ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 51, 2015-09-09 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, צהריים טובים.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: התאריך היום הוא 9.9.2015, כ"ה באלול תשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוגדר פה אומנם כאפליית הסייעות בעיריית ירושלים, אבל נתקן את זה לפרוטוקול ונאמר כי מדובר בסוגיית הסייעות במוכר שאינו רשמי שהועסקו על-ידי עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: נמצאים איתנו ארגון העובדים, ההסתדרות העובדים הכללית החדשה מרחב ירושלים, הסייעות, ומנכ"ל עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: מנכ"ל העירייה, תציג לנו בבקשה את הסוגיה.

<אמנון מרחב: צהריים טובים.

<אמנון מרחב: אני אציג בקצרה את העובדות ומכאן תמשיכו.

<אמנון מרחב: השיטה של הפעלת גני ילדים במגזר החרדי בירושלים נהגה שהעירייה קיבלה ממשרד החינוך רישיונות הפעלה לגני ילדים ומסרה את ההפעלה של גני הילדים לזכיינים שזכו במכרזים שפרסמה העירייה.

יואב בן צור: הכסף ממשרד החינוך עבר לעיריית ירושלים או ישר לעמותות?

<אמנון מרחב: לעירייה.

יואב בן צור: האם העירייה היתה מעבירה את הכסף כמו שהוא, as is, או שהיא מוסיפה?

<אמנון מרחב: אנחנו תמיד מוסיפים.

<אמנון מרחב: בשנת 2013 פסקה ועדת ערר שפועלת במשרד החינוך מכוח סעיף 13 לחוק הפיקוח על בתי-הספר ששיטת ההפעלה הזו היא לא חוקית ופסלה אותה.

<אמנון מרחב: היא הורתה גם למשרד החינוך וגם לעיריית ירושלים להפסיק את המתכונת הזו וחייבה אותנו, וחייבה גם את המפעילים הפרטיים, להיות אלה שיקבלו ממשרד החינוך את הרישיון ולהפעיל את הגנים.

<אמנון מרחב: בעקבות פסק הדין הזה הוציאה מנכ"לית משרד החינוך ב-9 בפברואר 2014 גם הודעה לכל הבעלויות של הגנים הפרטיים מוכרים שאינם רשמיים, והורתה להם להגיש בעצמם את הבקשות לרישיונות ולהפעיל את הגנים.

<אמנון מרחב: עד לשינוי האמור עיריית ירושלים - הגנים הללו נחשבו כגנים עירוניים והעסקנו בהם את כוח האדם העירוני.

<אמנון מרחב: מרגע שיצא פסק הדין הזה ויצאה הנחיה, הגנים הללו הם אינם יותר גנים עירוניים אלא גנים פרטיים לכל דבר ועניין.

<אמנון מרחב: ולכן, ברור לכל בר בי רב שלא ניתן להעסיק עובד ציבור, עובד עירייה, עובד מדינה בגוף פרטי לצורך העניין.

<אמנון מרחב: אנחנו נערכנו בהתאם להנחיות.

<אמנון מרחב: פניתי באופן אישי בשנת תשע"ד למנכ"לית משרד החינוך.

<אמנון מרחב: ביקשנו אורכה של שנה על מנת לאפשר לעירייה להיערך.

<אמנון מרחב: היו גם ניסיונות אחרים לשנות את רוע הגזרה, אבל הם לא צלחו וחייבו אותנו מתחילת שנת הלימודים תשע"ו לבצע את הוראות משרד החינוך והוראת ועדת הערר, ובהתאם לכך פעלנו.

<אמנון מרחב: עיריית ירושלים מעסיקה 78 נשים עובדות כסייעות בגני הילדים הללו.

<אמנון מרחב: אנחנו הקמנו ועדה וצוות מקצועי שכלל בראשות מנהלת אגף משאבי אנוש בעירייה הגברת ניקול בן עמי, הגברת מילכה בקנרוט שהיא אחראית מחלקת גני הילדים במינהל החינוך והחרדי וגברת לילי אליאסי שהיא ממונה משאבי כוח אדם במינהל החינוך ירושלים.

<אמנון מרחב: הם נפגשו עם עובדת עובדת וניסו עד כמה שאפשר להתאים לה גן עירוני חלופי.

<אמנון מרחב: אני רוצה להדגיש שהיתה לנו פה הזדמנות בגלל חוק הסייעת השנייה שאפשר לנו לקלוט סייעת בגני הילדים.

יעקב מרגי: כמה הצלחתם לשבץ מתוך ה-70 האלה?

<אמנון מרחב: הצלחנו לשבץ כ-52 עובדות.

יואב בן צור: לשביעות רצונן?

<אמנון מרחב: עד כמה שאפשר.

<אמנון מרחב: חלק שעבדו קרוב לבית נדרשות לעיתים לסייע.

<אמנון מרחב: לא כולם מן הסתם לא בגנים חרדים, אבל השתדלנו.

<אמנון מרחב: הצוות המקצועי השתדל להתאים עד כמה שניתן את הרצונות למצב הקיים.

יעקב מרגי: חלופה אחרת שעוקפת את החלופה המשפטית נבחנה?

<אמנון מרחב: לצערנו, סגרו את הדרך באופן מלא.

יעקב מרגי: היה רצון מצד העירייה?

<אמנון מרחב: חד-משמעית.

<אמנון מרחב: יתרה מזאת, אני פניתי לארז קמיניץ המשנה ליועץ המשפטי לממשלה ב-25 לאוגוסט 2015.

<אמנון מרחב: תיארתי בפניו ואמרתי לו: אולי לכם יש רעיון משפטי.

<אמנון מרחב: כפי שאמרתי, אנחנו ביקשנו דחייה של שנה.

<אמנון מרחב: כל תשע"ה היתה בעצם שנת מעבר.

<אמנון מרחב: אני יודע שהיה ניסיון גם - - -

יואב בן צור: שקלתם להפוך את הגנים האלה לגנים עירוניים?

<אמנון מרחב: זה נשקל שנים רבות.

<אמנון מרחב: זה תמיד נשקל ונבחן כשהייחודיות של המגזר היא לא מאפשרת את זה.

יואב בן צור: מה ההבדל בין זה לבין בית-ספר?

<אמנון מרחב: רוב בתי-הספר החרדיים בירושלים הם בתי-ספר מוכר שאינו רשמי שמופעל על-ידי רשת החינוך העצמאית או רשת מעיין החינוך התורני.

יואב בן צור: כן, אבל המזכירות בבתי-ספר של חינוך עצמאי עובדות עירייה.

<אמנון מרחב: אפשר להעלות את זה גם, אם אתה רוצה.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: הוא חוזר בו מהשאלה שלו.

יעקב מרגי: אני מחקתי את השאלה שלו מהפרוטוקול.

<דניאל בונפיל: למה?

יעקב מרגי: כי אנחנו יודעים מה התחלואים של המערכת.

יעקב מרגי: אתה רוצה ליצור עוד בעיה ולייצג אותה?

יעקב מרגי: זה יהיה 500 מזכירות.

יעקב מרגי: אחרי חוק נהרי נדבר על זה.

<אמנון מרחב: רבותי, זוהי תמונת המצב.

<אמנון מרחב: כפי שאמרתי, נשארו 19 נשים שלא הצלחנו למצוא להן פתרונות בתוך המערכת העירונית.

<אמנון מרחב: כל פתרון שיעמוד בדרישות החוק והנחיות משרד החינוך אנחנו נשמח.

<אמנון מרחב: דבר אחד אני רוצה שיהיה ברור - לא רוצים להזיק לעובדות הללו.

<אמנון מרחב: הן עובדות נאמנות ומסורות.

<אמנון מרחב: אנחנו בסך הכול מבצעים את ההנחיות של החוק כפי שניתנו לנו.

יעקב מרגי: לו יצויר שהיה רצון של שאר הסייעות להשתלב בפתרון שאתם מציעים, יש לכם מקום לשבץ את כולן?

<אמנון מרחב: ראשית, כן.

<אמנון מרחב: שנית, אלה שלא שובצו, חלקן זה מסיבות של שמירת היריון, חופשת לידה.

<אמנון מרחב: יש עוד גברת עם - - -, אני לא רוצה לפרט יותר מדי להיכנס אישית.

<אמנון מרחב: אנחנו מחכים לעוד תקנים ממשרד החינוך.

<אמנון מרחב: ביקשנו עוד כמה תקנים של סייעת נוספת בגני הילדים וגם לזה אנחנו ממתינים.

<אמנון מרחב: כלומר, אני מאמין שבמהלך תשע"ו ה-19 האלה - חלקן, אגב, מועמדות לפרישה מרצון בתנאים אולי שנביא מהאוצר טובים יותר - אנחנו הולכים בשנת תשע"ו ליישם את ההוראה במלואה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להאמין לטענה שעלתה, אבל אני חייב לשאול אותה, שבכל זאת, בכל זאת, בכל זאת, לחלק מהסייעות בגנים מסוימים כן מצאתם מענה להשאיר אותן במסגרת.

<אמנון מרחב: לא, חס וחלילה.

<אמנון מרחב: ה-19 שלא שובצו זה לא בגלל איזה העדפה אישית כזו או אחרת.

יעקב מרגי: תחדד לנו את זה כדי שנימנע מלזות שפתיים.

<אמנון מרחב: אוקיי.

<אמנון מרחב: יש שתיים שנמצאו לא - - -

יואב בן צור: תן לנו באופן כללי.

יואב בן צור: הן נמצאות כרגע בגנים של בית יעקב?

<אמנון מרחב: אנחנו אמרנו להן שאין לנו פתרון בתוך העירייה כרגע.

<אמנון מרחב: מההסתדרות נאמר להן - אני כבר לא יודע מה בדיוק ההנחיה שנאמרה להן, אם להתייצב לעבודה שם או להתייצב לעבודה פה.

<אמנון מרחב: כרגע המצב לגביהן – אני מבין שהן מתייצבות לעבודה בבית יעקב.

יואב בן צור: אמנון, סליחה.

יואב בן צור: 19 הנשים הללו, במידה והן לא היו מתייצבות בגני בית יעקב, האם הן היו ממשיכות לקבל משכורות מהעירייה?

<אמנון מרחב: כרגע לא פיטרנו אף אחת.

יואב בן צור: לא פיטרת אף אחת.

יואב בן צור: זאת אומרת, גם אם היא לא תבוא לעבודה, היא תהיה בבית, היא תקבל משכורת כי אין לך שיבוץ בשבילה.

<אמנון מרחב: לא.

<אמנון מרחב: כרגע אני אמרתי שאני חודשיים-שלושה.

