבועות - -

יעקב מרגי: אה.

זוהיר בהלול: - - בלי שהשביתה הזאת תזעזע את אמות הספין שלהם.

יעקב מרגי: גילוי נאות – כשדיברתי עם המנכ"לית גם על החינוך הכנסייתי וגם על השביתה של בתי הספר בכוכב יאיר הנחישות שם היא אפילו לא להתעסק בזה כי יש פתרון.

יעקב מרגי: אמרתי בפתיחה, ההתייחסות לפני השביתה לעניין של המוכר שאינו רשמי מצד הנהלת המשרד של השר והמנכ"לית לעומת ההתייחסות עם פרוץ השביתה שונה לגמרי.

זוהיר בהלול: אבל אני חש שאין דטרמיניזציה בטיפולם, ביחסם וגם בטיפולם של המשרדים הרלוונטיים.

זוהיר בהלול: העובדה שבוועדה הנכבדה מאוד שלך, ואחת הוועדות הדומיננטיות יותר במדינת ישראל – כי מה זה חוסן לאומי אם לא בנייתו של האדם?

זוהיר בהלול: פה אנחנו מדברים על צמיחתו של אדם, ילד, בישראל.

זוהיר בהלול: לא יכול להיות שמנכ"לית משרד החינוך ואחרים לא יגיעו לישיבה הזאת.

יעקב מרגי: המחאה נרשמה.

זוהיר בהלול: זה לא רק צריך להירשם, אלא גם להיות מטופל בלֶבֶל אחר.

זוהיר בהלול: נדמה לי שהמרצע יצא מן השק.

זוהיר בהלול: מדובר כאן בניסיון להכפיף את בתי הספר הכנסייתיים למסלול הרשמי במדינת ישראל, כלומר להטמיע את בתי הספר האלה שיש להם ייחודיות מדהימה בצמיחתו של הילד בישראל למסלול הרשמי במדינת ישראל.

זוהיר בהלול: אם זה לא לחץ פיזי מתון, כדבריו של השופט לנדוי, מתחילת 1980 אז איננו מבין שום דבר.

זוהיר בהלול: מנסים להכפיף או להוריד אותם על ארבע כדי שיהיו כשאר בתי הספר.

זוהיר בהלול: אלה בתי ספר מיוחדים.

זוהיר בהלול: אני מאוד מברך את הבישוף מרקוזו.

זוהיר בהלול: אם היינו מאוד הוגנים היינו צריכים לעמוד כאשר הוא נכנס הנה כי הוא הנציג הרשמי של האפיפיור.

זוהיר בהלול: אם הוא מגיע לכאן כדי להראות בנוכחותו של החשיבות של הדיון הזה אנחנו צריכים להבין עד כמה עמוק השבר.

זוהיר בהלול: במדינה דמוקרטית תקנית שר חינוך היה מתפטר אם במשך שלושה שבועות 33,000 תלמידים היו עדיין ספונים בבתיהם ולא ישובים סביב שולחן הלימודים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: וכבקשתו של הארכיבישוף מרקוזו, סגן הפטריארך הלטיני, לדבר בסוף הדיון, הוא ידבר ונסכם את סוף הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אני יכול לדבר באנגלית?

יעקב מרגי: אין לי זמן לתרגום.

יעקב מרגי: אם תוותרו על התרגום זה בסדר.

<קריאות: מוותרים.

<ג'יאסינטו מרקוזו: (תרגום מאנגלית): תודה רבה, אדוני היושב-ראש, וחברי הוועדה, חברי הכנסת, אחים ואחיות.

<ג'יאסינטו מרקוזו: זאת הזדמנות נפלאה.

<ג'יאסינטו מרקוזו: שנית, לישראל יש מערכת החקיקה הטובה ביותר בנוגע לחינוך.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אני מכיר מערכות חינוך רבות במדינות רבות, ואני מאמין שהטובה ביותר היא בישראל.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אבל זה לא מיושם לכולם ולא בצורה איכותית.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אנחנו כאן, בעיקר הנושאים והנותנים של כל הזרמים של הכנסייה, והם מייצגים את כל הקהילה הנוצרית ואת כל המסורות של הכנסייה.

<ג'יאסינטו מרקוזו: יש לנו המסורת הלטינית, המסורת היוונית הקתולית, המסורת האורתודוכסית, המסורת המרונית, המסורת הפרוטסנטית – יש מסורות רבות, אבל אנחנו מייצגים את אותה קהילה נוצרית של ארץ הקודש.

<ג'יאסינטו מרקוזו: מה זה אומר?

<ג'יאסינטו מרקוזו: הם מייצגים את השורשים, כי הנצרות נולדה כאן.

<ג'יאסינטו מרקוזו: הם מייצגים את הטוב ביותר של המדינה, הם מייצגים את המצוינות.

