ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 50, 2015-09-09 11:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: התאריך היום הוא התשיעי לספטמבר 2015, כ"ה באלול התשע"ה.

יעקב מרגי: הנושא שעל סדר היום הוא סייעות משלבות ורפואיות בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: עם זאת, אני רוצה לומר לכם שהכוונה היתה לשבת ולדון על מערכת החינוך המיוחד בתחילת שנת הלימודים משום שראיתי צורך כי קיבלתי המון פניות יחסית לתחומים אחרים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: זה לא היה לעניין להתחיל לטפל פרטנית, ולכן אמרנו שנשב ביחד ונשמע כאן גם את משרד החינוך, גם את ההורים, גם את הארגונים.

יעקב מרגי: אנחנו כבר נמצאים עשרה ימים לאחר פתיחת שנת הלימודים ואני יודע שיש ילדים עם צרכים מיוחדים שנמצאים בבית.

יעקב מרגי: יש ילדים שנמצאים במערכת החינוך אבל ההורים שלהם חרדים בגלל אי-מתן מענה.

יעקב מרגי: משרד החינוך עושה הרבה דברים שאנחנו לא יודעים עליהם, ולכן חשוב שנשמע גם את משרד החינוך.

יעקב מרגי: אני אתן לאנשי משרד החינוך להציג לנו בדברי הפתיחה את מה שנעשה, מה הם יודעים שהולך להיעשות, איזה החלטות יתקבלו.

יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח את הדיון לאורחים.

יעקב מרגי: הגברת רחל אברמזון, בבקשה תציגי את עצמך, כולל תפקיד.

<רחל אברמזון: בוקר טוב.

<רחל אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.

<רחל אברמזון: ראשית, כבוד יושב-הראש, אני באמת רוצה לברך על הדיון החשוב הזה.

<רחל אברמזון: ברשותכם, אני רוצה לעשות קצת סדר בתוך הסיפור הזה של הסייעות.

<רחל אברמזון: מצד אחד, ישנה תמיכה שהיא תמיכה מסוג סייעת בחינוך המיוחד לתלמידים שמקבלים את הזכאות לליווי או סיוע כזה או אחר בתוך מסגרות החינוך המיוחד ובתוך מסגרות החינוך הרגיל, וישנן הסייעות הרפואיות שהן הסייעות שמלוות את הילדים במערכת החינוך הרגילה.

<רחל אברמזון: אין קשר בין שני הדברים.

<רחל אברמזון: זאת אומרת, זה אומנם סייעות וזה תלמידים, אבל זו לא אותה אוכלוסייה שהאגף לחינוך מיוחד מטפל.

<רחל אברמזון: לכן, לצדי יושבת כאן חברתי עירית ליבנה שהיא ממונה על תחום הבריאות במשרד והיא זו שמובילה את כל נושא הסייעות הרפואיות.

<רחל אברמזון: כל שאלה בעניין הזה תוכלו להפנות אליה.

<רחל אברמזון: אני רוצה לדבר על הסייעות שלנו בחינוך המיוחד.

<רחל אברמזון: הכנו מצגת קטנה שנותנת איזשהו מבט כולל.

<רחל אברמזון: נמצאות איתי כאן גם מן האגף חברותיי.

<רחל אברמזון: נמצאת כאן רוית להב שממונה גם על התחום וגם על הטיפולים הפולשניים במערכת החינוך שלנו בחינוך המיוחד.

<רחל אברמזון: נמצאת איתי המפקחת גברת פנינה אלתר, ונמצא כאן גם עו"ד אילן שי מהלשכה המשפטית במשרד, כך שכל שאלה בתחום תוכלו להפנות אלינו.

<רחל אברמזון: התמיכות שניתנות מבחינת משרד החינוך, מבחינת האגף, הן בשלושה תחומים: אחת, הסייעות הכיתתיות.

<רחל אברמזון: כל כיתה בחינוך המיוחד שנפתחת, באופן אוטומטי זכאית לסייעת שתלווה את הכיתה במהלך שעות היום הלימודים שלה.

<רחל אברמזון: אם זה במסגרת החינוך המיוחד אז כמובן שיש גם צוות מתגבר נוסף שנכנס לתוך הכיתה, ואם לא – אז בכיתות שהן בכיתות בבתי-ספר רגילים בדרך כלל אנחנו נמצא שם שמלווה את התלמידים.

<רחל אברמזון: האופן השני שבו יש לנו את הסייעות זה סייעות מתגברות בתוך מערך החינוך המיוחד, סייעות בנוסף לסייעות הכיתתיות.

<רחל אברמזון: זה כוח עזר מקצועי שנכנס לתוך מערכת בתי-הספר והמסגרות, גם גני ילדים, ונותן את התמיכות.

<רחל אברמזון: במקרים מאוד מיוחדים ישנו גם נוהל שנקרא אצלנו באגף נוהל קוד 3 שבהם במקרים חריגים אם מוצא הצוות המקצועי צורך ואת ההבנה שילד מסוים בחינוך המיוחד זקוק לליווי צמוד בגלל סיבות כאלה ואחרות, לאחר דיון שמתקיים בצוות הבין-מקצועי מתגברים גם עם סייעת בחינוך המיוחד.

<רחל אברמזון: אבל באמת המקרים האלה הם מקרים יותר חריגים כשאנחנו באמת מזהים שיש קושי או צורך מאוד גדול שעולה מתוך הצרכים של הילדים.

<רחל אברמזון: הסוג השלישי של תמיכת הסייעת הוא סייעות בשילוב לאותם תלמידים שאנחנו מבקשים להכניס אותם אל תוך המסגרות הרגילות וכן לאפשר להם התנהלות תקינה וטובה בהתאם לצרכים שלהם כדי שהם באמת יממשו את היכולות שלהם בתוך המסגרות המשלבות, ואז הסייעת מלווה את הילד בהתאם לצרכים כמובן ולרמת התפקוד והזכאות שנקבעת לו.

<רחל אברמזון: לא תמיד הילדים שנמצאים בתוך המסגרות האלה זקוקים לליווי צמוד של סייעת.

<רחל אברמזון: יש פעמים שהם זקוקים למספר שעות ביום לתמיכה מסוג מסוים, ולפעמים הם גם זקוקים לליווי צמוד לאורך כל שעות הלימודים כל שעות היום וכל מערך הלימודים במערך השבוע.

<רחל אברמזון: לגבי הנתונים - קודם כל, נכון לרגע זה מה שקורה היום בשטח, אנחנו העברנו אל המחוזות את הפעימה הראשונה שאומרת:

<רחל אברמזון: כל אותם ילדים שנמצאו זכאים עד ה-1 ביוני לאחר שסיימנו את כל ועדות השילוב, ועדות ההשמה וכו'.

<רחל אברמזון: עברו התקציבים למחוזות, ומרגע זה מתחילים לתת לילדים על פי הזכאות שלהם את השעות.

<רחל אברמזון: אני יודעת שעדיין לא קיבלו את כל הזכאות גם לדרגת תפקוד נניח גבוהה יותר שזקוקה ל-30 שעות.

<רחל אברמזון: אנחנו קודם כל ביקשנו לחלק לכל הילדים את אותה דרגת מינימום שנדרשת.

<רחל אברמזון: קרי, עד 24 שעות לתת לכל ילד כדי שלא יימצאו ילדים במערכת בלי סיוע בכלל.

<רחל אברמזון: כדי לאפשר את פתיחת שנת הלימודים באופן תקין אנחנו אפשרנו את זה.

<רחל אברמזון: בימים הקרובים, אני מאוד מקווה שעד תום החגים, אנחנו כבר נוכל לחלק גם את הפעימה השנייה והפעימה השנייה תגיע באמת כדי לאפשר את השלמת הזכאות לכל תלמיד ותלמידה.

<רחל אברמזון: במבט של ארבע שנים לאחור אנחנו רואים גידול במספר משרות הסייעות שיש לנו.

<רחל אברמזון: אנחנו היום בשנת הלימודים תשע"ו כשאני עדיין לא מתייחסת לאותם ילדים שיעברו עוד ועדות ויעברו עוד זכאויות ויקבלו עוד זכאות, בשלב הנוכחי אנחנו יושבים עם 4,570 משרות סייעת בשילוב.

<רחל אברמזון: אנחנו מדברים על כ- 8,700 תלמידים שמקבלים את השירות הזה.

<רחל אברמזון: בהיערכות התקציבית אתם רואים שאנחנו נושקים ל-320 מיליון שקל ברמה הזאת, ואני מדברת רק על סייעות השילוב, על אותן סייעות שמלוות באופן פרטני את הילדים בתוך מסגרות החינוך הרגיל.

יוסף ג'בארין: 4,000 משרות מול 8,000 - האם את יכולה להגיד כמה מילים על היחס הזה?

<רחל אברמזון: הזכאות של התלמידים נקבעת לפי רמת תפקוד.

<רחל אברמזון: לא כל רמת תפקוד דורשת 42.5 שעות של משרת סייעת.

<רחל אברמזון: לפעמים ילד זקוק ל-20 או ל- 30 או ל- 8 שעות ליווי.

<רחל אברמזון: זה תלוי בצרכים שלו.

יוסף ג'בארין: 4,000 זה משרות מלאות.

<רחל אברמזון: כן.

<רחל אברמזון: תכפיל את זה ב-42.5 אנחנו נקבל את מספר השעות שמועברות למערכת ומוחלקות לפי הצרכים של הילדים לפי הלקות והתפקוד שלהם.

<רחל אברמזון: קיימת עלייה.

<רחל אברמזון: באופן כללי, העלייה נמדדת ואנחנו מזהים כ-15% משנה לשנה.

יעקב מרגי: שר החינוך בישיבת הפתיחה שהתקיימה במשרד החינוך הודיע שכל תלמיד יקבל את המגיע לו ללא התייחסות לסוגיית התקציב.

<רחל אברמזון: כן.

<רחל אברמזון: גם היום על אף שלא סיימנו עדיין לחלק את כל התקציבים והפעימה השנייה בדרך, באמת אנחנו באמת קשובים לשטח.

<רחל אברמזון: כל פנייה שמגיעה גם למחוזות, גם לאגף לחינוך מיוחד, מטופלת באופן פרטני ואנחנו משתדלים.

יעקב מרגי: השאלה היא האם יש לכם שליטה על מהירות התגובה במחוזות?