<אמנון מרחב: יש כאלה שהן בשמירת היריון, יש כאלה ברפואה תעסוקתית.

<אמנון מרחב: שש או שבע מועמדות לפרישה מוקדמת.

<אמנון מרחב: כלומר, ה-19 האלה זה לא עובדות שתישארנה בתוך המערכת.

<אמנון מרחב: ייקח עוד חודש, עוד שבועיים, עוד שלושה, אחרי החגים, למצוא להן את הפתרונות המתאימים והן גם תעבורנה.

יואב בן צור: יקרה משהו לאיזה עובדת במקום העבודה שהיא הלכה לעבוד, מי נושא באחריות?

יואב בן צור: האם עיריית ירושלים?

<אמנון מרחב: מכובדי, זה בדיוק הנקודה.

<אמנון מרחב: אני אומר עוד הפעם, ככל שתוצא מפה וגם מההסתדרות הבהרה לסייעות הללו שהן צריכות לקבל בכל מקרה את השיבוץ העירוני, אנחנו נעשה עוד סבב ונשבץ אותן בגנים העירוניים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נציג משרד החינוך, תציג לנו איפה נוצרה הבעיה.

יעקב מרגי: מכוח מה?

<אילן שי: במשך שנים היו גני ילדים שפעלו לא רק בעיריית ירושלים אלא גם במקומות נוספים במתכונת שהיה מקובל לכנות אותה צינור קצה.

<אילן שי: גוף מסוים, עירייה או עמותה, מרכז החינוך העצמאי, רשת החינוך של מעיין החינוך התורני בארץ-ישראל, קיבלו רישיון להפעיל גני ילדים, אבל לא הפעילו אותו בעצמם אלא העבירו את ההפעלה של הגן.

<אילן שי: למרות שהרישיון הוחזק על-ידי אותה רשות מקומית או על-ידי אותו תאגיד, מי שבפועל הפעיל את גני הילדים היו תאגידים אחרים שקיבלו מהתאגיד שקיבל את הרישיון את ההפעלה.

<אילן שי: משרד החינוך תקצב והכיר רק את אותו גוף שלו ניתן הרישיון, אותו גוף שכונה צינור, וההפעלה בפועל היתה על-ידי גוף אחר, תאגיד קצה.

<אילן שי: בעקבות פסק דין שניתן כפי שמנכ"ל עיריית ירושלים ציין, שקבע שמשרד החינוך לא יכול להמשיך במתכונת הפעולה הזו שהיא מנוגדת להוראות חוק הפיקוח על בתי-הספר, משרד החינוך שחייב לפעול בהתאם לפסיקה של גופים שיפוטיים - - -

יעקב מרגי: תכניס אותנו לשיקול המשפטי.

יעקב מרגי: הרי אנחנו יודעים שלא אחת אנחנו נדרשים בוועדות האלה אפילו להלין על כך שגם משרד החינוך, גם רשויות המקומיות, מוציאים מטלות בתחום החינוך לגופים מפעילים.

יעקב מרגי: מה שונה המצב הזה מהפרטה?

יעקב מרגי: למה בית המשפט נדחק לפינה הזו?

<אילן שי: אם אני מבין נכון את השאלה, במצב שבו יש רשתות שמפעילות את מוסדות החינוך עבור - - -

יעקב מרגי: קדימה, מדע, אורט.

<אילן שי: במצב הזה יש תהליך בעקבות המכרז והתקשרות שיש בין הרשות המקומית לבין אותה רשת, הרשת והרשות המקומית מגישות בקשה לפי חוק הפיקוח על בתי הספר להעביר את הרישיון.

<אילן שי: זה לא מצב שבו יש רשת שמשרד החינוך לא מכיר אותה שקיבלה מהרשות המקומית את ההפעלה, אלא בעצם אחרי שהרשות המקומית בוחרת רשת – את אורט להפעלה – הן מגישות לפי סעיף 12 לחוק הפיקוח על בתי-הספר בקשה להעברת בעלות והבעלות עוברת לרשת.

<אילן שי: זה לא מה שנעשה כאן, אלא יש איזשהו הסכם עם מישהו להפעיל את זה ומשרד החינוך לא מקבל הודעה, לא מעביר את הבעלות.

אורי מקלב: אז אין לך בעיה עם עמותת קצה, יש לך בעיה עמותת ההתחלה.

אורי מקלב: בדבריך אמרת שיש לך בעיה עם עמותת קצה.

יעקב מרגי: אין לו בעיה עם אף אחד, בית-המשפט יש לו בעיה.

אורי מקלב: הוא הציג שהחוק אמר שאי-אפשר, אין היום עמותות קצה, אין עמותות צינור.

אורי מקלב: למה אנחנו צריכים להסתכל עליהם כעמותת צינור?

אורי מקלב: היא מפעילה את הגנים עבור העירייה – כן כמו אורט או פחות מאורט.

אורי מקלב: העובדה שהרישום נעשה בעירייה, ומה יותר מרישום בעירייה?

אורי מקלב: האם יש משהו שהוא יותר עירוני מרישום בעירייה?

יעקב מרגי: מנכ"ל העירייה, צורת ההפעלה הזו היתה נכונה לכל גני המוכר שאינו רשמי או רק מי שרצה?

<אמנון מרחב: לא, לא.

<אמנון מרחב: כך פעלנו, כך אנחנו גם פועלים היום, למעט עניין הרישיונות.

יעקב מרגי: עם כל הגנים של המוכר שאינו רשמי?

<אמנון מרחב: כן.

יעקב מרגי: זה לא רצוני כאן לאלה.

<אמנון מרחב: לא, לא.

<אמנון מרחב: זה רשתות.

יעקב מרגי: לו יצויר שהעירייה היתה מבקשת ממשרד החינוך לצאת למכרז הפעלה שכל הגנים של המוכר שאינו רשמי.

יואב בן צור: היא יצאה למכרז.

<אמנון מרחב: העירייה יצאה למכרז.

<אמנון מרחב: יצאנו למכרז הפעלה, בחרנו זכיינים.

יעקב מרגי: תודה, אוקיי.

יעקב מרגי: היא הבעיה, בגלל שהן עובדות עירייה.

אורי מקלב: הרשתות מוציאות את הרישיונות עבור העירייה.

<אילן שי: בעקבות כך, התפרסם נוהל שקבע באופן הדרגתי עד לשנת תשע"ו שיבוטל כל - - -

יעקב מרגי: מתי זה היה?

<אילן שי: לדעתי, זה היה מהלך של שנתיים שבסוף השנתיים לא אמורים להיות יותר.

<אילן שי: תשע"ו היא השנה שבה כבר לא אמורים להיות.

<אמנון מרחב: תשע"ד היתה השנה שבה ניתנה ההנחיה.

<אמנון מרחב: תשע"ה היתה מעבר, ו-ו' ביישום.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יואב בן צור, בבקשה.

יואב בן צור: יש לי כמה שאלות.

יואב בן צור: ראשית, אדוני היועץ המשפטי של משרד החינוך, תגיד לי רק את ההבדל בין גני ילדים לבין בתי-הספר שבתי-הספר יש כן הפעלה עירונית, גם למוכר שאינו רשמי, ולא משנה באיזה דרך, ההפעלה עירונית, גם באמצעות עובדי עירייה כאלה ואחרים, לבין גני ילדים שפה אתה אומר:

יואב בן צור: אני לא יכול להמשיך להתנהל בהתנהלות הזאת שהיתה?

יואב בן צור: שנית, האם ישנן עמותות צינור שעדיין פועלות או שהכלל הוא אחיד לכלל עמותות הצינור בארץ שלגמרי אין יותר עמותות צינור שעובדות בצורה הזו, אלא כל העמותות או שהן ישירות מול משרד החינוך או שהן גני עירייה בפועל מלאים?

יואב בן צור: השאלה הנוספת היא למנכ"ל העירייה.

יואב בן צור: הרי כשה

יואב בן צור: פעלתם את הגנים האלה באמצעות הרשתות האלה כל השנים, הרי בוודאי שלא רק מה שקיבלתם ממשרד החינוך נתתם לגנים.

יואב בן צור: העובדים עלו לכם בטח יותר, נתתם כספים נוספים.

יואב בן צור: האם כרגע כשעמותות הצינור לכאורה מתנתקות מהעירייה, יש לכם כוונה לתת להם תקצוב נוסף כדי לכסות על הפערים?

יואב בן צור: השאלה הנוספת היא מאוד חשובה ואקוטית והיא מה קורה באמת היום?

יואב בן צור: פירטת שכל ה-19 נשים הללו שעכשיו נמצאות הלכו או הולכות בהוראת ההסתדרות או בהוראה של מישהו אחר לגני הילדים, והן נמצאות בשלבים כאלה ואחרים וכו'.

יואב בן צור: האם אתה מודע כמנכ"ל לאחריות שלך והיא אחריות כבדה?

יואב בן צור: כמי שניהל מערכת חינוך גדולה שנים רבות, האם אתה מבין שהאחריות לשלומן של אותן סייעות נופלת על כתפי העירייה?

יואב בן צור: אם חס ושלום יקרה למישהו משהו באותו מקום, באותו רגע לא משנה מי אמר להן מה, הן עדיין רשומות כעובדות עירייה, אלא אם אמרת להן: אל תבואו לעבודה, לכו הביתה, או אמרת להן: תבואו כל יום לבניין העירייה ותשבו פה את השעות שהייתן צריכות לשבת בגני הילדים.

<אילן שי: אני אנסה לחדד שוב את האבחנה בין גני הילדים לבין מצב הרשתות.

<אילן שי: המצב שהיה קיים בגני עיריית ירושלים ובגנים אחרים היה מצב שבו ניתן רישיון לגוף אחד, לעיריית ירושלים, אבל הוא לא הפעיל בפועל את המוסד.

<אילן שי: לעומת זאת, המצב של אותן רשתות, גם בתי-ספר תיכון עירוניים - - -

יואב בן צור: סליחה, לא.

יואב בן צור: יש לך טעות אחת.

יואב בן צור: עיריית ירושלים – נכון שלא הפעילה, אבל חלק מההפעלה כן היתה בידיהם.

יואב בן צור: עיריית ירושלים שיפצה, תיקנה, העסיקה את העובדות.

יואב בן צור: הסייעות הללו היו עובדות עירייה.

יואב בן צור: היא כן הפעילה.

יואב בן צור: זה לא שהיא לא הפעילה, היא הפעילה.

יואב בן צור: היא לא נתנה כסף.

יואב בן צור: היא נתנה את היתרה ממה שנשאר לאותם גני ילדים.