<ג'יאסינטו מרקוזו: בתי הספר שלנו הם הטובים ביותר בישראל, כידוע.

<ג'יאסינטו מרקוזו: הם בתי הספר הוותיקים ביותר.

<ג'יאסינטו מרקוזו: בתי הספר הראשונים שלנו קמו במאה ה-17, ב-1620-1600.

<ג'יאסינטו מרקוזו: באותה תקופה הייתה רק ישיבה בצפת ואולי בטבריה, אני לא בטוח.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אחר כך היו בתי הספר הנוצרים בנצרת, בעכו, בירושלים ועוד.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אנחנו כאן כדי לדבר בשם אנשים, לא פוליטיקה.

<ג'יאסינטו מרקוזו: קראתי הבוקר מאמר שאומר שבתי הספר האלה מבקשים כסף מישראל, אבל הם עובדים בשביל הפלסטינים.

<ג'יאסינטו מרקוזו: מה זה?

<ג'יאסינטו מרקוזו: בוודאי שאנחנו קשורים לתרבות הפלסטינית, למציאות הפלסטינית, למורשת הפלסטינית – מה לא בסדר בזה?

<ג'יאסינטו מרקוזו: אין שום רע בזה.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אבל אנחנו מיישמים את כל הדרישות של משרד החינוך, ואנחנו רוצים לגדל אזרחים טובים למדינה, לעם, למשפחות, לחברה כאן.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אנחנו כאן כדי לדבר בשם הכנסייה בחו"ל – מה שאנחנו קוראים לה הכנסייה העולמית.

<ג'יאסינטו מרקוזו: יש לי קשר עם אירופה ועם אמריקה.

<ג'יאסינטו מרקוזו: הם היו מופתעים לראות את היחס של ישראל כלפי בתי הספר והחינוך.

<ג'יאסינטו מרקוזו: למה?

<ג'יאסינטו מרקוזו: הם אומרים, אנחנו יכולים להבין את זה במדינות אחרות, אבל בישראל?

<ג'יאסינטו מרקוזו: העם בישראל, עם של תרבות, של היסטוריה, של התנ"ך, של בתי ספר – איך יכול להיות שהם מתנהגים אתכם ככה?

<ג'יאסינטו מרקוזו: זאת הדרך שבה אתם מתייחסים לבתי הספר לא עושה רושם טוב על ישראל.

<ג'יאסינטו מרקוזו: אני חושב שאנחנו צריכים להתייחס לתרבות המצוינת שלנו, לשורשים המצוינים שלנו, למגוון שלנו ולמציאות שבמדינה שלנו.

<ג'יאסינטו מרקוזו: תודה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: רבותי, קודם כול שלב הסליחות.

יעקב מרגי: אני מודה לכל מי שהגיע לדיון ותרם לדיון.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו למרות הנוקשות שלנו בניהול הדיון; להורים שלא מצאו ביטוי, אבל הדיון בסך הכול ביטא את הדאגה.

יעקב מרגי: לא הספקנו.

יעקב מרגי: הלוואי שהייתי יכול לתת לכל הנוכחים פה לדבר.

יעקב מרגי: אבל יש מצוי ורצוי, והמגבלות הן כאלה.

יעקב מרגי: כפי שידוע לכם, מחר יש דיון פגרה מיוחד במליאה בנושא המשבר במערכת החינוך הכנסייתי.

יעקב מרגי: לכן אני לא מסכם את הדיון היום כדי שלא נאמר דברים.

יעקב מרגי: נאמר עלינו: "חכמים היזהרו בדבריכם, שמא יבואו התלמידים וישתו התלמידים" - -

חנין זועבי: אבל - -

יעקב מרגי: רגע, סבלנות.

חנין זועבי: אתה לא נתת לי לדבר.

יעקב מרגי: אני יודע.

יעקב מרגי: מן הסתם הדיון מחר יסוכם בכך שיופנה לוועדה, ואז אני אקיים דיון נוסף מסכם שבו אתן ביטוי להורים, ואז גם אסכם.

יעקב מרגי: לא תהיה שוב פתיחה של כל הנושא.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה דיון מסכם, מכה בפטיש חזק מאוד כמו שנתתי בתחילת הדיון כשבאסל קצת הסיט את הדיון - -

באסל גטאס: ביקשת סליחה ממני?

יעקב מרגי: אני מוכן לבקש סליחה בלנקו כי אני לא שומר.

יעקב מרגי: אבל אני חושב שמי שהפריע למי - -

באסל גטאס: אני אאחל לך גמר חתימה טובה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני אאחל לך שתזכה לשנים רבות, נעימות וטובות.

יעקב מרגי: בנימה אופטימית זאת נסכם שאנחנו ממשיכים לעקוב, ומקווים שהשביתה הזאת תסתיים במהרה לשביעות רצון כל הצדדים.

יעקב מרגי: תודה רבה.