<רחל אברמזון: כן, כי אנחנו נמצאים איתם בקשר די שוטף ודי רציף.

<רחל אברמזון: הם מציפים בפנינו גם את הצרכים.

<רחל אברמזון: במחוזות לא יושבים ואומרים: אנחנו לא נותנים.

<רחל אברמזון: אני מניחה שגם הם מתמודדים עם איזשהו קושי כדי להגיד למי אני אתן יותר, או כדי לנסות לארגן את סדרי העדיפויות שלהם.

<רחל אברמזון: לכן, ההתייעצות הזאת היא הדדית כל הזמן ושוטפת עם שיח שוטף.

<רחל אברמזון: אני מוכרחה לומר שהם באמת עושים עבודה יום ולילה ואנחנו נמצאים איתם בקשר שוטף, כך שאת המענה המקצועי ואת האפשרות לתקצב יותר ולתת את המענים התקציביים באמת האגף נמצא שם לרשות, והצוות שיושב איתי כאן וגם באגף עושה את זה באופן מאוד מקצועי ובמסירות.

<רחל אברמזון: יחד עם זה, גם את אותם קשיים.

<רחל אברמזון: לפעמים הורים מאוד רוצים ואני מאוד מבינה את הרצון הזה שמישהו ידאג לילד שלי לאורך כל שעות היום, כל הזמן.

<רחל אברמזון: אני אומרת בזהירות באמת שלא תמיד זה המענה המיטבי.

<רחל אברמזון: אבל אנחנו מאוד קשובים ובמקרים מאוד מסוימים במקרים כשאנחנו באמת מוצאים שיש את הצורך הזה בהידברות משותפת, כי אני מאוד מאמינה בהידברות עם ההורים ויושבים כאן נציגים שהם באמת הפכו להיות חלק מהשיח השוטף שלנו, אנחנו גם נפגשים איתם אחת לכמה זמן בשולחנות העגולים ואנחנו מקדמים יחד דברים.

<רחל אברמזון: אתם באמת מוזמנים להפנות כל פנייה.

יוסף ג'בארין: זה שקופית מאוד מרכזי בשיח הזה והיא מעלה שלוש שאלות מרכזיות: ראשית, האם המספר הזה של 8,739 כולל את כל הזכאים בשטח או שזה רק אלה שאנחנו הגענו אליהם?

יוסף ג'בארין: כלומר, אלה התלמידים הזכאים.

יוסף ג'בארין: האם אתם סבורים שזה סך הכול שנמצא או שעדיין נשארה כאן קבוצה בחוץ שעדיין לא הגיעו אליה?

יוסף ג'בארין: מה ההערכה של המשרד?

יוסף ג'בארין: שנית, האם כל הזכאים הללו מקבלים?

יוסף ג'בארין: כי אנחנו לא רואים את זה ברור מהשקף.

יוסף ג'בארין: כלומר, זה שאת כותבת זכאי זה אומר שיש לו כבר סייעת בהיקף מסוים.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שהתשובה היא חיובית כי אם היא לא חיובית אנחנו בבעיה.

יוסף ג'בארין: השאלה השלישית שעולה כאן היא מבחינת ההיקפים.

יוסף ג'בארין: האם כל אלה שמקבלים סייעת מקבלים סייעת בהיקף הנדרש?

יעקב מרגי: אתה אומר "זכאים", זכאים זה רק אחרי ועדות אבחון.

יעקב מרגי: אם יש ילד שהוא שקוף, לא נמצא במערכת החינוך או במוסדות העירוניים, זה תקלה שצריך לטפל בה.

יעקב מרגי: פה אין להם אלא מי שבא אחרי המסלול של הזכאות.

יעקב מרגי: אני נוטה להאמין שאין משהו אחר מעבר למי שעבר את מסלול הזכאות.

יעקב מרגי: 8,739 אלה תלמידים שעברו את מסלול הזכאות.

יוסף ג'בארין: כן, אלא אם יש למשרד בהסתמך על נתונים אחרים שקיימים פה ושם, על נתוני יישוב מסוים או מערכת מסוימת, שהמספר הזה לא משקף את כל מי שאמור להיות.

יעקב מרגי: כל אישור זכאות כזה, משמעותו תקציב נוסף.

יעקב מרגי: יש לזה ביטוי כלכלי.

יעקב מרגי: אני יודע מקרים הפוכים שבהם ביקשנו ממשרד החינוך להאריך את הזמן.

יעקב מרגי: למשל, ליישובים קטנים שיש להם כמות גדולה של ועדות והם לא הספיקו, והם נענו ונתנו הארכות.

יעקב מרגי: יכול להיות רק מצב של עודף מוטיבציה, אלא אם כן יש ילד שלא הגיע בגלל הזנחה הורית או יישובית.

<אבנר עורקבי: רק סייעות בשילוב.

יעקב מרגי: אני כרגע בשילוב.

<רחל אברמזון: אנחנו באמת מדברים רק על הזכאים שהם אותם ילדים שאני הגדרתי אותם, אותם ילדים שנמצאים בשילוב.

<רחל אברמזון: יש עדיין עוד הרבה תלמידים נוספים בתוך מערכת החינוך המיוחד שנמצאים במסגרות של חינוך מיוחד.

<רחל אברמזון: כאן אנחנו מדברים רק על אותם ילדים שזכאים לתמיכה מסוג סייעת שתלווה בתוך מערכת השילוב שלהם – זה רק לגביהם - והם כולם מקבלים.

<אבנר עורקבי: אני חושב שלא דנים - - -

יעקב מרגי: אל תדאג.

יעקב מרגי: הנה, אני נותן לך קריאת הרגעה.

יעקב מרגי: יהיה דיון גם על הסייעות הרפואיות.

<רוית להב: רוית להב מהאגף לחינוך מיוחד.

<רוית להב: כמו שרשום במצגת, אנחנו מדברים על הפעימה הראשונה.

<רוית להב: כל הילדים לפי הנהלים צריכים לעבור ועדה עד ה-30 במאי כדי שהאגף לחינוך יוכל לגזור את כל הנתונים, זה ועדות מתוקף חוק, עם מסמכים קבילים.

<רוית להב: כל מי שעבר ועדה והוקלד במערכת עד תאריך מסוים, ואנחנו אפילו נתנו יותר כי היה עומס, נגזר לשם קבלת נתונים.

<רוית להב: השם שלו התקבל.

<רוית להב: אנחנו יודעים שיש עוד ילדים שאנחנו קוראים להם ילדים חדשים שנכנסים לעבור ועדות זכאות עד סוף אוקטובר, אנחנו יודעים שיש את הילדים האלה, ולכן רשום כאן פעימה ראשונה.

יוסף ג'בארין: הפעימה השנייה תכלול את התלמידים החדשים.

<רוית להב: הפעימה השנייה היא תלוית תקציב.

<רוית להב: אנחנו נבקש שכן.

<רוית להב: השאלה השנייה שלך היתה האם כולם מקבלים את התמיכה.

<רוית להב: כל מי שהוקלד בתוך המערכת וקיבל זכאות כן, השטח סיפק סייעות.

<רוית להב: כמו שרחלי אמרה, לא תמיד זה בהלימה בדיוק למה שרצינו לתת אלא לפי מה שהתקבל בדרגת המינימום.

יוסף ג'בארין: זו בדיוק השאלה, אולי תסבירו אותה.

יוסף ג'בארין: האם כולם מקבלים בדיוק לפי ההיקף שהומלץ עליו בוועדה?

<קריאות: עדיין לא, חלקם.

יעקב מרגי: היא אמרה את זה בצורה הכי ברורה.

יעקב מרגי: היא אמרה שקודם כל נתנו מענה בבסיס.

יוסף ג'בארין: מינימאלי.

יוסף ג'בארין: אבל אין הגדרה למינימאלי.

<רוית להב: יש הגדרה למינימלי.

יעקב מרגי: מכוח זה הוועדה רוצה לדעת מתי יהיה יישור הקו?

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת מתי המשרד יפעל כדי שעד אחרון התלמידים הזכאים יקבל את המכסה שנקבעה לו?

<רחל אברמזון: ברמה העקרונית הוועדות נמשכות גם עד חודש אוקטובר.

יעקב מרגי: אני מדבר על אלה שעברו ונקבעה להם זכאות.

<רחל אברמזון: אני מניחה שנצליח ליישר קו עד אחרי החגים.

<רחל אברמזון: אני מקווה שכבר נצא לחופשת סוכות עם איזושהי בשורה.

<רחל אברמזון: אבל אני מניחה שזה פחות או יותר טווח הזמנים.

יעקב מרגי: אני רוצה לקבוע שאכן כך יהיה, שנצא לחופשת סוכות.

יעקב מרגי: צריך לפעול לכך שנצא לחופשת סוכות כדי שכשנחזור מחופשת סוכות כל ילד יקבל את מה שנקבע לו.

יעקב מרגי: אפשר לעשות עבודה מערכתית מול המחוזות ולקבל נתונים.

יוסף ג'בארין: את יכולה להגיד פחות או יותר באחוזים מה ההיקף שכן?

יוסף ג'בארין: מתוך סך כל שעות שמומלצות בוועדות ההשמה, לכמה אתם מצליחים להיענות מבחינת ההיקפים עד היום?

יוסף ג'בארין: זה מה שאתם מבטיחים עכשיו שאחרי סוכות מקסימום תקצו את כל התקציבים.

<רוית להב: לפחות ברמת התפקוד הקיימת, כמה שעות זה יהיה?

יוסף ג'בארין: כן.

<רוית להב: מדובר על סדר גודל של 15% מהתלמידים שצריכים לקבל תוספת.

יעקב מרגי: זאת אומרת שהמענה היום הוא 85%.

<רוית להב: זה הערכה בלבד.

יעקב מרגי: היא הערכה סבירה פר תחילת שנת לימודים, התאמות, יש חדשים.

יעקב מרגי: כל שנה היא חדשה וכל ילד עובר אבחון מחדש.

יעקב מרגי: לפעמים המצב הוא לא סטטי ויש גם שינוי במסגרות החינוך.

יעקב מרגי: לכן, תהליך טבעי של תחילת שנת לימודים.

יעקב מרגי: אבל בגלל התהליך הטבעי של פתיחת שנת הלימודים וגם החגים, אני לא רוצה שזה יתארך מעבר לזה כי אני קראתי את המצוקה ואת הזעקה של ההורים מהפניות.

יעקב מרגי: הדיון הוא על כלל הסייעות, עם כל הכבוד.