יעקב מרגי: אם הרישיון ניתן לעיריית ירושלים, והזעקה נשמעת פה מהסייעות, מה הסטטוס של הגננות?

יעקב מרגי: מי העסיק אותן?

יעקב מרגי: איפה הגננות פה במשבר הזה?

<אמנון מרחב: הן עדיין נחשבות עובדות עירייה.

<אמנון מרחב: זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות.

יעקב מרגי: איפה הן עכשיו משובצות?

<אמנון מרחב: כרגע על-פי הנחיית ההסתדרות הן בבית.

אורי מקלב: היושב-ראש שואל על הגננות.

אורי מקלב: הוא לא ענה לך.

יעקב מרגי: למה קריאתה של ההסתדרות לגבי הגננות נקלטה והיא מוטמעת?

יעקב מרגי: אני שאלתי על הגננות.

<אמנון מרחב: הן עובדות הרשת.

<אמנון מרחב: הגננות עצמן עובדות הרשתות.

יעקב מרגי: מי תקצב אותן?

יעקב מרגי: הרישיון ניתן לעירייה.

יעקב מרגי: אם הרישיון ניתן לעירייה, מה פתאום מימנת את הגננות?

<אילן שי: כדי לענות על ההגדרה של מה זה צינור קצה - זה מצב שבו התקציב עבר ממשרד החינוך לעירייה או לתאגיד א', וההפעלה היתה באמצעות תאגיד ב'.

יואב בן צור: יש שני סוגים של הפעלות: יש של מעיין החינוך התורני שבו באמת מעיין החינוך התורני קיבלה כסף והעבירה אותוas is בניכוי תקורה לעמותת צינור, לעמותת קצה.

יואב בן צור: זה סוג אחד של הפעלה.

יואב בן צור: בעיריית ירושלים זה לא היה אותו דבר.

יואב בן צור: אגב, גם ברשת הגנים של אגודת ישראל.

יואב בן צור: שם בעצם לא, הגנים בבעלות.

יואב בן צור: בעיריית ירושלים זה לא היה כך.

יואב בן צור: עיריית ירושלים קיבלה כסף.

יואב בן צור: בחלק מהכסף היא העסיקה את הסייעות כעובדות עירייה ואת יתרת הכסף העבירה לרשתות שהן העסיקו את הגננות.

יעקב מרגי: אכן זה כך?

יעקב מרגי: הגננות היו עובדות העמותות.

יעקב מרגי: אתם שיפיתם אותן מהתקציב שקיבלתם ממשרד החינוך.

<אמנון מרחב: צינור.

<אמנון מרחב: עבר דרכנו, הלך אליהם.

יעקב מרגי: למה הגננת בתקצוב העמותה והסייעת עובדת עירייה?

<אמנון מרחב: היועץ המשפטי שלי עוזר לי ואומר לי שהעירייה לא מעסיקה גננות.

<אמנון מרחב: גם בחינוך הממלכתי הגננות הן עובדות משרד החינוך.

<אמנון מרחב: אז לא שינינו.

<אמנון מרחב: לא העסקנו אנחנו גננות, אלא העברנו.

<אמנון מרחב: טוב שיש לי יועץ משפטי לימיני.

יואב בן צור: אגב, איך זה עובד?

יואב בן צור: משרד החינוך מוריד לך את הכסף עבור הגננות שהוא מעסיק שהוא משפה אותך על הגנים העירוניים?

<אמנון מרחב: בגנים הממלכתיים?

יואב בן צור: כן.

<אילן שי: זה בהתאם לצו לימוד חובה.

<אמנון מרחב: עובדות המשרד והוא משלם את שכרן.

<אמנון מרחב: מי אם לא חבר הכנסת מקלב מכיר מה קורה בעיריית ירושלים.

אורי מקלב: כולם מכירים.

אורי מקלב: אבל מה שקורה היום בעיריית ירושלים זה לא מה שקרה בזמני.

אורי מקלב: המנכ"ל – בסדר.

אורי מקלב: בזמני הרשתות האלה - קנו שירות מהן, קנו שירות מהגנים האלה.

אורי מקלב: העירייה ראתה אותם כגנים עירוניים לכל דבר.

יעקב מרגי: סליחה, מי עתר?

יעקב מרגי: איך זה הגיע לבית-המשפט?

<אמנון מרחב: מי שעתר שם זה רשת אור לילד, נתיבי אחיעזר.

<אמנון מרחב: עורכי דין דוד גלאס ויורם בר סלע ייצגו אותם.

יעקב מרגי: הבנתי, צרות מבית.

אורי מקלב: שאלת שאלה מצוינת - למה זה צריך להגיע לבית משפט?

אורי מקלב: האמת שאת הנושא הזה צריך לחלק לשני חלקים: קודם כל, עצם העובדה שלא מאפשרים לסייעות העירוניות האלה לעבוד בגנים האלה שאנחנו רואים אותם כעירוניים וכולם רואים אותם כעירוניים.

אורי מקלב: העירייה מתקצבת אותם ואפשר להגיד ב-100% לפי נוסחה שאתם קבעתם בעצמכם כמה כסף אתם נותנים על הוצאת רישיון, כמה כסף אתם נותנים על שיפוצים.

אורי מקלב: הם מפעילים עבורכם, וכשאין מבנה אתם דואגים.

אורי מקלב: הם עובדים איתכם ביחד לגבי כל עניין.

אורי מקלב: אם זה היה יחסי עובד-מעביד, ודני יודע את זה, בית-משפט היה רואה את זה כהליך מתמשך של עשרות שנים של עבודה ביחד מול הגנים האלה ועבודה משותפת – קניית שירות, לא קניית שירות.

אורי מקלב: זה חלק אחד שצריך להגיע, ואדוני היושב-ראש בטח יחדד את זה בהמשך.

אורי מקלב: אני עכשיו רוצה להגיע לקצה של העובד, לאותן סייעות.

אורי מקלב: אותן סייעות הן נשים שעבדו עשרות שנים בגנים במסירות.

אורי מקלב: הן הנדבך המרכזי לא פחות מהגננת באותם גנים.

אורי מקלב: הבנות שלי למדו אצל הסייעות האלה שעכשיו מפוטרות או שצריכות לחפש עכשיו מקום אחר, וגם הנכדות שלי לומדות.

<קריאה: אבל הן לא מפוטרות, אדוני.

אורי מקלב: הוציאו אותן מהגנים.

אורי מקלב: יש סייעות שנמצאות באותו גן 25 - 30 שנה.

יעקב מרגי: בית המשפט לא רואה את הדברים כמוך.

אורי מקלב: צריך לראות למה הגענו לזה ואיך נתנו לדבר להתגלגל עד כדי כך וכמה עמדנו מנגד ועמדנו חזק כדי שלא יעשו את זה.

אורי מקלב: אבל השאלה היום בעיצומם של ימים האלה היא איך אנחנו מטפלים באותן סייעות?

אורי מקלב: למה להעביר סייעת מגן שהיא רגילה אליו לגן אחר במקום אחר שלא מתאים לה מבחינת האופי ולא מבחינת הניסיון ולא מבחינת הציבור.

אורי מקלב: זה נקרא לפטר אותה וזה עינוי.

אורי מקלב: זה לא רק לפטר אותה, זה לתת עליה עבודת פרך.

אורי מקלב: בהגדה כתוב שהעבידו את בני ישראל בפרך ותמיד חושבים לפי התמונות שנתנו להם לסחוב על גבם אבנים גדולות.

אורי מקלב: בסוף התברר שלו זו עבודת פרך.

אורי מקלב: פירושה של עבודת פרך היא לתת לאדם לעשות עבודה שלא מתאימה לו.

אורי מקלב: מי שהיה רגיל בעבודה עדינה נתנו לו לעשות עבודה גסה ומי שהיה רגיל בעבודה גסה נתנו לו לעשות עבודה עדינה.

אורי מקלב: לגברים נתנו לעשות עבודה שנשים היו רגילות לעשות.

אורי מקלב: זה עינוי לאדם, לא פחות מפיטורין.

אורי מקלב: אתם בחלק הזה חייבים, גם אם בית המשפט.

אורי מקלב: צריך להתנהג עם אותן נשים אחרת.

יעקב מרגי: אני חייב להיות סניגור של עיריית ירושלים.

יעקב מרגי: אני בא מתחום העסקת עובדים.

יעקב מרגי: מדובר ב-78 נשים.

יעקב מרגי: שובצו כבר 52 מרצונן.

יעקב מרגי: יש לנו עוד 19?

<דניאל בונפיל: לא נכון, זה לא מדויק.

אורי מקלב: הן לא מסכימות, זה בכוח.

אורי מקלב: זה נשים שלא רגילות ולא מתאים להן.

אורי מקלב: זה הרעת תנאים.

אורי מקלב: יש מאות עובדים בעיריית ירושלים כמו בכל עירייה אחרת שלא נמצאים.

אורי מקלב: אין להם שום תפקיד כי היו שינויים והם לא התאימו.

<אמנון מרחב: אין אחד.

<אמנון מרחב: השתנו באמת הזמנים מאז.

אורי מקלב: אני מכיר איך שוועד העובדים מאז ותמיד עומדים על הזכויות של העובדים ולא נותנים לפגוע.

<אמנון מרחב: הנה, דני בונפיל יגיד לך שאין עובד עירייה אחד שלא עובד בעירייה.

אורי מקלב: כולל בתעבורה לא?

<אמנון מרחב: כולל בתעבורה.

<אמנון מרחב: כולם עובדים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים.

אורי מקלב: אדוני המנכ"ל, לא נריב על זה.

<דניאל בונפיל: אני חייב להגיד שהם עובדים.

אורי מקלב: בוודאי שהם עובדים.

אורי מקלב: הם נמצאים כל יום, מגיעים לעירייה.

אורי מקלב: אבל הם לא לוקחים אותם לעבודות אחרות, לא מעבירים אותם ממחלקה למחלקה, לא מעבירים אותם מאגף לאגף.

אורי מקלב: משאירים אותם באותו מקום אם אין להם עבודה עכשיו.

אורי מקלב: לקחת סייעת ממקום שהיא רגילה אליו ולהעביר אותה למקום אחר, זה נקרא שאתה עושה- - -

<אמנון מרחב: יש לי הוראת חוק, מה אתה מציע שאני אעשה?

<אמנון מרחב: יש לי גם הנחיה של מנכ"לית משרד החינוך.

<דניאל בונפיל: זה ערר, זה ועדת ערר.

אורי מקלב: זה הרעת תנאים באופן בוטה.