יעקב מרגי: אבנר, תמתין.

<אבנר עורקבי: כן, אבל בשביל מה כל המצגת הזו?

<אבנר עורקבי: יש פה צעקה של הרבה אנשים.

<אבנר עורקבי: האם אנחנו צריכים עוד פעם טלוויזיה?

<אבנר עורקבי: יודעים הכול בעל-פה.

יעקב מרגי: אתה יודע, לא כולם יודעים.

<רחל אברמזון: עכשיו אני מדברת על סייעות התגבור, אותן סייעות שמתגברות בתוך מסגרות החינוך המיוחד.

<רחל אברמזון: זה גנים לחינוך מיוחד, זה בתי-ספר לחינוך מיוחד, שנמצאים ומתגברים את הצוות וזה בהתאם למורכבות של הצרכים שנמצאים בשטח.

<רחל אברמזון: גם פה אתם יכולים לראות שישנו איזשהו גידול.

<רחל אברמזון: הוא לא בדיוק באותו יחס לסייעות השילוב.

<רחל אברמזון: אבל אלה הנתונים כשבתוך סייעות התגבור נמצאת גם האפשרות, והיא אולי יותר ויותר, אנחנו מזהים אותה גם בשיח שלנו עם ההורים - הליווי הפרטני של ילדים בתוך מסרות החינוך המיוחד.

<רחל אברמזון: כאן אנחנו לפעמים נמצאים באיזשהו שיח שהוא שיח מקצועי לגבי האם הנחיצות היא באמת נחיצות לסייעת מלווה צמודת ילד בתוך המסגרת הזו או לא, מפני שבתוך מסגרות החינוך המיוחד בדרך כלל אין שם רק גננת וסייעת או מורה וסייעת.

<רחל אברמזון: יש עדיין צוות רחב יותר שמצטרף אל תוך הגן, גם הצוות הפרא-רפואי, גם מטפלים נוספים שנכנסים, גם כוחות הוראה שמתגברים, גם סייעות שמתגברות מסגרת.

<רחל אברמזון: לכן, לא תמיד אנחנו חושבים שבאמת ההצמדות של עוד איש צוות היא הדבר הנכון.

<רחל אברמזון: יחד עם זה, אני שוב אומרת, כל מחוז אמור וכל מפקח אמור לקיים דיון בגין בקשה לסייעת אישית בתוך מסגרות החינוך המיוחד, לקיים דיון בין-מקצועי ולדון יחד עם הצוות האם באמת זה נכון או לא נכון, או זה אפשרי או לא אפשרי לתת בתוך המסגרת.

<רחל אברמזון: אני יכולה לציין שאנחנו מוצאים שנכון שההתנעה לא היתה פשוטה.

<רחל אברמזון: אבל יותר ויותר גם בשיח שלנו כאגף וכאנשי מקצוע שבאים אל המחוזות עם אמירה ועם התוויית מדיניות, השטח יותר קשוב ואני מאמינה שהדברים האלה יילקחו גם לתשומת לב.

יעקב מרגי: אני נתקלים בקושי בגיוס כוח-אדם, בסייעות תגבור ובסייעות משלבות?

<רחל אברמזון: מכיוון שאת כוח-האדם הרשויות אמורות לגייס אז באמת צריך לבדוק דרך זה.

יעקב מרגי: אתם בעל המאה ואתם צריכים לבדוק.

<רחל אברמזון: לא, לא במקום הזה של לבדוק אם.

<רחל אברמזון: ברמה העקרונית, אם יש קושי נקודתי במקום כזה או אחר אז תמיד זה בשיח אל מול המחוז ואל מול המפקחות, אבל זה לא מגיע לרמת האגף כדי למצוא את כוח- האדם.

יעקב מרגי: לא ביקשתי שתגייסו.

יעקב מרגי: יכול להיות שאין קושי.

יעקב מרגי: אבל כרגולטור האם אתם מודעים לקושי כזה?

<רחל אברמזון: זה במקומות מאוד נקודתיים.

<רחל אברמזון: אני לא חושבת שזה ברמה סוחפת שיש קושי, לא נתקלנו.

<רחל אברמזון: אם כן, זה לגבי הסייעות בחינוך המיוחד.

<קריאה: בבקשה, ברשותך.

יעקב מרגי: כשתבקשי את רשות הדיבור והדיון ייפתח, אתן לך את רשות הדיבור.

<קריאה: אשמח לקבל את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: יפה שהפנית את תשומת ליבי.

יעקב מרגי: תירשמי בבקשה אצל מנהלת הוועדה.

יעקב מרגי: יש פה סדר בדיון.

<עירית ליבנה: סייעות רפואיות בחינוך הרגיל ניתנות לשני מצבים עקרוניים: לטיפול פולשני בשגרה ולצורך השגחה שזה הצטרף לאחר מכן.

<עירית ליבנה: רואים פה את העלייה מתשע"ד.

<עירית ליבנה: העלייה הזו התחילה עוד שנתיים קודם.

<עירית ליבנה: בתשע"ד היו 1,200 ילדים זכאים, בתשע"ה זה עלה ל-2,100, ובתשע"ו נכון לעכשיו יהיו עוד איזה 300 שהגישו באיחור, ולכן הם לא בנתונים.

<עירית ליבנה: היום אנחנו מדברים על 2,767 ילדים שמקבלים סיוע בחינוך הרגיל.

<עירית ליבנה: חלק מהסיוע ניתן למתן טיפול פולשני, חלק להשגחה.

<עירית ליבנה: משרד הבריאות וועדת מומחים הם אלה שקבעו את הקריטריונים ועל פי זה אנחנו מזכים.

<עירית ליבנה: מנכ"ל משרד הבריאות מינה.

<עירית ליבנה: רואים את הגידול.

<עירית ליבנה: לגבי תשע"ו עוד אין לנו מספרים מדויקים של הגידול התקציבי, אבל את ההערכה.

<עירית ליבנה: אפשר לראות שיהיה פה עוד איזה 28% נכון לעכשיו.

<עירית ליבנה: אבל יש פה עוד 300 ילדים שהם לא נמצאים במערכת הממוחשבת היום כי הם איחרו, וזה כל הנתונים מתוך המערכת הממוחשבת.

יעקב מרגי: האם בחנתם מאז הדיון הקודם את כל הסוגיה הזו של היצמדות להערכה של הביטוח הלאומי, להגדיר את זה מגיל 12?

<עירית ליבנה: עוזר מנכ"ל משרד הבריאות ד"ר נועם ויצנר בודק את זה עם הרופא של הביטוח הלאומי, מתקיים דיון.

<עירית ליבנה: אנחנו מחכים לתוצאות כי זה משרד הבריאות.

<קריאה: בלי ההורים, למרות שההמלצה שלך היתה עם ההורים.

<עירית ליבנה: רחלי הדגישה את החינוך המיוחד.

<עירית ליבנה: בחינוך הרגיל יש תפקיד מאוד גדול לסביבה החינוכית.

<עירית ליבנה: ילד בחינוך הרגיל – יש תפקיד ואחריות לסביבה החינוכית כך שתדע וכן עניין הסולידריות, כי אנחנו רואים את זה.

<עירית ליבנה: אנחנו פותחים ומכשירים את הלבבות ומרגיעים את עובדי ההוראה שהילד הוא ילד רגיל והתפקיד של המערכת החינוכית הוא חינוכי, והסייעת היא לא תמיד הפתרון.

<עירית ליבנה: לכן, בגלל הקשיים האלה של אולי לפעמים קצת התנערות או אולי חוסר ידע מספיק מה התפקיד של כל אחד בסיפור הזה, ואני לא מדברת על טיפולים פולשניים שזה אופרה לחלוטין, אז יש גם תפקיד לכולנו.

<עירית ליבנה: אנחנו עושים עכשיו מהלכים שוב להסברה, להבהרה, עם ארגוני המורים, עם עובדי ההוראה, ובצורה פרטנית בכל מקום ומקום כי יש שונות רבה בין המקומות.

יעקב מרגי: עירית, מתחילת שנת הלימודים ועד היום, וזה לא הרבה זמן, קיבלתי פניות רבות, במיוחד בתחום הסייעות הרפואיות.

יעקב מרגי: ההורים חסרי אונים.

יעקב מרגי: מיד לאחר החגים אקיים דיון על כל סוגיית ההיסעים בחינוך המיוחד ואפילו במסגרות הרגילות לאותם ילדים עם צרכים.

יעקב מרגי: יש רשויות מקומיות שלא מייצרות פתרון מקומי כי נוח להן.

יעקב מרגי: הן מוכנות לשלם את אגרת החוץ הזו והן מנפיקות את זה לערים אחרות.

יעקב מרגי: באשדוד, למשל, היה מענה למגזר החרדי באזור רחב יותר.

יעקב מרגי: אבל היום אשדוד רוויה והיא לא מוכנה לשבץ את הילדים האלה.

יעקב מרגי: יש צורך בהסתכלות כלל מערכתית.

יעקב מרגי: אין ספק שיש גידול ויש נכונות.

יעקב מרגי: אבל אני לא יכול לחיות עם זה, וזה עלה בדיונים הקודמים.

יעקב מרגי: יכול להיות שיש צורך ביותר אנשי מטה כדי שהדברים אכן יחלחלו וכדי שיהיה פיקוח.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו כרגולטור וכריבון הוא לא רק לקבל החלטות.

יעקב מרגי: ודאי שאנחנו קובעי המדיניות ואנחנו מקבלים החלטות, אבל לא רק.

יעקב מרגי: צריך לוודא שהן מחלחלות לשטח, לפחות כפי שאנחנו חשבנו, לפי כוונת המחוקק והרגולטור, ושמישהו מבצע את זה.

יעקב מרגי: את אמרת את זה.

יעקב מרגי: יש מקומות שלא כל כך ששים והם מערימים קשיים ומעקמים את האף להורים לילדים עם צרכים מיוחדים, וההורים האלה הם כבר על סף ייאוש.

יעקב מרגי: הם אומרים שאולי עדיף להשאיר את הילד בבית.

יעקב מרגי: אני מנסה להיכנס לנעליים של ההורים האלה, אני לא רוצה לגרום לייאוש.

יעקב מרגי: לכן, צריך לשים דגש על זה שהדברים צריכים לחלחל לשטח ולהיות מיושמים.

יעקב מרגי: בכוונה לא רציתי להביא לפה את כל הבעיות שהופנו אליי, לא רציתי להפוך את הדיון לדיון אישי.

יעקב מרגי: אני מקווה שגם ההורים שהגיעו לפה יציגו את הבעיות בפן הכללי ולא בפן האישי.

יעקב מרגי: אנחנו לא מקיימים את הדיון הזה כלשכת פניות שבה נותנים פתרון למקרים אישיים, אלא אנחנו מנסים לתת פתרון לכלל, ולו זו תהיה השליחות שלנו.

יעקב מרגי: לא פעם ולא פעמיים אמרה רחל שאם יש בעיה פרטנית ניתן לפנות אליה, וגם לעירית.

יעקב מרגי: יש מיילים פתוחים וגלויים ושם ניתן לנסות לתת פתרון אישי ופרטני יותר נכון.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין צריך ללכת לדיון אחר, ולכן אתן לו לדבר עכשיו.

יוסף ג'בארין: אני באמת מברך על הדיון החשוב הזה.

יוסף ג'בארין: אין לי ספק שהנושא הזה של החינוך המיוחד הוא אחד התחומים שבהם אני כל הזמן נתקל בקשיים, בבעיות, בפניות מהציבור.

יוסף ג'בארין: יושב-ראש הוועדה דיבר על קבוצות שקופות ואחד הנושאים המאוד בוערים בתוך החברה הערבית זה כל מה שקשור לחינוך המיוחד.

יוסף ג'בארין: יכול להיות שהזמן לא יאפשר לנו להיכנס לדיון מגזרי, אולי נעשה זאת בהזדמנויות אחרות.

יוסף ג'בארין: אבל אני רוצה לפנות אליכם ולומר לכם שלפי דוחות שאני מכיר והידע מהשטח וכד', מצבו של החינוך המיוחד בחברה הערבית הוא מאוד בעייתי, הן ברמה של הגעה לקהל הזה, הן ברמה של אנשים שעברו את ועדות ההשמה והם לא מקבלים את מה שמגיע להם.

יוסף ג'בארין: אם תוכלי להעביר לנו דרך הוועדה את השקופית אני אשמח להיות בקשר ולבדוק גם את הפילוח לפי מגזרים.

יוסף ג'בארין: אני מניח שאת מודעת לבעיה הזו ואני רוצה לקרוא לך, אם מדברים על מגזר שקוף, לעניינינו המגזר הערבי, אז בתוך המגזר הערבי אנשי החינוך המיוחד הם השקופים של השקופים.

יוסף ג'בארין: לכן, אני רוצה לפנות אלייך בקריאה, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה, להשקיע בעניין הזה וליישם את ההמלצות ולהבטיח שהתקציבים קיימים כדי לתת את המענה הזה.

יעקב מרגי: צריך לוודא שהתקציבים שאתם מעבירים אכן יופנו לאותה מטרה אליהם הם יועדו.

יוסף ג'בארין: לפי קריטריון הנזקקות.

יוסף ג'בארין: צר לי להגיד לכם, מנתונים שאני מכיר מתוך משרד החינוך, ככל שהאוכלוסייה בתוך החברה הערבית חלשה יותר כך היא מופלית יותר.

יוסף ג'בארין: זה בחינוך הרגיל מבחינת הקצאת שעות לימוד ותקציבים.

יוסף ג'בארין: ככל שהיישוב נמצא במדרג סוציו-אקונומי נמוך יותר הוא מקבל פחות תקציבים.

יוסף ג'בארין: זה בדיוק דוח מחקר שקיבלתי מהכנסת.

יוסף ג'בארין: אני מקווה שנמשיך לעסוק בנושא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אביבית כהן, בבקשה בקצרה.

<אביבית כהן: שלום, אני אשתדל לדבר בקצרה.

<אביבית כהן: זה נושא גדול ויש הרבה מה ללמוד עליו.

<אביבית כהן: אני לא באה ללמד אף אחד את הנושא.

<אביבית כהן: אני אימא של אביגיל כהן שהיא ילדה אלרגית לחלב ברמה שהיא מאוד מאוד מסכנת חיים, ברמה של מגע וריח.

<אביבית כהן: אסביר בקצרה ממש מה אנחנו - ההורים - מרגישים כל פעם כשאנחנו הולכים ברחוב ורואים ילד שמתקרב עם גלידה או ילד ששותה שוקו בגן השעשועים או בכל מקום אחר.

<אביבית כהן: אנו מרגישים הרגשה של דינמיט שעומד להתפוצץ כמו שרואים בסרטים המצוירים כשילד כזה מתקרב לכיוון שלנו.

<אביבית כהן: כמו שאי-אפשר להסביר לגבר מה זה לידה, אי-אפשר להסביר למי שלא חווה את זה יום יום, דקה דקה, שעה שעה.

<אביבית כהן: אי-אפשר להגיד לבית-ספר שלם לא להביא דברי חלב.

<אביבית כהן: עצם המחשבה על כך תגרום לזעם בקרב ההורים.

יעקב מרגי: מה את מציעה?

<אביבית כהן: אני מציעה שהילדה שלי וכל הילדים שאלרגיים לחלב יקבלו סייעת צמודה כי זה מה שצריך, זה המצב.

יעקב מרגי: מה זה "צמודה"?

יעקב מרגי: מה הציפיות שלך מהמערכת?

יעקב מרגי: שעה, שעתיים, שלוש, תשע, שתים-עשרה?

<אביבית כהן: לאורך כל היום.

<אביבית כהן: הילדה שלי לומדת עד השעה שלוש.

<אביבית כהן: בשנה שעברה קיצצו בסייעת שלה.

<אביבית כהן: אני כמעט מידי שבוע באה ולוקחת אותה הביתה כי היא קיבלה התקפים.

יעקב מרגי: עד איזה שעה קיבלת סייעת בשנה שעברה?

<אביבית כהן: קיבלתי 27 שעות.

יעקב מרגי: בת כמה הבת שלך?

<אביבית כהן: הילדה שלי עוד חודש בת שמונה.

<אביבית כהן: השנה היא לא קיבלה סייעת.

<אביבית כהן: היא בבית, היא לא חזרה ללימודים.

<אביבית כהן: היינו כבר ב"ידיעות אחרונות", הכול הופיע.

<אביבית כהן: התקשרה אליי אתמול טובה דולב מעיריית נתניה שלנו והיא אמרה לי שלא ייתכן שהילדה תישאר בבית.

יעקב מרגי: הם יזמינו לך קב"סית, הם עוד יעמידו אותך מול הייעוץ המשפטי של העירייה.

<אביבית כהן: הם נתנו ומימנו לי סייעת, וביום חמישי הילדה שלי תחזור ללימודים.

יעקב מרגי: יפה, שפר גורלך שזו העירייה.

<אביבית כהן: ברוך השם, אבל יש עוד המון אנשים.

<אביבית כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: שמענו, לאחר מכן יהיו התייחסויות.

יעקב מרגי: סיגל גריל, בבקשה.

<סיגל גריל: כבוד היושב-ראש, קודם כל, תודה רבה על ההזמנה לבוא לכאן.

<סיגל גריל: אני אימא לילדה לצרכים בחינוך הרגיל, אימא לילדה אלרגית לחלב במצב מסכן חיים וגם במגע.

<סיגל גריל: הבת שלי סובלת מאסתמה קשה.

<סיגל גריל: כיום היא פוקדת את בית-הספר שלוש שעות בלבד מאחר והקצאת הסייעות היא שלוש שעות, זה מה שאושר לה.

<סיגל גריל: הגשתי שלושה ערעורים כאשר כל ערעור מציין הרעה במצב שלה.

<סיגל גריל: ב-28 לאוגוסט היא אף קיבלה התקף אנפילקטי מסכן חיים.

יעקב מרגי: תסבירי מה זה , יש גם צופים בבית.

<סיגל גריל: זה התקף אלרגי שבו היה צריך להזריק אפיפן ולהציל את החיים שלה.

<סיגל גריל: אני לא יודעת מה הקריטריונים להגשת ערעור לחריגים.

<סיגל גריל: אף אחד לא מגיש את זה, אף אחד לא מציין את זה וזה נורא בעייתי כי אני היום לא יכולה לדעת.

<סיגל גריל: אני עונה על הקריטריונים שמצוינים בחוזר מנכ"ל, מעבר לזה אני לא יודעת.

יעקב מרגי: עירית, האם הנוהל ששלחתי לי גלוי לעיני כל?

<עירית ליבנה: כל הרשויות קיבלו אותו.

יעקב מרגי: למה זה לא מפורסם?

<עירית ליבנה: זה עולה לאתר, הוא מופץ.

<עירית ליבנה: זה מופץ לכל הרשויות באמצעות מרכז השלטון המקומי לכל הגזברים.

יעקב מרגי: בדקת שזה נעשה על-ידי השלטון המקומי?

<עירית ליבנה: כן.

<סיגל גריל: הקריטריונים לערעור לא מצוינים.

<סיגל גריל: חיפשנו אותם, לא מופיע בשום מקום.

<עירית ליבנה: ההנחיות לרשויות ברגע שנפתח האתר, עולה לאתר של משרד החינוך, מופץ באמצעות השלטון המקומי ואיגוד מנהלי אגפי חינוך, גם על-ידי אבי קמינסקי, גם על-ידי מיכל מנקס, גם למנהלי רשויות, גם למנהלי רשויות, גם למנהלי אגפי חינוך וגם לגזברי הרשויות.

<עירית ליבנה: אני רוצה להתייחס רגע לאימא של אביגיל שאמרה שלא קיבלה.

<עירית ליבנה: הרשויות קיבלו ארבעה חודשים ועוד הארכה של עשרה ימים.

<עירית ליבנה: אין רשות שלא הגישה או פנתה במייל לאחר כי הם לא הגישו בזמן, שלא קיבלה מייל מהוועדה: העסיקו סייעת.

<עירית ליבנה: תגישו בינואר, תקבלו רטרו.

<עירית ליבנה: קודם כל, רק הילדים שנמצאים במצב מסכן חיים מקבלים.

<עירית ליבנה: אין ילד שהגיע לוועדה באיחור ולא קיבל אישור מהוועדה, התחייבות לתת רטרו, כי בהגשה בינואר שתהיה תהיה להם רובריקה.

<עירית ליבנה: תוקצבה סייעת, הועסקה, יקבלו רטרואקטיבית.