יעקב מרגי: ועדת ערר של מי?

יואב בן צור: משרד החינוך.

<קריאה: זה החלטה שניתן לערר עליה לבית משפט לעניינים מינהלים.

<אילן שי: אני מבקש לתקן.

<אילן שי: ועדת ערר היא ערכאה שיפוטית.

<אילן שי: זה לא עתירה לבית-משפט לעניינים מינהלים, זה ערעור.

יואב בן צור: אדוני המנכ"ל, גם משיחה איתך לפני כן, אין ספק שעיריית ירושלים משתדלת ועושה את כל האפשר, ומבחינתה, היא מנועה מבחינת חוק.

יואב בן צור: המנכ"ל אמר לי בחוץ שמבחינתנו אם ישתנה החוק אין בעיה.

יואב בן צור: אני רק רוצה לחדד את מה שאמר חברי הרב מקלב.

יואב בן צור: מה היה עושה הקדוש ברוך הוא?

יואב בן צור: היה מבלבל את המדינות.

יואב בן צור: אם מדינה מסוימת לדבר בשפה מסוימת, היה לוקח אותם למקום אחר ששם לא מבינים את שפתם.

יואב בן צור: אם אנשים מסוימים היו רגילים למזג אוויר מסוים, היה לוקח אותם למזג אוויר אחר שהם לא רגילים אליו.

יואב בן צור: כל שינוי לכל אדם בכל גיל ובכל מצב הוא בעייתי.

יואב בן צור: בוודאי מי שעובד במקום מסוים באווירה מסוימת עשרות שנים ובדרך מסוימת ובציבור מסוים, קשה לו היום לשנות את מה שהוא הורגל אליו.

יואב בן צור: פתאום הוא נשלח לקיצוניות אחרת לגמרי.

יואב בן צור: אני יודע שאתם משתדלים.

יעקב מרגי: אומר המנכ"ל: מה אתם מציעים?

יעקב מרגי: הוא כפוף לפסק דין ולהנחיות המשרד.

יואב בן צור: לפני כן, אני עדיין לא קיבלתי תשובה מהיועץ המשפטי של משרד החינוך.

יואב בן צור: אני רוצה לשאול, האם היום, בתשע"ו, יש עדיין עמותות צינור שעדיין ממשיכות לעבוד כעמותות צינור או שאין?

<אילן שי: הנוהל של משרד החינוך קובע שאסור שיפעלו יותר עמותות - - -

<דניאל בונפיל: הוא שואל אם יש או אין.

<דניאל בונפיל: תבדוק מה קורה בבני ברק.

יואב בן צור: אני שואל, אם יש עמותות צינור?

יואב בן צור: למיטב ידיעתי, יש.

יואב בן צור: אם יש אז או שכולם או שאף אחד.

<אילן שי: זה שמישהו מפר הוראות שלנו עדיין לא אומר שה - - -

יואב בן צור: ידידי הנכבד, אף אחד לא יכול להפר הוראות כיוון שאתם מעבירים את הכסף.

<דניאל בונפיל: - - - הוא לא ייגע בהם.

יעקב מרגי: למה?

<דניאל בונפיל: הפוליטיקה לא - - -

<קריאה: האכיפה היא סלקטיבית.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: זה אקס טריטוריה?

<דניאל בונפיל: תלוי נגד מי ומה.

יעקב מרגי: אז אני לא מתקן את הקטע של האפליה שכתבתי בכותרת.

<דניאל בונפיל: חד וחלק.

<דניאל בונפיל: חברים, כדי שתירגע אדוני יושב-ראש הוועדה, אין יותר קבועות מהעובדות האלה.

<דניאל בונפיל: אף אחד – לא ניר ברקת שאני מאוד אוהב אותו ולא המנכ"ל שמאוד מכבד את העובדים – לא יכולים לגעת באף סייעת.

יעקב מרגי: הוא אמר זאת.

יואב בן צור: הוא אמר.

יואב בן צור: הוא גם לא רוצה.

<דניאל בונפיל: אני רוצה להרגיע אותך כי אמרת: מה הם עושים היום?

<דניאל בונפיל: הם עובדים בבית.

יעקב מרגי: הם שאלו.

יעקב מרגי: אותי לא הטריד מה הם עושים.

<דניאל בונפיל: לגבי מה שנעשה להם – אתם לא יודעים איזה עינוי הן עוברות.

<דניאל בונפיל: ביקשתי חצי שעה שהמנכ"ל ייראה איך החברות האלה מבוקר עד לילה קוראת תהילים, מתחננות על נפשן.

<דניאל בונפיל: הן לא יכולות לעבור לממלכתי או לממלכתי-דתי כי הן לא מסוגלות – זה לא יעזור.

<דניאל בונפיל: יש דבר שנקרא ניידות ולפעמים אנחנו נותנים יד לניידות.

<דניאל בונפיל: אבל זה מצב שאנחנו לא יכולים לתת יד לניידות.

<דניאל בונפיל: לקחת עובדת כזאת ולשים אותה בבית-ספר ממלכתי זה להרוג אותה.

<דניאל בונפיל: ואני אומר לך, הן לא ילכו.

<דניאל בונפיל: עובדה, אתה לא ראית כזה דבר.

יעקב מרגי: כולן?

יעקב מרגי: אף אחת לא?

<דניאל בונפיל: אף אחת, חוץ מה-19.

<דניאל בונפיל: תבדוק מי ה-19.

<דניאל בונפיל: אני מציע לך גם ללמוד את השמות וללמוד גם את השמות שעברו.

<דניאל בונפיל: במקרה, במקרה מאלה שעברו הן בערך בין 80% ל-90%, כולן מזרם אחד, ואני לא רוצה להרגיז אף אחד פה.

<דניאל בונפיל: אורי חבר שלי טוב.

<דניאל בונפיל: לאחרים דאגו.

<דניאל בונפיל: ה-19 האלה ידועות.

יעקב מרגי: הבנתי.

<דניאל בונפיל: סליחה, יש חוק?

<דניאל בונפיל: תעשה אותו עד הסוף.

<דניאל בונפיל: קח גם את ה-19 האלה ותוציא אותן.

<דניאל בונפיל: מה זה בהיריון?

<דניאל בונפיל: מה זה צריכה לפרוש?

<דניאל בונפיל: אין אחרים במקומות אחרים?

<דניאל בונפיל: במגזר השני אין בהיריון?

<דניאל בונפיל: עושים בהן מה שהם רוצים ולא אתן לזה יד.

<דניאל בונפיל: אני רוצה שתדע שזו מלחמת עולם.

<דניאל בונפיל: אני לא יודע מה יקרה גם עכשיו.

<דניאל בונפיל: לא אתן להן לחזור.

<דניאל בונפיל: אני אשים אותן עם אוהל ואשב בכיכר ספרא.

<דניאל בונפיל: אתם לא יודעים איזה עוול אתם עושים לנשים האלה.

<דניאל בונפיל: הן נמצאות פה ותשמעו גם אותן כדי שתבינו עד כמה זה קשה להן.

<דניאל בונפיל: רשמנו אותן לדבר.

<דניאל בונפיל: זה לא שזו עובדת שסרחה או עובדת שלא עובדת או עובדת שחס ושלום פוגעת בילדים.

<דניאל בונפיל: אין את זה אצלם.

<דניאל בונפיל: אני כל יום נמצא בבירור אחר במגזרים אחרים כשסייעת לא מטפלת יפה.

<אמנון מרחב: מה אתה מציע?

<אמנון מרחב: אתה מציע שאני אעביר גם את ה-19?.

יעקב מרגי: לא, הפוך.

יעקב מרגי: הוא אומר: אם יכולת ומצאת פתרון ל-19, למה הוא לא יהיה ב- - -?

<אמנון מרחב: אין לי פתרון.

<אמנון מרחב: אין לי חסינות כמו שלכם יש.

<אמנון מרחב: אומר ועדת הערר, יש שאלה האם במעשיה בשיטה ההיא לא עברה עיריית ירושלים עבירה פלילית מכוח סעיף 33ב' לחוק הקובע כי העובר על הוראת סעיף קטן - - -

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, עברה.

יעקב מרגי: אבל היא ממשיכה לעבור.

<דניאל בונפיל: ועוד איך.

יעקב מרגי: אמרתי שזו בעיה שצריך באמת לתת לה מענה.

יעקב מרגי: אני מבין את המצוקה שלך מול החלטת משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני לא יכול להישאר אדיש לשאלה שהציג דני: איך יכול להיות שכל ה-19 שייכות למגזר מסוים?

<אמנון מרחב: חד-משמעית, לא נכון.

<אמנון מרחב: חצי חצי.

<אמנון מרחב: חצי מגזר א' וחצי מגזר ס'.

<דניאל בונפיל: לא, לא.

<דניאל בונפיל: לא כולם, חלקם.

יעקב מרגי: זה לא מה שאמרת קודם.

<דניאל בונפיל: אמרתי: תבדוק מי ה-19.

<דניאל בונפיל: חצי מ-20 זה לא חצי מ-70.

אורי מקלב: איך אתה יודע?

אורי מקלב: בדקת את זה?

אורי מקלב: איך יודעים?

<אמנון מרחב: שאלה טובה.

<דניאל בונפיל: אתה יודע איך יודעים?

<דניאל בונפיל: מי לחץ?

<דניאל בונפיל: מי הפעיל כוח?

<דניאל בונפיל: מי הפעיל את האנשים?

<דניאל בונפיל: רק כך זה עבד וזה מה שכואב.

<דניאל בונפיל: יותר מזה אני אומר לך, אדוני יושב-ראש הוועדה, מה עושות כל המזכירות בבתי-הספר של בית יעקב?

<דניאל בונפיל: מי הן?

<דניאל בונפיל: למה הן יושבות שם?

<דניאל בונפיל: למה אדון היועץ המשפטי לא מדבר על זה?

<דניאל בונפיל: למה לא כולם עוברים?

<דניאל בונפיל: מה עם השרתים?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להזיק להם.

יעקב מרגי: מה, אתה רוצה שאני אאלץ - - - ?

<דניאל בונפיל: אתה לא תזיק להם.

<דניאל בונפיל: הם עובדים, אף אחד לא יכול לגעת בהם ואני אומר לך את זה באחריות.

<דניאל בונפיל: יש לי הסכם קיבוצי.

יעקב מרגי: בתי-הספר יפסידו, אני לא רוצה.

<דניאל בונפיל: אנחנו לא רוצים שמישהו יפסיד, אתה לא יכול להאשים את ההסתדרות.

אורי מקלב: הסטטוס של בתי-הספר הוא אחר.