<עירית ליבנה: קודם כל, שוב, את הקריטריונים קבעה ועדת מומחים שמינה משרד הבריאות.

יעקב מרגי: אין לנו טענות.

<עירית ליבנה: מקבלים מגיל שנתיים ועשר.

<עירית ליבנה: כשהם נכנסים לגן הילדים עד כיתה א' – מלא.

<עירית ליבנה: בכיתה ב' – שלוש שעות שזה סביב ההפסקות שבהן אוכלים בבית הספר.

<קריאות: אבל האלרגיה לא עוברת בהפסקה.

יעקב מרגי: רבותי, בבקשה מכם.

יעקב מרגי: אתה תחזיר אותי למגננה של הדיון הקודם, עזוב.

יעקב מרגי: אנחנו כרגע שומעים.

<עירית ליבנה: אנחנו יודעים שהאלרגיה לא עוברת.

יעקב מרגי: קודם כל, בוא נלמד מה הקריטריונים.

יעקב מרגי: הלוואי שנצליח קודם כל בשלב הראשון ליישם את מה שמופיע בקריטריונים ואת הזכאויות שמוגדרות על-פי נוהל ועל-פי חוק.

יעקב מרגי: קודם כל, בואו נראה אם מה שנמצא בהסכמה מיושם.

יעקב מרגי: יש לנו מחלוקת.

יעקב מרגי: עירית ומשרד החינוך יודעים, יש לנו תפיסה שונה.

יעקב מרגי: כהורים אנחנו רוצים את הכי טוב לילדים, ובצדק.

יעקב מרגי: מה גם שיש זרוע שלטונית אחרת שהכירה בצורך הזה מעבר לשנתון מסוים, ולכן אנחנו רוצים להתלות ולהיתפס בה.

יעקב מרגי: מה שנעשה במשרד החינוך נעשה, אבל אנחנו כמחוקקים גם בוחנים יוזמות חקיקה בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: אנחנו לא שוקטים על השמרים.

יעקב מרגי: באנו לפה על מנת ללמוד ולנסות לשפר את המצב הנוכחי.

<עירית ליבנה: קודם כל, אני שוב חוזרת ואומרת שלכולנו יש תפקיד להעלות את המודעות, להגדיר בדיוק של מי האחריות ואיך.

<עירית ליבנה: כן, בעולם כולו בית-ספר נקי ממוצרי חלב.

<עירית ליבנה: יש לנו את זה גם בארץ.

<עירית ליבנה: יש לנו ילד אחד.

<עירית ליבנה: גם 700 ילדים וגם הורים צריכים להתגייס ולהגיד: רבותיי, אנחנו מדברים על ערבות הדדית, על אחריות ועל סולידריות.

<עירית ליבנה: איפה היא באה לידי ביטוי?

<עירית ליבנה: הקושי הוא בהורים האחרים.

<עירית ליבנה: לא בעובדי ההוראה, לא בילדים ולא בהורים שפה.

<עירית ליבנה: ההחלטה לגבי ההקצאה של הסיוע נקבעה.

<עירית ליבנה: ביקשנו מפרופ' איתמר גרוטו ממשרד הבריאות לערוך שוב דיון עם ועדת הרופאים המומחים ולהגדיר בשנית או לאשרר את הקריטריונים שוב.

<עירית ליבנה: אני מתפלאת שמשרד הבריאות לא פה היום.

<עירית ליבנה: גם לגבי הסכרתיים ביקשנו וגם לגבי זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אוה ורסנו, בבקשה.

<אוה ורסנו-יוגד: אני אימא למולטי אלרגי ואסמטי שאי-אפשר להנגיש לו את כל בית-הספר מאלרגנים, גם אם רוצים.

<אבנר עורקבי: - - -

יעקב מרגי: סליחה, יש פה ארגון אהב"ה שהפגרה קצת עשתה לו רע.

יעקב מרגי: הוא לא מכיר את נוהלי הכנסת.

יעקב מרגי: מר עורקבי היקר, כל הורה שביקש רשות דיבור יקבל.

יעקב מרגי: אתה מפריע להם.

יעקב מרגי: בזבזתי עליך עכשיו שתי דקות וזה על חשבונם.

<אוה ורסנו-יוגד: באשר לילדים האלרגיים – חלק מאיתנו נמצא בבית כל הזמן.

<אוה ורסנו-יוגד: לא התחלנו את שנת הלימודים.

<אוה ורסנו-יוגד: חלק אוספים בשעה 11:00.

<אוה ורסנו-יוגד: הבן שלי בכיתה ב' ואני אוספת אותו אחרי שלוש שעות בבית-הספר, בשעה 11:00 בבוקר.

<אוה ורסנו-יוגד: חלק מההורים גם נמצאים בתוך שטח בית-הספר כסייעות.

<אוה ורסנו-יוגד: לא התחלנו את שנת הלימודים כסדרה ובגלל זה אנחנו פה.

<אוה ורסנו-יוגד: אנחנו מודים לך שאנחנו פה.

<אוה ורסנו-יוגד: בדיון הקודם, ב-28.7, ניתנו 30 יום לפרסום קריטריונים לחריגים.

<אוה ורסנו-יוגד: יצא חוזר מנכ"ל ב-1.9 שכתוב בו: תוקם ועדה.

<אוה ורסנו-יוגד: תוקם ועדה בעתיד, אין קריטריונים.

<אוה ורסנו-יוגד: אנחנו לא יודעים.

<אוה ורסנו-יוגד: יש רשויות שעוזרות, אבל יש איפה ואיפה.

<אוה ורסנו-יוגד: יש רשויות חזקות, יש רשויות לא חזקות.

<אוה ורסנו-יוגד: משרד החינוך בעצמו יש לנו שני מקרים שכן קיבלו לאחר ערעור.

<אוה ורסנו-יוגד: אנחנו אפילו לא יודעים למה, מה השוני בינינו לבינם, כי אין קריטריונים.

יעקב מרגי: דברי סיכום של הפרוטוקול שהזכרת, בסעיף 5 הם כך: הוועדה קוראת לוועדה הבין-משרדית לסיים את הסדרת ארגון מחדש של ועדות ערר, כולל פרסום קיומן ואופן הפניה אליהן תוך 30 יום.

<עירית ליבנה: הוקמה ועדת ערר בראשות פרופ' איתמר גרוטו.

<עירית ליבנה: הם עובדים על זה.

<עירית ליבנה: אנחנו ביקשנו שמשרד הבריאות יוליך את ועדת הערר הזה.

<עירית ליבנה: הם אנשי המקצוע.

<יצחק בן חמו: קיבלתם 30 יום.

יעקב מרגי: ידידי, אפשר לבזבז את הזמן על קריאות ביניים והדיון הבא יתחיל ולא נגיע למשהו תכליתי.

יעקב מרגי: מה לעשות, אנחנו רק ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: אני לא יכול לתבוע אותם על ביזיון בית-משפט כי אני לא בית-משפט.

יעקב מרגי: אני קראתי.

יעקב מרגי: אני יכול לנזוף בהם ואנחנו נעשה זאת.

יעקב מרגי: אנחנו לא נרפה.

יעקב מרגי: אבל כפי שהצעתי בתחילת הקדנציה, החינוך המיוחד והילדים עם הצרכים המיוחדים יקבלו את האחוז הגבוה ביותר של הדיונים בשולחן הזה.

יעקב מרגי: הצהרתי ואתם מרגישים זאת.

יעקב מרגי: זה נושא מורכב וסבוך.

יעקב מרגי: זה לא רק על כתפי הפונקציות הנכבדות שיושבות איתנו פה.

יעקב מרגי: הן מלוות את כל הדיונים.

יעקב מרגי: הן עושות את כל אשר לאל ידן.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הן זרוע ביצועית של קובעי המדיניות.

יעקב מרגי: נצטרך לגרור בכוח את קובעי המדיניות לתת מענים למה שאתם חווים ביום יום.

יעקב מרגי: יצחק בן חמו, הנה הגיע זמנך.

יעקב מרגי: אתה רואה, אפילו את השם זכרתי.

יעקב מרגי: אני חלש בשמות.

<יצחק בן חמו: שלום לכולם, ליושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי.

<יצחק בן חמו: אנחנו הורים לילדים אלרגיים ברמה מסכנת חיים.

<יצחק בן חמו: אני לא אדבר על הבן שלי, אלא אדבר כללית.

<יצחק בן חמו: ילד שמקבל סייעת בכיתה ב' לשלוש שעות זה אומר שאחרי שלוש שעות האלרגיה לא עוברת, היא לא הולכת הבית.

<יצחק בן חמו: היא לא נעלמת.

<יצחק בן חמו: זה נשאר לא 24 שעות, 25 שעות.

<יצחק בן חמו: שעה לפני אפילו.

יעקב מרגי: למה הם קבעו שלוש שעות?

יעקב מרגי: האם זה מרוע או שיש היגיון סביב זה?

<יצחק בן חמו: יש פה איפה ואיפה.

<יצחק בן חמו: אנחנו יודעים על שני מקרים: אחד בהוד השרון ואחד בחולון.

<יצחק בן חמו: אנחנו עושים שיעורי בית.

<יצחק בן חמו: את יכולה לעשות כמה שאת רוצה, אבל יש עובדות.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: עירית, את לא עושה.

יעקב מרגי: בן חמו, דבר אליי.

יעקב מרגי: לא לבזבז את הזמן.

יעקב מרגי: בהוד השרון ובחולון ממי קיבלו?

<יצחק בן חמו: משרד החינוך.

יעקב מרגי: האם אתה יכול להשיג מסמך כזה?

<יצחק בן חמו: יש לי מסמך.

<יצחק בן חמו: אתה רוצה שנראה את המסמך ליד כולם?

יעקב מרגי: תעביר לי אותו, לא לעיני כולם.

<יצחק בן חמו: שכולם יראו שאנחנו לא משקרים, אנחנו אומרים את האמת.

<יצחק בן חמו: זה איפה ואיפה – שלא יספרו.

<יצחק בן חמו: אין אלרגיה עם אסטמה שהאחת לא מסכנת חיים והשנייה כן מסכנת חיים.

<יצחק בן חמו: אין, לא קיים בלקסיקון הזה.

<יצחק בן חמו: ב-28.7 נתת להם 30 יום ואמרו שיביאו מסקנות.

<יצחק בן חמו: אני אמרתי אז והדגשתי שאנחנו בפתח שנת הלימודים, הילדים לא יתחילו את שנת הלימודים, וזה קרה.