יעקב מרגי: אני לא בא אליו בטענות איפה הוא גמיש.

<דניאל בונפיל: אפשר למצוא פתרון גם ל-60 האלה במקומות טובים מבלי שהן ייפגעו.

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, אתה שומע את הקריאה של דני?

יעקב מרגי: הוא אומר שאפשר למצוא ל-60 האלה מקומות מתאימים להן מבלי שייפגעו.

<אמנון מרחב: כבודם, יביא לי דני בונפיל שכמו שאמרנו אני מאוד מעריך אותו גם כן - - -

יעקב מרגי: מעניין, ההערה היא הדדית ואנחנו לא - - -

<אמנון מרחב: נכון.

<אמנון מרחב: יביא לי רשימה של שיבוצים של 60 הגננות הללו בגנים עירוניים, אני אבדוק אותן.

<אמנון מרחב: אם הן מתאימות, למה לא? אני לא בא לעשות רע לאף אחד.

יעקב מרגי: נוכחנו לדעת שהכוונות שלכם באמת טובות, אבל בואו נראה איך מיישמים את זה.

יעקב מרגי: דני, אומר לך מנכ"ל העירייה.

יעקב מרגי: שלב ידיים איתו.

<דניאל בונפיל: - - - המנכ"ל, ואני לא רוצה, חס ושלום, לפגוע במערכת כולה.

<דניאל בונפיל: ידעתם את זה משנת 2013.

<דניאל בונפיל: מה עשיתם בשנתיים האלה?

יעקב מרגי: לא עשו ועכשיו יש בעיה.

יעקב מרגי: בואו נפתור אותה יחד.

<דניאל בונפיל: סליחה, האנשים האלה באו מחופש וקוראים להם לשימוע באותו יום ובאותו יום מעבירים אותם.

<דניאל בונפיל: אתה מכיר כזה דבר?

<דניאל בונפיל: אתה מכיר שעושים דבר כזה באיזה מקום במדינה ועוד לסייעת שעובדת בבית-יעקב?

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה, אומר לך מנכ"ל העירייה בכנות מלאה ואני נוטה להאמין.

<דניאל בונפיל: אני מסכים.

<דניאל בונפיל: הוא בכלל לא יודע את השמות, זה לא יעזור.

<דניאל בונפיל: הוא לא מעורב בכל מה שקורה.

יעקב מרגי: אתה תשב.

יעקב מרגי: דני, בוא נקים עכשיו ועדה משותפת שלך ושל העירייה לבחון את השיבוצים.

<דניאל בונפיל: בשמחה, וגם לבחון לעזור לבית יעקב.

יעקב מרגי: בואו נשמע את הסייעות.

<אמנון מרחב: הוא בדק.

<אמנון מרחב: ישבו איתו אחד אחד.

<אמנון מרחב: הנה, נמצאת פה מנהלת אגף משאבי אנוש.

<דניאל בונפיל: לא ישבו איתי אחד אחד, אל תגיד – שקר.

<דניאל בונפיל: לא ישבו איתי אחד אחד, ישבו איתי רק על הכלל.

<אמנון מרחב: בהתחלה טענת שלא צריך להעביר אותן.

<אמנון מרחב: עכשיו אתה אומר ש- - -

<דניאל בונפיל: אני טוען שאתם הייתם צריכים לעשות את העבודה.

<דניאל בונפיל: שנתיים אתם הייתם צריכים להביא את משרד החינוך.

יעקב מרגי: דני, אני פונה אל הסייעות ושואל אותן שאלה.

יעקב מרגי: אני לא מביע עמדה, אני עכשיו מנהל דיון.

יעקב מרגי: העירייה מציעה לכן גן חלופי.

יעקב מרגי: היא לא מפטרת אתכן.

יעקב מרגי: היא מצהירה: אין לנו עניין לפטר אתכן.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לשמור על זכויות העבודה שלכן.

יעקב מרגי: אתן פשוט תהיו מנוידות לגן כמה שיותר קרוב לבית.

יעקב מרגי: תאמרי לי מה הבעיה?

<סניורה משרקי: קודם כל, זה לא מקובל.

<סניורה משרקי: זה פשוט סוג של כפייה.

<סניורה משרקי: אני עובדת בגן חרדי.

<סניורה משרקי: 18 שנה באותו מקום, באותו גן עם אותו צוות.

<סניורה משרקי: לא היתה תלונה אחת עליי.

<סניורה משרקי: אני לא יודעת מה האינטרסים ומה העניין.

<סניורה משרקי: אני לא מבינה בחוק.

<סניורה משרקי: החליטו שאני אעבור לגן אחר.

<סניורה משרקי: לא רציתי לקבל את השיבוץ.

<סניורה משרקי: העירייה שלחה בלילה שליח עם מכתבים.

<סניורה משרקי: הקישו לנו בעשר ובאחד-עשרה בלילה על הדלת.

<סניורה משרקי: הוא הקליט אותנו.

<סניורה משרקי: הוא אומר: אני יודע שאתם שם, תפתחו את הדלת.

<סניורה משרקי: אני מקליט אתכם.

<סניורה משרקי: הוא גם צילם את הדלתות.

<סניורה משרקי: אני חושבת שהמנכ"ל צריך להיות מודע לזה.

<סניורה משרקי: הוא צילם את זה.

יעקב מרגי: זה לא אווירה פסטורלית.

<סניורה משרקי: זה היה בצורה כל כך לא יפה ובצורה מפחידה.

<דניאל בונפיל: זה מכתבי איומים.

<סניורה משרקי: שנית, הם גם שלחו גם לגן.

<סניורה משרקי: כי ברגע שרצינו לחזור הם שלחו מכתבים עם שליחים ואמרו: תצאו מפה מיד.

<סניורה משרקי: הם שלחו גם את המפקחות.

יעקב מרגי: זה נעשה גם ל-19?

<סניורה משרקי: לא.

יעקב מרגי: חשוב לי לדעת איזה חבר מועצה מייצג אותן.

<דניאל בונפיל: לא, - - -

יואב בן צור: מה "לא", דני?

יואב בן צור: מה אתה - - -?

יעקב מרגי: בסדר, דני.

<סניורה משרקי: אני מכבדת את כל הרבדים בעם.

<סניורה משרקי: אבל המעבר זה לא דרך החיים שלנו.

<סניורה משרקי: זה החינוך שלנו, זה הערכים שלנו.

<סניורה משרקי: אנחנו לא יכולות לעבור לממ"ד.

יעקב מרגי: מה אכפת לך להקנות את הערכים שלך לילדים?

<סניורה משרקי: לא.

יואב בן צור: - - -

יעקב מרגי: תן לי לשאול שאלות - - -

<אמנון מרחב: יש לי 50 סייעות חרדיות במנח"י.

<סניורה משרקי: הן בחרו מראש.

<סניורה משרקי: הם נתנו כל הזמן דוגמה שיש מלא נשים חרדיות שעובדות במגזרים אחרים, והכול בסדר ויפה.

<סניורה משרקי: כשנכנסתי לעירייה, נכנסתי על תקן של עובדת במגזר חרדי.

<סניורה משרקי: 18 שנה אני באותו מקום.

<סניורה משרקי: זה לא כל כך פסטורלי שכאומרים: נמצא לכן שיבוץ.

<סניורה משרקי: מכניסים אותנו על תקן של סייעת שנייה.

<סניורה משרקי: זאת אומרת, בגילי, אחרי 18 שנה, מעבירים אותי לסייעת שנייה.

<סניורה משרקי: בשנה הבאה אולי לא יצטרכו סייעת שנייה.

יעקב מרגי: יש הבדל בסטטוס?

<סניורה משרקי: לא יודעת בדיוק.

<קריאה: אין הבדל בסטטוס.

<דניאל בונפיל: לא, הם הבטיחו לנו שסייעת - - -

<אמנון מרחב: הנה, תשמע, כבודו, מה אומר בונפיל.

<אמנון מרחב: מה התחייבנו.

<סניורה משרקי: אני באמת מבקשת לתת לי לסיים לדבר.

<סניורה משרקי: אני לא מומחית, כולם פה נורא מקצוענים.

יעקב מרגי: תסיימי.

יעקב מרגי: את מדברת די טוב.

<סניורה משרקי: אם אני עוברת להיות סייעת שנייה, במקרה ובשנה הבאה לא יצטרכו ולא יהיו רישום מלא שם, העיריה פשוט אומרת:

<סניורה משרקי: אנחנו נעביר אותך לגנים שיצטרכו.

<סניורה משרקי: זאת אומרת, אנחנו נתנייד בכל הגנים ברחבי העיר אחרי שאנחנו נוקטים בצעד שמכריחים אותנו לעבור בין הגנים ברחבי העיר.

<סניורה משרקי: דבר נוסף, הגברת מילכה יושבת פה והיא עדה.

<סניורה משרקי: הציעו לעבוד עם גנן, הציעו לנו לעבוד בגנים רפורמיים, ונשים יצאו משם בוכות.

<אמנון מרחב: ממש לא נכון.

<אמנון מרחב: זה שקר וכזב.

<סניורה משרקי: מילכה, את אמרת - - -

יעקב מרגי: אז היא אמרה - בסדר.

<סניורה משרקי: - - - היא אמרה: אנחנו צחקנו, אני לא ידעתי שיש גנן.

<סניורה משרקי: מילכה, את לא אמרת לי את זה?

<סניורה משרקי: יש לי הוכחה.

<קריאה: נכון - - -

<אמנון מרחב: אם היא לא ידעה, אז בטח היא לא עשתה לך את זה דווקא.

<סניורה משרקי: זה לא משנה.

<סניורה משרקי: אבל אם אומרים שהכול היה ברגש ומתחשבים בנו, תקשיבו: זה הערכים שלנו.

<סניורה משרקי: אנחנו נלחמים על דרך החיים שלנו.

<סניורה משרקי: זה לא כזה פשוט להעביר ולנייד.

<סניורה משרקי: כשהם אומרים שהם החזירו חלק וזה באמת משיקולים של נשים שבאמת צריכות, בתור עובדים סוציאליים דאגו להם.

<סניורה משרקי: אנחנו במשא-ומתן שישבנו עם העירייה אמרנו: בסדר, אנחנו מסכימות.

<סניורה משרקי: תחתמו לנו שהעירייה מתחייבת עד סוף השנה למצוא להן שיבוץ מתאים.

<סניורה משרקי: בינתיים אלה שצריכות ללדת ילדו, אלה שחולות יבריאו.

<סניורה משרקי: הם קמו ופירקו את המשא-ומתן.