<יצחק בן חמו: ילדים לא הולכים לבית-ספר.

<יצחק בן חמו: אם הם הולכים הם הולכים מהשעה 8:00 ובשעה 11:00 מחזירים אותם הביתה.

<יצחק בן חמו: ההורים לא עובדים ולא מתפרנסים, למה?

<יצחק בן חמו: כי החליטו שלא לתת.

<יצחק בן חמו: אני אחרי שלוש שעות צריך להוציא את הילד שבוכה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תן להורים אחרים.

<יצחק בן חמו: חבר הכנסת מרגי, אני באתי לפה לומר את הדברים.

<אבנר עורקבי: גם ילדים אחרים באו לפה.

<אבנר עורקבי: מה, רק אתה?

יעקב מרגי: אבנר עורקבי, אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: בפעם הראשונה יקרה שאני מוציא אותך.

<יצחק בן חמו: שידעו פעם אחת ולתמיד שלא יכול להיות מצב שלא רק שאנחנו לא עובדים, אלא יש גם ילדים שלא הולכים בכלל לבית-הספר.

<סיגל גריל: מדובר בכ-200 ילדים שלא מגיעים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בואו נמשיך לשמוע את ההורים.

<יהודית סופר: קודם כל, אני מתנצלת.

<יהודית סופר: אני הגעתי כשקולי כבר נדם.

<יהודית סופר: תודה רבה.

<יהודית סופר: אנחנו פה וסוף סוף אנחנו מקבלים במה.

<יהודית סופר: שמי יהודית סופר, ואני אימא לשלוש בנות עם צרכים מיוחדים.

<יהודית סופר: הייתי רוצה להסב את תשומת ליבה של הגדולה מכולם, יושבת-ראש או אחראית על החינוך המיוחד במשרד החינוך.

<יהודית סופר: הייתי נותנת הצעה שבאמת החינוך המיוחד יתחיל לקבל יחס מיוחד.

<יהודית סופר: כשאני אומרת "יחס מיוחד" אני אומרת לתת במה להורים.

<יהודית סופר: לעשות ועדות היגוי, לנסות לבדוק מה קורה בכל רשות ורשות.

<יהודית סופר: הגדולה שלי בת 26 ופה התחלתי את הליווי הקלוקל של החינוך המיוחד, את היחס המשפיל, את היחס של: אוקיי, אנחנו מנסים משתדלים, מנסים עוזרים.

<יהודית סופר: אבל מגיל 26 עוד לא קיבלתי מענה.

<יהודית סופר: היום אתמקד בבעיה של הקטנה שלי שהיא בת 7.5 שנים.

<יהודית סופר: היא סיימה גן שפתי בחב"ד.

<יהודית סופר: היא ילדה שלא מדברת עדיין.

<יהודית סופר: אני גרה באשקלון.

<יהודית סופר: חרשנו כדי למצוא מסגרות חינוך מתאימות לילדה ולא מצאנו.

<יהודית סופר: אנחנו מחפשים כמעט שנה מסגרות שיתאימו לצרכים שלה.

<יהודית סופר: היא ילדה שלא מדברת, אבל היא לא ילדה נורמטיבית והיא גם לא נושקת בפיגור.

<יהודית סופר: לא מצאנו מסגרת.

יעקב מרגי: הסוגיה של גנים שפתיים או גני תקשורת היא בעיה כמעט בפס רחב ברחבי הארץ בגלל הכמויות והתקנים.

יעקב מרגי: יכול להיות שבפריפריה היא יותר זועקת.

יעקב מרגי: אבל שוב אנחנו שומעים שבאשקלון אין מענה ושסומכים על שולחן אחרים.

יעקב מרגי: אני זועק על זה וכנראה שלא תהיה ברירה.

יעקב מרגי: אם יש צורך אעשה זאת גם באמצעות חקיקה.

יעקב מרגי: רמת התקצוב והתמיכה ברשויות בתחום חינוך צריכה להיות לפי מדרג.

יעקב מרגי: רשות מקומית שמשלבת יותר תקבל יותר.

יעקב מרגי: רשות מקומית שיש לה מסגרות מתאימות לילדים עם צרכים מיוחדים תקבל יותר.

יעקב מרגי: לא ייתכן שרשויות יחפשו חיים קלים ויעדיפו להוציא את הילדים האלה ולטרטר אותם מתחום הרשות המקומית לרשות אחרת.

יעקב מרגי: הילדים האלה גם כך סוחבים מטען לא פשוט על גבם.

יעקב מרגי: זה מוסיף חרדות להורים האם הילדים הגיעו או לא הגיעו ואיך הם הגיעו.

יעקב מרגי: זה דיון שנצטרך לתת לו מענה.

<יהודית סופר: השנה לאחר ששובצנו דרך ועדת השמה ושיבוץ שהילדה שלי תלמד בבית-הספר "מגן הלב" באשדוד, ב-31 לאוגוסט קיבלנו טלפון ממר משה מנהל בית-הספר שבו הוא מודיע לנו שהיות ועיריית אשדוד לא הקצתה לו או לא נתנה לו אישור למבנים נטושים שקיימים באשדוד, אין לו אפשרות לקלוט את ביתי, ויחד עם ביתי עוד כ-28 תלמידים שהם עם צרכים מיוחדים.

<יהודית סופר: חלקם מונשמים, חלקם עם שיתוק מוחין.

<יהודית סופר: יושבות פה אימהות אחרות והן יעלו את המקרים שלהן.

<יהודית סופר: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: אשקלון קרובה איכשהו לאשדוד.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שמפנים גם מאזור סובב אופקים לאשדוד משום שזה ייחודי, חרדי-דתי-תורני.

יעקב מרגי: אבל צריך לתת מענה.

יעקב מרגי: אני מאמין שגם במגזר הערבי המאפיינים הם דומים בעניין המרחקים ומתן המענה.

יעקב מרגי: דברו עם המנכ"לית כי אני אעלה את זה.

יעקב מרגי: זה בוער בי.

יעקב מרגי: אמות המידה לתמיכה ברשויות מקומיות בכל הסעיפים העוטפים, סרגל התקצוב ייקבע לפי תמיכת הרשות.

יעקב מרגי: ככל שהיא תומכת יותר בנושאים האלה, היא תקבל יותר תקצוב ותמיכה.

יעקב מרגי: ואז ראש רשות יחשוב עשר פעמים.

יעקב מרגי: תודה לך.

יעקב מרגי: נאפשר לעוד הורה.

<רויטל מור יוסף: שלום, שמי רויטל מור יוסף.

<רויטל מור יוסף: אני אימא לילדה בת 8 עם שיתוק מוחין קשה מאוד.

<רויטל מור יוסף: אני גרה באשקלון.

<רויטל מור יוסף: לגבי אשקלון – דיברנו עם ראש העיר.

<רויטל מור יוסף: אבל קודם אספר לך את הסיפור שלנו.

<רויטל מור יוסף: הילדה שלי כבר חמש שנים ב"מגן הלב" באשדוד.

<רויטל מור יוסף: חמש שנים שהילדה שלי זקוקה לאחות צמודה כי היא לא רואה, לא מדברת, לא אוכלת.

<רויטל מור יוסף: היא על כיסא גלגלים, אפילפטית, מורכבת.

<רויטל מור יוסף: יש איתנו עוד שני ילדים, בעיקר מונשמים, שאנחנו נמצאים כבר ארבע וחמש שנים, וילדים נוספים שהגיעו.

<רויטל מור יוסף: זה 27 ילדים נוספים.

<רויטל מור יוסף: יום לפני פתיחת שנת הלימודים כשהילדה שלי במסגרת כבר חמש שנים הוא אמר: אין מקום לילדה שלכם.

<רויטל מור יוסף: מה שאני עוברת כאן נראה לי הזוי, זה פשוט התעללות.

<רויטל מור יוסף: הגענו לשם והוא אמר שהמבנה בכלל לא מיועד לנו, אלא הוא מיועד לילדים אחרים.

<רויטל מור יוסף: לגבי אשקלון – הולכים לפתוח שם מרכז מאוד גדול, אבל לא מורכב.

<רויטל מור יוסף: לא לילדים מונשמים, לא לילדים סיעודיים שזקוקים לאחות צמודה.

<רויטל מור יוסף: אין לי מסגרת אחרת שמתאימה לילדה שלי.

<רויטל מור יוסף: הילדה שלי נמצאת היום בין שמיים וארץ.

<רויטל מור יוסף: היום בבוקר גירשו את הילדה שלי מהגן.

<רויטל מור יוסף: כלומר, אני ביום של פתיחת שנת הלימודים לקחת את הילדה שלי פיזית והנחתי אותה בגן.

<רויטל מור יוסף: אמרתי להם: הילדה שלי אחרי ניתוח קשה.

<רויטל מור יוסף: היא חיבת טיפולים פרא-רפואיים.

<רויטל מור יוסף: אין לי אופציה אחרת.

<רויטל מור יוסף: אף מסגרת אחרת לא הסכימה לקבל אליה את הילדה שלי בגלל המורכבות של הילדה שלי.

<רויטל מור יוסף: הגענו למצב שאמרנו: אוקיי, הצוות מאוד מאוד אוהב את הבנות ומאוד מחובר לבנות.

<רויטל מור יוסף: הוא אמר: אוקיי, אנחנו מוכנים לקבל אותה.

מנחם אליעזר מוזס: מאיפה גירשו אותה?

<רויטל מור יוסף: גירשו אותה מהגן, מ"מגן הלב" באשדוד.

<רויטל מור יוסף: אמרו שאין אחות שמוכנה.

יעקב מרגי: יש לו מצוקה אמיתית.

<רויטל מור יוסף: מצוקה – זה אנחנו.

<רויטל מור יוסף: מצוקה – זה כל אימא ואימא של ילד מיוחד שאין לו מענה.

<רויטל מור יוסף: יש ילדים עם פיגור קל ובינוני שאפשר למצוא להם מסגרות.

<רויטל מור יוסף: הילדים שלנו הם עם פיגור קשה ועמוק ואין לנו מסגרת.

<רויטל מור יוסף: אני חייבת אחות צמודה לילדה שלי.

<רויטל מור יוסף: אני לא יכולה לעזוב אותה ולו לרגע.

<רויטל מור יוסף: היא שוקעת והיא יכולה לשקוע ולא לצאת לי מזה.

<רויטל מור יוסף: לא מבינים דברים מאוד מאוד פשוטים.

<רויטל מור יוסף: יש להם ארבע אחיות והם החליטו שמאוד מאוד קשה להם, שפתאום יש עומס של ילדים, אז הם גם החליטו לא להגיע לעבודה.

יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו - "מגן הלב".

יעקב מרגי: לו יצויר שהרשות המקומית תעמיד לו את הכלים הדרושים לו, הוא יהיה מוכן לקלוט?

<יהודית סופר: כן, מאוד מאוד.

<יהודית סופר: אני חייבת לציין את דבריו של משה.

<יהודית סופר: הוא אומר חד-משמעית.

<יהודית סופר: יש ארבעה בתי כנסת באשדוד שהם ריקים, לא מאוישים.

<יהודית סופר: הוא אמר שרק ייתנו לו את המבנה הוא קולט.

יעקב מרגי: יש לו בעיה של מיקום.

יעקב מרגי: זה יטופל.

<רויטל מור יוסף: זה מלחמה חיצונית שלא קשורה בכלל לילדים.

<רויטל מור יוסף: זה מלחמה בין הרשות לבין זה.

<רויטל מור יוסף: למה הילדים צריכים להיפגע?

<רויטל מור יוסף: היום החזירו את הילדה שלי בהסעה בבושת פנים, והילדה שלי מאוד מאוד חכמה ומאוד מאוד נבונה.

יעקב מרגי: גברתי, הבנו.

<רויטל מור יוסף: אבל זה לא עזור לי ש"הבנו" כי הילדה שלי בבית.

<רויטל מור יוסף: סליחה, אני פשוט נסערת מהבוקר.

יעקב מרגי: אני מבין אותך, אל תתנצלי.

יעקב מרגי: הדיון הוא לטובת זה.

יעקב מרגי: זה הזעקה שעליה דיברתי, זה הפניות שקיבלתי.

יעקב מרגי: תעשו סקר בקרב הציבור הרחב מה תפקידו של יו"ר ועדת החינוך בכנסת ויאמרו לכם: הוא אומבודסמן.

יעקב מרגי: אני מטפל בפניות ציבור מתחילת שנת הלימודים.

יעקב מרגי: הפכתי להיות לשכת פניות ציבור של כל נושא החינוך במדינת ישראל וזה משהו מוטרף.

<יהודית סופר: זה מצוין.

<יהודית סופר: כנראה אתה הכתובת הכי מתאימה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: זה לא עוזר לכתפיים.

יעקב מרגי: אני מתחייב באופן אישי לקחת לפתחי את הסוגיה הזו של "מגן הלב" עם ראש עיריית אשדוד, עם מנהל המוסד.

יעקב מרגי: העוזר שלי שומע.

יעקב מרגי: שבו איתו לאחר מכן, תנו לו את הנתונים.

יעקב מרגי: ננסה לפתור את המצוקה שנוגעת לפי הבנתי ל-27 ילדים.

<רויטל מור יוסף: מתוך ה-30, שלוש מונשמות.

<רויטל מור יוסף: אין לי מסגרת אחרת.

<רחל אברמזון: אני רוצה לשאול אתכם, בבקשה, כי אנחנו קיבלנו נתונים מהמחוז החרדי.

<רחל אברמזון: הסוגיה הזו באה לפתחנו באופן פתאומי.

<רחל אברמזון: אף אחד לא ידע שיש אי-הסכמה ומחלוקת כזו בין הרשות לבעלות.

<יהודית סופר: סליחה, המפקחת היא ממשרד החינוך, לא?

<רחל אברמזון: אבל כשבעלות פותחת בתוך הרשות מסגרת חינוכית, מאיתנו קיבלו כבר את סמל המוסד.

<רחל אברמזון: זה היה ברור שיש להם את המבנה וזאת היתה הבטחה מהרשות המקומית.

<רחל אברמזון: הקרע הזה פתאום נוצר ממש 24 שעות לפני הפתיחה.

<רחל אברמזון: אני קיבלתי הודעה מהמחוז החרדי, ואני רוצה פשוט לבדוק איתכם, עם רשימה שמית של כל אותם 27 – 30 ילדים עם שיבוצים.

<רחל אברמזון: האם הופנו הילדים או לא?

<רויטל מור יוסף: לא.

<רחל אברמזון: אז אני בודקת את זה.

<רויטל מור יוסף: הם הגיעו למצב כזה שהם לא עדכנו אף הורה לאן הילד הולך.

יעקב מרגי: גברת פלדמן, בבקשה בקצרה.

<בלה פלדמן: קודם כל, שלום לכולם.

<בלה פלדמן: אני רוצה לדבר על ברוך ביטון שאחראי על ההשמה בעיריית אשדוד שהחליט שהוא לא מקבל ילדים מחוץ לאשדוד.

<בלה פלדמן: אני גרה בגן יבנה והבת שלי ב"מגן הלב".

<בלה פלדמן: שנתיים היא למדה שם.

<בלה פלדמן: בשנה הראשונה אני לקחתי אותה יום יום כדי ללמד את הצוות איך לטפל בבת שלי שהיא גם מורכבת.

<בלה פלדמן: שמעתי פה מהורים לילדים שיש להם אלרגיה לחלב ולגלוטן.

<בלה פלדמן: לבת שלי יש אלרגיה בכל הדברים.

<בלה פלדמן: היא יכולה לאכול רק שבעה סוגים של מזונות ואת זה אני נותנת לה כל יום.

<בלה פלדמן: היא לא אוכלת דברים אחרים.

<בלה פלדמן: היא אלרגית לגלוטן, לחלב, סויה וביצים.

<בלה פלדמן: הבאתי אותה במיוחד ואתם רואים אותה.

<בלה פלדמן: אין לה עכשיו מסגרת, אני איתה כל הזמן.

<בלה פלדמן: הבת שלי גם מפרכסת וכשיש לה אספירציה היא נחנקת.

<בלה פלדמן: שלוש פעמים קראו לי מהבית לקחת אותה לבית-חולים, ובבית זה קרה לי פעמיים.

<בלה פלדמן: גם אני צריכה סייעת צמודה כל הזמן.

<בלה פלדמן: היא מורכבת מאוד, יש לה הרבה הרבה בעיות חוץ ממה שאתם רואים.

יעקב מרגי: זה חוזר ל"מגן הלב".

יעקב מרגי: גברת פלדמן, תודה.

יעקב מרגי: מיד אגיע לחינוך הערבי, רשום לי.

<אבנר עורקבי: היא אומרת פה שוועדת ההשמה אמרה לה לא ללכת.

יעקב מרגי: בוא, לא בציניות.

יעקב מרגי: אם הוא יודע ש"מגן הלב" לא מקבל, יש לו מצוקה לאנשי אשדוד – לגיטימי, הוא לא מחויב.

יעקב מרגי: אנחנו נפנה.

יעקב מרגי: אם נוכל לתת מענה ופתרונות נייצר לו פתרונות.

<בלה פלדמן: למה החליטו להוציא דווקא אותנו?

<בלה פלדמן: קיבלו ילדים חדשים ואותנו עם פינצטה הוציאו?

<בלה פלדמן: למה דווקא אותנו?

<בלה פלדמן: לא מספיק מה שעברנו?

<בלה פלדמן: אנחנו עברנו כל כך הרבה דברים.

יעקב מרגי: "מגן הלב" יטופל אחר כך בצורה פרטנית.

יעקב מרגי: גברתי, תודה.

<גילה ישר: שמי גילה ישר.

<גילה ישר: הנושא שלנו קצת אחר.

<גילה ישר: יש לי בן מדהים ששמו חזקיהו משה והוא מאחוריי.

<גילה ישר: הוא למד בחינוך מיוחד עד כיתה ג'.

<גילה ישר: מכיתה ג' אני מנסה לשלב אותו במסגרת רגילה.

<גילה ישר: אני גרה ברוממה בירושלים.

<גילה ישר: הוא ילד מאוד חכם, אלא שהוא זקוק לעזרה בכל שעות היממה.

<גילה ישר: אני נתקלת בקשיים מאוד מרובים דווקא מתוך עיריית ירושלים.

<גילה ישר: נותנים לי מספר שעות מאוד מצומצם לסייע שיהיה איתו וכמו כל ההורים פה אני צריכה לבוא ולהוציא אותו.

יעקב מרגי: איזה סייע?

יעקב מרגי: רפואי, משלב, תגבור?

<גילה ישר: זה נקרא משלב.

<גילה ישר: הוא לא צריך רפואי, ברוך השם.

<גילה ישר: אבל הוא צריך עזרה באכילה, שתייה, שירותים.

<גילה ישר: הוא צריך ממש מישהו צמוד אליו.

<גילה ישר: בשנה שעברה בגלל זה הוא לא למד כמה חודשים, כי הם סרבו להעביר לי את המשכורת של הסייע.

<גילה ישר: יש כאן נושא אחר.

<גילה ישר: התרשמתי, אדוני היושב-ראש חבר הכנסת מרגי, שבאמת אכפת לך מכולנו פה, וסוף סוף יש לנו אוזן קשבת.

<גילה ישר: הם לא מוכנים להעביר את התקציב של סייע לעובד זר למרות שמבחינה חוקית ולפי ההסכם הקיבוצי אין שום מניעה להעביר את זה.

<גילה ישר: בדקתי את זה עם עורכת דין.

<גילה ישר: אבל יש פה מטרה של עיריית ירושלים שרוצה לשמור את הכסף הזה בצד.

<גילה ישר: אני לא יודעת למה, אבל ברור לי שזה כך.

יעקב מרגי: הגורמים המקצועיים, האם יש מגבלה איך זה יועבר?

<רחל אברמזון: זה מועבר לרשויות, הרשויות מעסיקות.

יעקב מרגי: הבעיה ברורה, היא הוצגה פה.

יעקב מרגי: יש לה מענה באמצעות עובד זר וזה צלח.

יעקב מרגי: מבחינת

יעקב מרגי: כם, האם יש מגבלה?

<עירית ליבנה: לא.

<גילה ישר: אנחנו בדקנו את זה משפטית.

<גילה ישר: הוצאתי, לצערי, סכום כסף שלא היה באמתחתי אבל לא היתה לי ברירה.

<גילה ישר: השגתי עורכת דין שהיא גם אימא לילד חריג.

<גילה ישר: אין שום מניעה.