<סניורה משרקי: הם לא הסכימו לחתום שהעירייה תדאג להן עד סוף השנה לשיבוץ.

<סניורה משרקי: זאת אומרת, אנחנו ממש נפגעות.

<סניורה משרקי: מה קורה פה?

<סניורה משרקי: מילכה גם אמרה זה לא רק שאלו נשים שהן צריכות עזרה, הן גם נשים שהמפקחות לא בחרו אותן.

<סניורה משרקי: הן נורא חרדיות.

יעקב מרגי: רחל הסייעת, את רוצה לדבר?

יעקב מרגי: את לא חייבת.

יעקב מרגי: אם זה מתואם אז תסיימי, אין בעיה.

<סניורה משרקי: - - -שבעיקרון המפקחת ישבה, וכל נציגות העירייה פה ישבו איתנו, ומילכה אמרה בפירוש: הן לא מתאימות.

<סניורה משרקי: אלה שחזרו לבית יעקב – הן לא מתאימות.

<סניורה משרקי: המפקחות לא רצו.

<סניורה משרקי: כאילו ישבו מפקחות ובחרו להן איזשהו סוג של נשים.

יעקב מרגי: אה, פתאום הספרדיות מוכשרות?

<סניורה משרקי: כן.

<סניורה משרקי: כאילו אלה שהן מאוכלוסייה מסוימת - בסוף גם בזה אנחנו נדפקות - אבל אלה שמאוכלוסייה מסוימת לא בחרו אותן בגלל זה.

אורי מקלב: קודם כל, יש לכן עכשיו נציג.

אורי מקלב: לכן, יושב-ראש ועדת החינוך כדי לייצג את כל מגוון הציבורים.

אורי מקלב: הוא נמצא פה והוא מקיים את הדיון הזה בתקופת הפגרה וגם בצמוד לחגים רק כדי שיהיה מי שידאג לשקופים.

יעקב מרגי: אל תגיד לאף אחד, אבל חרגתי ממכסת הדיונים בפגרה.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: מבחינת

אורי מקלב: כם, זה מה שהוא עושה עכשיו.

אורי מקלב: הוא דואג לכן.

אורי מקלב: אם דאגו ל-19, עכשיו ידאגו לשאר.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אתה נמצא פה בשביל לדאוג להן ושלא יגידו שלא דואגים להן.

אורי מקלב: אפילו אני באתי בשביל זה.

אורי מקלב: עצם הדיון ועצם השאלה שנשאלה: מה הבעיה שלכן להיות בגן הזה ויש עובדות חרדיות כך – נכון, אין על זה ויכוח.

אורי מקלב: אבל כאן בדיוק רואים שאתם לא מבינים ולא יורדים לנפש העובד, אדוני המנכ"ל.

<אמנון מרחב: זה לא נכון, ממש לא נשאלה השאלה הזאת.

אורי מקלב: יכול להיות נהג אגד חרדי, אבל לא כל אחד שהוא נהג הסעות באיזה מקום או כל מי שעובד כנהג יכול להיות נהג אגד.

אורי מקלב: אתה לא יורד לנפש העובד.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על שינוי מצב, זה לא סתם ניידות.

אורי מקלב: זה הרעה בתנאים.

אורי מקלב: אדם שהתרגל לעבוד במקום מסוים, יכול להיות שבמגזר אחר הוא לא יכול לעבוד.

אורי מקלב: יכול להיות שאחרים שכן יכולים.

אורי מקלב: אשאל אותך שאלה אחרת.

אורי מקלב: למה הקמתם שני אגפים?

אורי מקלב: הכול אותו הדבר, למה הקמתם שני אגפים?

אורי מקלב: למה יש צורך באגף חרדי ובאגף כללי?

אורי מקלב: כולם עובדים אותו הדבר, כולם יכולים לעבוד יחד.

אורי מקלב: מילכה יכולה לעבוד במנח"י.

אורי מקלב: אתם הקמתם שני אגפים כי הבנתם.

אורי מקלב: האם לא הבנתם שאחד התרגל לעבוד במגזר מסוים ולהתנהל בצורה מסוימת עם הורים מסוימים כי זו ההשכלה שלו?

אורי מקלב: אני עדיין לא אומר שאי-אפשר לנסות.

אורי מקלב: השאלה היא מהי ברירת המחדל, איך מסתכלים עליהן?

אורי מקלב: האם אומרים להן: גברתי הסייעת, את משובצת כאן, ואם לא מוצא חן בעינייך אז שם הדלת, כאן המכתב, או שאומרים לאנשים שמקימים צוות אמיתי שבנוי מאנשים שמבינים, מפסיכולוגים, מאנשים שיש להם ניסיון עם עובדים, יחד עם ועד העובדים, ומסתכלים על כל אחת כנפש.

אורי מקלב: יש כאן שאלה של נפשות ולא שישבצו את כולן באופן כללי היכן שיש מקום.

אורי מקלב: צריך לשבת ולשכנע.

אורי מקלב: צריך להגיד ללכת ליומיים לנסות.

אורי מקלב: אם היא לא רוצה שתחזור.

אורי מקלב: אני לא פסיכולוג, אבל אני יודע שכך הייתי מתנהג אם היה מדובר באשתי או בבת שלי.

אורי מקלב: כל אחד עובר משברים עם בני הבית שלו שבמהלכם מציעים לנסות ולבדוק.

אורי מקלב: זה מה שאתם צריכים לעשות.

אורי מקלב: הבעיה היא הגישה.

אורי מקלב: נניח החוק חייב אתכם ואני מבין שהיריעה היא גדולה ושאי-אפשר להיכנס לכל מקרה פרטני.

אורי מקלב: אבל אנחנו באים מבקשים ודורשים מכם להסתכל על העובדים האלה בראייה של כל עובד בפני עצמו.

אורי מקלב: היא כעובדת עירייה השקיעה את הכול, החל מהשעות המוקדמות של הבוקר.

אורי מקלב: מדובר בנשים עובדות שיש להן בית עם ילדים והן כבר בשעה שבע וחצי היו בגן.

אורי מקלב: הן נסעו מרחקים כדי להיות בגן.

אורי מקלב: הן באו ראשונות והלכו אחרונות.

אורי מקלב: תשמע מההורים איך הם מתייחסים לסייעות האלה.

אורי מקלב: אלו לא רק סייעות שמחליפות טיטולים או מנקות את הגן אחר כך או מנקות שירותים, הן הרבה יותר מכך.

אורי מקלב: הן משקיעות את כל מה שיש להן.

אורי מקלב: שעות רבות הן ישבו לפני תחילת שנת הלימודים על מנת להכין את עצמן.

אורי מקלב: מגיעה להן הכרה והערכה גדולה מאוד על העבודה שהן עושות במשך עשרות שנים וצריך להתייחס אליהן כמו שמתייחסים לכל עובד באגף אחר בעירייה.

אורי מקלב: אתה הצעת להקים צוות שמורכב מאנשי מקצוע.

אורי מקלב: צריך להיות גם מישהו מטעם המנכ"ל, עם ועד העובדים, נציגות הסייעות.

אורי מקלב: צריך לדעת שאנחנו לא הולכים בכוח, אלא אנחנו הולכים עד שנמצא לכולם עבודה – זו כבר אמירה אחרת.

אורי מקלב: זה לא נאמר עד היום.

יעקב מרגי: מכובדי המנכ"ל, יש אגף חרדי בעירייה, נכון?

<אמנון מרחב: הנה, הגברת מילכה בקנרוט מייצגת אותו.

יעקב מרגי: יש לך אגף חרדי בעירייה.

יעקב מרגי: יש גנים חרדיים בעירייה.

<אמנון מרחב: לא.

יעקב מרגי: בכלל?

יעקב מרגי: שום גן באזורים חרדיים?

<אמנון מרחב: מופעל על-ידי רשתות.

אורי מקלב: אבל עד לפני כמה זמן הסטטוס שלהם היה עירוניים.

<אמנון מרחב: חבר הכנסת מקלב, נכנסת באיחור.

<אמנון מרחב: כנראה שפספסת את הקטע הזה.

<אמנון מרחב: נכון, אני הצגתי.

<אמנון מרחב: הם היו גנים עירוניים לכל דבר ועניין.

<אמנון מרחב: מאז הפסיקה של ועדת הערר וההנחיה של מנכ"לית משרד החינוך נפסק העניין הזה.

<אמנון מרחב: המוטיבציה היא לא של העירייה.

יעקב מרגי: השולחן העגול מחפש חרכים וסדקים להיכנס בהם, מישהו פתח לי כנראה סדק שהיה אטום.

יעקב מרגי: בצורה חד-משמעית וכנה אני אומר שלא נותר לי, וזה נכון כך לנהוג, וכך אנחנו נוהגים ברוב הוועדות, במיוחד כשמדובר בסוגיה של יחסי עובד-מעביד.

יעקב מרגי: אלו עובדות ותיקות ומסורות.

יעקב מרגי: זה חייב להיות ביחד ובשיתוף פעולה.

יעקב מרגי: אני קורא לכם, למרות כל ההליך שעשיתם, הן בהוצאת המכתבים, הן בחתימות ובשיבוצים, שימועים, להתכנס נציגות העירייה, נציגות הסייעות, דני.

יעקב מרגי: דני הוא לא הסתדרות, הוא מוסד בפני עצמו.

<אמנון מרחב: אבל יש ארגון עובדים בעירייה, הוא יושב.

יעקב מרגי: יפה, אז ודאי באמצעותו.

<דניאל בונפיל: ארגון העובדים שלו ומטעמו החליט שכן צריך להעביר אותן – זו הבעיה.

<סניורה משרקי: הוא אמר לנו: תגידו תודה רבה שלא - - - אתכן.

<סניורה משרקי: אם העירייה מאשרת ל-19 לחזור, יש פה - - -

יעקב מרגי: גברת סניורה, נתתי לך רשות דיבור עוד הפעם?

יעקב מרגי: דני, אני ברשות דיבור.

יעקב מרגי: אל תפריע.

יעקב מרגי: אני חושב שצריך לקיים ישיבה משותפת של העירייה, של הסייעות, דני כיושב-ראש מרחב ירושלים.

יעקב מרגי: אתה מקביל של בביוף, נכון?

<דניאל בונפיל: כן, קצת יותר גדול.

יעקב מרגי: אתה צריך להתאמץ, לצעוק כמוהו.

<אמנון מרחב: יש ארגון עובדים בעיריית ירושלים לפי ההסכם הקיבוצי, הוא גם יהיה בפנים.

<דניאל בונפיל: ועדיין הוא צריך להיות במרות של ההסתדרות.

<דניאל בונפיל: גם הוא יהיה בפנים - ועוד איך.

יעקב מרגי: תכניס אותו.

יעקב מרגי: דני, ברגע שהוויכוח עכשיו אם הוא יהיה בפנים או לא יהיה בפנים סיכמנו.

<אמנון מרחב: אין ויכוח.

יעקב מרגי: סיכמנו שמקימים פורום משותף?

יעקב מרגי: זה יהיה הסיכום של הדיון?

<אמנון מרחב: אומר לך משהו, אני לא עובר על החוק.

יעקב מרגי: אני אומר לך מראש, אל תעבור על החוק.

<אמנון מרחב: איך אמר לי דני בונפיל?

<אמנון מרחב: בינתיים הן יושבות בבית.

<אמנון מרחב: צר לי עליהן.

<אמנון מרחב: אני לא יכול לשלם משכורת לאדם שלא עובד, לא יכול.

<דניאל בונפיל: ראש העיר הבטיח שהוא ישלם.

<אמנון מרחב: ראש העיר לא הבטיח לך את זה.

<אמנון מרחב: דעו לכם את זה, זה המצב.

<אמנון מרחב: אני לא אעבור - - -

<דניאל בונפיל: תנסה לא לשלם להן.

<דניאל בונפיל: - - - על מי?

<דניאל בונפיל: על 4,000 שכולכם מסתובבים עם 40 ו- 50 אלף?

<דניאל בונפיל: הראש שלכם במסכנות האלה של 4,000 שקל.

יעקב מרגי: דני, זה לא פייר.

יעקב מרגי: לא מעניין אותי כמה הוא מרוויח ואתה לא צריך.

<דניאל בונפיל: לא דיברתי עליו, אמרתי "מסתובבים".

יעקב מרגי: לא משנה מי.

יעקב מרגי: עובדים, לא מסתובבים.

<אמנון מרחב: אני מוכן לכנס את הוועדה הזאת מחר בבוקר.

יעקב מרגי: אמנון, אל תחזיר אותי לתחילת הדיון.

יעקב מרגי: שלא ישתמע, אנחנו לא נבהלים, אף אחד לא מבקש ממך לעבור על החוק.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, יש דיני עובד-מעביד.

יעקב מרגי: כרגע אתה בסטטוס הזה.

יעקב מרגי: גם כשבית משפט מחליט משהו זה זבש"ך – זו הבעיה שלך, כי היא עובדת שלך, עובדת עירייה.

יעקב מרגי: כרגע הסכמנו, בוא נסכים על זה שאנחנו מתכנסים ממחר בבוקר לפורום שנוגע אחד אחד, באמת עם רצון אמיתי לשמר.

<סניורה משרקי: זה לא על זה.

<סניורה משרקי: אנחנו לא יכולות לעבור לממ"ד, לא יכולות.

יעקב מרגי: אני מבין את קוצר הרוח, אבל לא נתת לי לסיים.

אורי מקלב: מנסים לחפש, לא אומרים לכם שאם לא.

אורי מקלב: אתם באים ומנסים להתאים כל גן לאותה סייעת, מנסים.

אורי מקלב: אולי יעבירו אתכם למקום אחר.

אורי מקלב: אולי בפסגת זאב יש גנים שמתאימים לכם ויכול להיות שיעבירו סייעת משם למקום אחר.

<אמנון מרחב: חבר הכנסת מקלב, זה מה שאמרנו להן, כל עוד הן ממשיכות להיות עובדות עירייה.

<אמנון מרחב: אני מנייד עובדים מכאן לשם.

<אמנון מרחב: אבל מה כבודו אומר להן: עד שלא תהיו מרוצות, שבו בבית.

<אמנון מרחב: זה לא עובד כך.

<אמנון מרחב: אתה צריך להתייצב לעבודה.

<אמנון מרחב: איך אמרת להן: תנסו.

<אמנון מרחב: לא יהיה מתאים להן, - - -.

<אמנון מרחב: אבל הבעיה היא בבסיס, חבר הכנסת מקלב.

<אמנון מרחב: הן לא רוצות לעבור לשם.

אורי מקלב: אל תגיד להן שמי שלא מגיעה שתלך הביתה.

<אמנון מרחב: אמרת שקודם יש לי מאות עובדים מסתובבים.

<אמנון מרחב: זו הסיטואציה - שפעם הרגילו אותם שאם אתה לא בא לעבודה תסתובב.

יואב בן צור: אני רוצה להציע.

יואב בן צור: קודם כל, הפנייה שלי היא למשרד החינוך.

יואב בן צור: הרי הדיון היה לפני שנתיים ותשע"ה שנת מעבר.

יואב בן צור: אם ישנן עוד עמותות שעובדות בסגנון הזה, וישנן, אני אומר את זה מתוך ידיעה, לא מתוך הערכה, שיעבדו כך גם בתשע"ו, ותבדקו בעיריות נוספות בארץ, אדוני היועץ המשפטי של משרד החינוך.

יואב בן צור: משרד החינוך יכול בהחלט בהוראת שעה.

יואב בן צור: כמו שנתן בתשע"ה אורכה, יכול לתת בתשע"ו.

יואב בן צור: יכול להיות שבמהלך של שנה, ואם אף אחד לא יערער על החלטת ועדת הערר והמצב יישאר כמו שהוא, אז יכול להיות שבמהלך שנה זו יכולים לבוא להידברות.

יואב בן צור: כי הרי אותה עבירה שעבר, חס ושלום, אמנון מרחב הוא עבר לכאורה גם בשנה שעברה.

יואב בן צור: אבל אז העירייה קיבלה את אישורה של מנכ"לית משרד החינוך להמשיך, בתשע"ה.

אורי מקלב: אם זה היה בתל-אביב ואם זה היה בממלכתי, משרד החינוך לא היה מעז לעשות את זה.

אורי מקלב: אנחנו הרי יודעים את זה.

אורי מקלב: גם לא במגזר הערבי ולא במגזר אחר.

<דניאל בונפיל: תנסו בתל-אביב להחליף.

<אמנון מרחב: ישבנו עם חבר הכנסת פרוש סגן שר החינוך, ישבנו עם חברי סיעות החרדיות.

<אמנון מרחב: מחזיק תיק החינוך החרדי מכיר בזה.

<אמנון מרחב: כולם מכירים בזה.

<אמנון מרחב: לא אני עתרתי.

<אמנון מרחב: כולם מכירים, אפילו חבר הכנסת ליצמן אמר לי שאחרי הבחירות אתם תפעלו לשינוי החקיקה.

<אמנון מרחב: גם השר דרעי מכיר את זה.

<אמנון מרחב: פנינו לכולם, כבודו.

יואב בן צור: אנחנו נפעל לשינוי החקיקה.

יואב בן צור: ראשית, אם משרד החינוך מאפשר לעמותות אחרות ברחבי הארץ, ולאו דווקא בירושלים, לפעול בתשע"ו במתכונת הזאת, אין סיבה שהוא לא ייתן לפעול גם בירושלים באותה מתכונת שנה נוספת.

יואב בן צור: לא יכול להיות שתהיה איפה ואיפה בין ערים.

יואב בן צור: אי-אפשר דווקא להגיד שהפיילוט בהתחלה יהיה בירושלים.

יעקב מרגי: ומה יהיה בעוד שנה?

יואב בן צור: או הפריץ ימות או הכלב ימות, בוא נראה

יעקב מרגי: חס ושלום, אנחנו לא רוצים שמישהו ימות.

יואב בן צור: אמנון, אם יש מקום ל-19, יש מקום לשאר.

יואב בן צור: אם אין מקום ל-19 אז אין מקום לשאר.

<אמנון מרחב: אם תאלצו אותנו להסיר גם את ה-19 נעשה את זה.

יעקב מרגי: מה זה "תאלצו?

יעקב מרגי: יש דין ודין?

<אמנון מרחב: לקחת את זאת שהבן שלה מונשם בבית ולהעביר אותה - אם זו התוצאה, אני אעשה את זה.

<אמנון מרחב: אתם כופים עליי את זה?

<אמנון מרחב: אני אעשה גם את זה.

<אמנון מרחב: אנחנו נהגנו פה ב - - -

<דניאל בונפיל: העבודה שלהן זה יותר גרוע מהנשמה.

יואב בן צור: עליהן אתה לא עובר על החוק?

יואב בן צור: תענה לי, אתה יועץ משפטי.

<אמנון מרחב: אתה צודק, אנחנו נעביר גם אותן מיד אחרי החג.

<אמנון מרחב: מה אני אעשה?

<אמנון מרחב: אם באתי לברך ויצאתי מקלל זה מה יצא.

יעקב מרגי: לא לשם חתרנו.

יואב בן צור: אדוני היועץ המשפטי של משרד החינוך, אני מבקש שיהיו תשובות לוועדה בנושאים הללו.

<אילן שי: קודם כל, אני רוצה להדגיש שלא מדובר בפיילוט.

<אילן שי: המדיניות של משרד החינוך כרגע היא שאין יותר עמותות שאמורות לפעול במתכונת של צינור קצה, או גנים ובתי-ספר שאמורים לפעול במתכונת של צינור קצה.

<אילן שי: אני לא מכיר מקרה של בית-ספר או מוסד חינוך שממשיך לפעול במתכונת של צינור קצה.

<דניאל בונפיל: בית יעקב - - -, מה אתה מדבר?

<אילן שי: במהלך הדיון כתבתי גם מייל וגם אס.

<אילן שי: אמ.

<אילן שי: אס לפארס טוויל מנהל אגף רישוי לשאול אותו אם יש דבר כזה.

<אילן שי: הוא עדיין לא ענה לי.

<אילן שי: אני גם רוצה להגיד שאני לא יכול לקבל החלטה כזאת.

<אילן שי: גם אם הייתי יודע על מקרה כזה, לא אני מסוגל לשנות החלטה של המנכ"לית.

יעקב מרגי: אוקיי, הבנו.

<אמנון מרחב: אנחנו מוכנים מחר בבוקר לכנס עוד פעם את הצוות המקצועי בהשתתפות נציגי ארגון העובדים וההסתדרות.

<אמנון מרחב: למרות המחלוקות אנחנו באמת מכבדים אחד אתה שני.

יעקב מרגי: למה אתה כל פעם מזכיר את זה?

יעקב מרגי: אין מחלוקות.

<אמנון מרחב: כי חשוב לי.

<אמנון מרחב: להיפך, ברוח הטובה, אנחנו מכבדים.

<אמנון מרחב: נכנס את הוועדה הזו.

<אמנון מרחב: אני שוב אומר, צר לי.

<אמנון מרחב: אנחנו לא רוצים את רעתכן.

<אמנון מרחב: יש פה מצווה שעלינו לקיים אותה על-פי החוק.

<אמנון מרחב: נכנס את הוועדה שהצעתם וניתן שיבוצים.

<אמנון מרחב: אבל חייבים להבין שאחרי החג צריך להגיע לעבודה לפי השיבוצים, אחרת סהדי במרומים.

<אמנון מרחב: אנחנו לא נוכל להחזיק אותן בעירייה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אתם תגיעו לעירייה אחרי החג, תדפיסו כרטיס בעירייה ותשבו בעירייה עד שימצאו לכם משרה מתאימה.

<דניאל בונפיל: - - -אל תכניס את ה- - -

יעקב מרגי: לא מדפיס.

יעקב מרגי: אז סליחה, אז תגיעו לעירייה ותשבו סמוך ללשכת המנכ"ל.

יעקב מרגי: אתם בעירייה.

<דניאל בונפיל: ישבנו, הוא לא נתן לנו - - - למה קם מנח"י חרדי?

<דניאל בונפיל: אורי מקלב היה שותף, הרב פרוש, שמואל מאיר זכרונו לברכה.

<דניאל בונפיל: ישבו במשך שלושה חודשים ושכנעו אותי בחשיבות באגף חרדי ולמה הם לא יכולים להיות בתוך מנח"י.

<דניאל בונפיל: נלחמתי בהם מלחמת עולם ובסוף שכנעו אותי שחייב לקום מנח"י חרדי.

<דניאל בונפיל: אמרו שזה גוף שאי-אפשר לקחת אותו ביחד עם החילונים וביחד עם - - -

יעקב מרגי: מה אתה מציע בתוך מנח"י?

יעקב מרגי: לא הבנתי.

<דניאל בונפיל: רק חזרה למקום העבודה, רק למקום העבודה, ושמשרד החינוך ייתן לנו שנה כמו שאתה מבקש ואז נמצא לזה פתרונות לאט לאט, לא בחודש ולא בשלושה ימים.

<דניאל בונפיל: תעשו אותו גן עירוני, מה קרה?

<אמנון מרחב: אם משרד החינוך ייתן, אנחנו נסכים.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: מאחר ויש לנו גם את החגים באמצע, הוועדה קוראת לעיריית ירושלים לא למצות תהליכים ב-30 ימים הקרובים, אלא לאפשר לנו שהות.

יעקב מרגי: הוועדה תפנה.

יעקב מרגי: אני כיושב-ראש הוועדה וביחד, בשם הוועדה, נפנה למנכ"לית הגברת מיכל כהן לנסות למצוא מענה שייתן מענה משפטי, פרוצדוראלי, לצורת ההעסקה הזו.

יעקב מרגי: ב-30 יום האלה אני מקווה שיעלה בידי למצות את התהליך כך שלפחות נוציא אותם ערב ראש השנה וערבי החגים הבאים עם קצת אופטימיות ותקווה.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את אדוני המנכ"ל.

יעקב מרגי: אתה נותן לי 30 יום?

יעקב מרגי: אף אחד לא יעמיד אותך לדין על 30 יום.

<אמנון מרחב: כבודו, מה יקרה איתן בינתיים?

יעקב מרגי: מה איכפת לך?

יעקב מרגי: אני פונה למנכ"לית.

<אמנון מרחב: אני לא יודע לשלם שכר לבן אדם שלא בא לעבוד, אני נורא מצטער.

יעקב מרגי: הם יגיעו לעירייה כל יום.

<אמנון מרחב: אני מציע לך לא לתת להן עצות לא מדויקות.

<אמנון מרחב: אני אומר לך עוד פעם, אם המנכ"לית תהיה מוכנה לתת לי תשלום על 30 יום - כי אני מעסיק סייעות בגנים, אני לא יכול לשלם פעמיים.

<אמנון מרחב: גם זה אין לי אישור, גם זה עבירה על החוק.

יעקב מרגי: אנחנו הולכים לפנות.

<דניאל בונפיל: אמרתם שאתם לא מעסיקים שתיים בגללם.

<אמנון מרחב: דני, תקשיב רגע.

<אמנון מרחב: בגן שהן כרגע משובצות יש סייעת ממלאת מקום.

<אמנון מרחב: אני משלם שכר.

<אמנון מרחב: מה, אני אתן לפגוע בילדים שם?

<דניאל בונפיל: אחת, אחת.

<אמנון מרחב: שתיים.

<דניאל בונפיל: אתה בטוח?

<דניאל בונפיל: בדקת את זה?

<אמנון מרחב: כן.

<אמנון מרחב: אני לא יכול לפגוע בילדים, מגיע להם שתיים על-פי משרד החינוך.

אורי מקלב: אתה רוצה להגיד לי שאם הן עכשיו היו ממשיכות להיות מועסקות, היית עכשיו קולט עוד 30 סייעות?

<אמנון מרחב: חד-משמעית.

<אמנון מרחב: מה ההזדמנות שנוצרה פה?

<אמנון מרחב: ההזדמנות שנוצרה - - -

יעקב מרגי: אדוני המנכ"ל, 30 יום זה סביר?

<אמנון מרחב: 30 יום זה סביר.

<אמנון מרחב: אני רק אומר שאין לי פתרון לשכר.

יואב בן צור: אל תשכח שיש בזה חגים.

יעקב מרגי: אני ביקשתי סך הכול שלא תמצו את התהליכים ב-30 יום האלה.

<אמנון מרחב: אין בעיה.

<אמנון מרחב: אני מודיע לי כאן לפרוטוקול שאין לי אפשרות לשלם שכר ב-30 יום הללו.

יעקב מרגי: זו סוגיה שתישאר פתוחה בדיני עבודה.

יעקב מרגי: אני חושב שאנחנו נזרוק את הסוגיה הזו.

<אמנון מרחב: הנה, יש פה נציגה של הממונה על השכר, אולי תיתן לי אישור.

<צהלה עבודי: חבר הכנסת מרגי, אני צהלה עבודי, נציגה של הממונה על השכר.

<צהלה עבודי: ההנחיות שלנו אומרות שכל עובד שלא מגיע לעבודה מנכים לו שכר.

<צהלה עבודי: אז אם הן רוצות לשבת בבית, שייקחו זאת בחשבון.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: גברת עבודי הנכבדה, יש את ההוראות של הממונה על השכר באוצר ויש דיני עבודה.

<צהלה עבודי: לפי דיני העבודה, הממונה על השכר הוא - - -

יעקב מרגי: שמעתי אותך, תני לי רגע.

יעקב מרגי: כרגע מי שפגע והרע בתנאיו של העובד זו עיריית ירושלים שהעסיקה בניגוד למה שמשרד החינוך החליט לשנות בשאיפות שלו ובתוכניות שלו.

יעקב מרגי: הן כרגע על שולחן הניתוחים, לא אף אחד אחר.

יעקב מרגי: תני לי, אמרת את דעתך.

<צהלה עבודי: יש הוראות.

<צהלה עבודי: אסור לפגוע ולהרע תנאיו של עובד – נכון.

<צהלה עבודי: עדיין העובדות צריכות להגיע לעבודה כדי שלא ינכו להן משכורת.

יעקב מרגי: הן יגיעו לעבודה.

יעקב מרגי: דני, אני מבקש להסדיר את זה שהן יגיעו לעבודה.

<דניאל בונפיל: - - -

<צהלה עבודי: העירייה צריכה להגיד להן לאן להגיע.

<דניאל בונפיל: בתור ממונה על השכר אל תגידי את זה.

<דניאל בונפיל: מעניין מי הביא אותה, בתור מה?

יעקב מרגי: דני, היא עושה את עבודתה.

יעקב מרגי: אל תפגע.

<דניאל בונפיל: זה לא קשור.

<דניאל בונפיל: תגיד לי, ממתי מביאים את הממונה על השכר לסוג של דיון כזה?

<דניאל בונפיל: יש לי מספיק מאבקים איתו.

יעקב מרגי: דני, דני.

<צהלה עבודי: זה עניין של הסכמי שכר וגם צריך - - -

יעקב מרגי: את רוצה שאני אגן עלייך?

<צהלה עבודי: ההסכם - - -

יעקב מרגי: לא, את לא ברשות דיבור.

<צהלה עבודי: ככל שההסכם צריך - - -

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: תסתכלי עליי, לא.

יעקב מרגי: את לא ברשות דיבור.

יעקב מרגי: כשאני מדבר, את מקשיבה.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: הרבה פעמים חינכו אותי כך ולא שמעתי אליהם.

יעקב מרגי: אז עכשיו אני אוכף את זה, זה חלק מהחסכים שלי.

יעקב מרגי: לא קיבלת רשות דיבור ואת ממשיכה לנסות להשמיע את דעתך.

יעקב מרגי: זה לא נרשם וזה לא נקלט גם כן.

יעקב מרגי: שמענו את עמדתך, אנחנו מכירים את עמדת הממונה על השכר.

יעקב מרגי: אנחנו מגנים עליה, והגנתי עלייך מההתפרצות של דני, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: מה זה "מי הזמין אותה"?

יעקב מרגי: היא הוזמנה והיא צריכה לומר את דבריה, גם אם זה לא רלוונטי היא עובדת וממלאה תפקיד וצריך להגן עליה.

יעקב מרגי: לסוגיית שכר, לא שכר – עם כל הכבוד, אני לא אכנס פה.

יעקב מרגי: אתה צריך לדאוג שהן ימלאו את חלקן במשוואה הזו.

יעקב מרגי: אני מסכם.

יעקב מרגי: עיריית ירושלים הסכימה ב-30 יום האלה לא למצות שום הליך עם הסייעות.

<אמנון מרחב: עליהן להתייצב לעבודה ב- - -

יעקב מרגי: בסדר, קריאתך נשמעה.

יעקב מרגי: אני קורא גם לעירייה, נציגות העובדים וההסתדרות, להמשיך בהידיינות ובהידברות כדי להביא פתרון הוגן לסוגיה הזו.

יעקב מרגי: הוועדה תפנה, היא קוראת למנכ"לית משרד החינוך הגברת מיכל כהן להיענות לבקשה שתופנה אליה, לפחות להפוך את שנת תשע"ו כשנת מעבר נוספת כדי לנסות בשנה הזו למצוא פתרון הולם.

יעקב מרגי: והנה אני אומר לכם, בשנה הבאה אם אני אהיה יו"ר ועדת החינוך, לא אתן לכם עוד שנת מעבר.

יעקב מרגי: תודה רבה, הדיון הסתיים.