<גילה ישר: לפני שנתיים קיבלתי את זה במסגרת תלמוד התורה שהוא היה.

<גילה ישר: המסגרת הזו היא מסגרת ישיבה תיכונית, ואני מאוד רוצה בשבילו גם שהוא ילמד בגרויות.

<גילה ישר: מה שקורה זה שדווקא חצי היום שזה אחר הצהריים לבגרויות הוא צריך להפסיד.

<גילה ישר: יש לי אפשרות שעובד זר יהיה איתו משבע וחצי בבוקר עד שמונה, שמונה וחצי בערב שיכול להיות בכל המסגרת כמו שצריך ולהשתלב.

<גילה ישר: מבחינת הראש, הוא ילד חכם.

<גילה ישר: אני רוצה שהוא ישתלב בחברה ושהוא יהיה עצמאי.

<גילה ישר: עיריית ירושלים פה מציבה קשיים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שאלת שאלה, תקבלי תשובה.

יעקב מרגי: אדוני, בבקשה.

<אילן שי: עו"ד אילן שי, הלשכה המשפטית של משרד החינוך.

<אילן שי: בנושא העסקת סייעות אנחנו מעבירים את התקציבים ככלל לרשויות המקומיות, לבעלויות על מוסדות חינוך.

<אילן שי: אם אני מבין נכון, מדובר בעובד זר חוקי שמועסק על-ידי ההורים.

<אילן שי: אני חושב שלסוגיה הזאת צריך לדבר עם השלטון המקומי.

<אילן שי: ככלל, העבודה שלנו היא מול הבעלויות.

יעקב מרגי: משרד החינוך אומרים שמבחינתם אין מגבלה.

יעקב מרגי: הם מעבירים, זה בסמכות השלטון המקומי.

יעקב מרגי: מה הנימוק שנתנו?

<גילה ישר: ממנח"י בעיריית ירושלים אומרים לי שמבחינה חוקית יש עם זה בעיה.

<גילה ישר: אני חושבת שהשם שלנו אולי מוכר לך – משה ישר.

<גילה ישר: שבוע שעבר הגענו למשרד ניר ברקת.

<אילן שי: צריך לזמן את השלטון המקומי כדי שיתייחס לסוגיה הזו.

יעקב מרגי: האם יש כאן נציג של השלטון המקומי?

<חגית מגן: אני ממרכז השלטון המקומי.

יעקב מרגי: יש לך ספציפית לסוגיה הזאת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אנחנו נברר את הסוגיה הזו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוחמד יונס, בבקשה.

<מוחמד יונס: חבר הכנסת מרגי, אני לא רוצה להתייחס לכל מה שנאמר פה.

<מוחמד יונס: אבל למה לא דיברתם על המגזר הערבי?

<מוחמד יונס: למה לא מפרסמים באתר הוועדה בערבית שהורים יבואו?

<מוחמד יונס: למה אין פה אף הורה ערבי?

<מוחמד יונס: למה אף סייעת לא נמצאת פה?

<מוחמד יונס: אולי תעשה עוד דיון למגזר הערבי.

יעקב מרגי: אני אענה לך, שאלה במקום.

יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים פה על החינוך המיוחד, אוי ואבוי לי או למדינה בכלל, אם הדיון יהיה ספציפי.

יעקב מרגי: כשאני מדבר על החינוך המיוחד, עיניי נשואות לכל הילדים במדינת ישראל, ולא משנה היכן הם גרים, מאיזה מוצא הם או דת.

יעקב מרגי: הדיון הוא ללא הבדל דת, גזע ומין.

<מוחמד יונס: ב-24 שעות האחרונות ניסיתי לגייס כמה שאני יכול על מנת להביא הורים לילדים עם צרכים.

יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין אמר לך ששם נעוצה הבעיה.

יעקב מרגי: הוא אומר לך שאלה שזקוקים לעזרה, החלשים, במגזר הערבי, דווקא הם הופכים להיות שקופים מסיבות רבות שונות שאפשר למנות אותם.

יעקב מרגי: כנראה שמישהו מצניע את הסוגיה הזו, וחבל.

יעקב מרגי: אני חושב שההיפך הוא הנכון.

יעקב מרגי: אלה נשמות גבוהות שצריך לתת העצמה ולחבק אותם ולהעניק להם כמה שאפשר.

יעקב מרגי: כנראה ששם נובעת הבעיה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: גם היעדר ארגונים.

יעקב מרגי: אתה פעיל חברתי והיד מושטת אליך, השאלה צריכה לחזור אליך.

יעקב מרגי: אדרבא, שמעת את המצוקה.

יעקב מרגי: קח את הסוגיה הזו.

יעקב מרגי: כל הכבוד לשאלה שלך.

יעקב מרגי: איפה הם?

יעקב מרגי: נפקד מקומם?

יעקב מרגי: כנראה שאין להם קול ואין מי שיזעק את זעקתם.

יעקב מרגי: כפעיל חברתי אתה צריך להגביר שם את המודעות ושיקומו ארגונים למען אותם ילדים ושיהיו פעילים.

<מוחמד יונס: יש ארגונים.

יעקב מרגי: תביא אותם, תפנה אליהם.

<מוחמד יונס: ב-24 השעות האחרונות ניסיתי ליצור קשר עם הנהלת הוועדה כדי לארגן להם אישורי כניסה, אבל ללא הצלחה.

<מוחמד יונס: לא הצלחתי לארגן להם אישורי כניסה.

יעקב מרגי: אין דבר כזה.

<מוחמד יונס: אז אני אומר לך שכן.

<מוחמד יונס: אני יצרתי קשר עם הנהלת הוועדה.

<מוחמד יונס: אני והסגנית שלי קיבלנו, אבל לא כל האחרים.

יעקב מרגי: אדוני, תן לי לא באוויר.

יעקב מרגי: תן לי מקרה אחד או שניים ספציפית עם שמות, תעודות זהות, של אלה שפנו.

יעקב מרגי: אני רוצה לברר את זה.

<מוחמד יונס: אני פניתי בשמם לוועדת החינוך.

<מוחמד יונס: רשמתי את השמות שלהם עם מספרי זהות ורשמתי הערה שהם הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

<מוחמד יונס: לא קיבלו אישור.

יעקב מרגי: זו פרוצדורה שתיבדק.

יעקב מרגי: כרגע זה לא קשור לדיון.

יעקב מרגי: הגברת יוליה, בבקשה תתמקדי בנושאים שבהם לא נגענו.

יעקב מרגי: אנחנו לקראת סוף הדיון.

<יוליה בן משה: אני אהיה ממוקדת בכמה נושאים וחבריי ישלימו אם אני אפספס.

<יוליה בן משה: רחלי, שיטת הפעימה הראשונה – למה הורים שאושרו במאי 30 שעות, אתם מתחילים 24?

<יוליה בן משה: זה מחבל בעבודה שלהם.

<יוליה בן משה: אם כבר הורה ל-30 שעות תנו לו את ה-30 שעות.

<יוליה בן משה: זה הרי טעות.

<יוליה בן משה: זה עומס של מיילים עלינו הארגונים, זה עומס של מיילים עליכם.

<יוליה בן משה: מי שאושר – תנו לו.

<יוליה בן משה: הפעימה הראשונה לא מאפשרת לכם לעבוד עם מקרי החירום האלה שאתם מוצפים בהם כל הזמן.

<יוליה בן משה: שנית, סייעות אישיות בחינוך המיוחד.

<יוליה בן משה: עדיין המפקחות שלכם נותנות תשובות להורים שאין דבר כזה סייעת אישית בחינוך המיוחד.

<יוליה בן משה: לכן, מגיעים לכם לפה כל המקרים הפרטניים האלה.

<יוליה בן משה: אני לא יודעת מה נעשה בנושא הזה, אבל צריך להבהיר מחדש את הנושא כי אחרת אנחנו כל החיים נעסוק בבעיות פרטניות.

<יוליה בן משה: לעניין הנושא של סייעות רפואיות – עירית, את יודעת כמה אני מכבדת אותך.

<יוליה בן משה: יש פער מאוד מאוד גדול בין התפקוד של רחלי לבין התפקוד שלך.

<יוליה בן משה: ביחידה של רחלי יש שותפות מלאה עם ההורים.

<יוליה בן משה: אנחנו לפעמים רבים, אנחנו לפעמים לא מסכימים.

<יוליה בן משה: אבל אנחנו מעורבים.

<יוליה בן משה: אצלך זה לא קיים.

<יוליה בן משה: אני לא מבינה למה בוועדה שהוקמה אין נציגות משם.

<יוליה בן משה: זה הפרה של חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

<יוליה בן משה: לא עלינו ובלעדינו, הם אמורים להיות שם.

<יוליה בן משה: אנחנו לא אויבים, אנחנו לא נחבל בעבודה.

<יוליה בן משה: אנחנו יודעים לעבוד בהיגיון.

יעקב מרגי: זעקתך נשמעה, תודה.

יעקב מרגי: התייחסות בסוף.

יעקב מרגי: הניה מעל"ה בבקשה.

<הניה מרמורשטיין: אני רוצה לייצג את הגנים החינוך המיוחד.

<הניה מרמורשטיין: אני מנהלת של גנים בחינוך מיוחד מפיגור בינוני ומטה וסיעודי בעל"ה בבני ברק.

<הניה מרמורשטיין: אנחנו מקבלים גננת אחת וסייעת אחת כשיש לנו מ-8 עד 10 ילדים שהם פיגור בינוני וקשה וסיעודי, ואנחנו בעצמנו מתגברים מהעמותה שלנו את הגן בעוד סייעת כי בשום אופן אי-אפשר לתפקד עם סייעת אחת כשכל ילד אוכל כמעט חצי שעה, וכשצריך להעביר כל ילד ממקום למקום ולעזור לו בכל התחומים של העזרה.

<הניה מרמורשטיין: אחר כך אתייחס גם לעניין הסייעות הרפואיות.

<הניה מרמורשטיין: אנחנו מטפלים בהורים שקשה להם לפנות בעצמם ולבקש את סייעות התגבור, ולכן אני בעצמי מפנה ומבקשת תמיד סייעות תגבור דרך המפקחת.

<הניה מרמורשטיין: אני מקבלת מקסימום 3 - 4 שעות לכל ילד וזה ממש לא מספיק לי.

<הניה מרמורשטיין: אני ממש לא יכולה כך לנהל.

<הניה מרמורשטיין: קודם כל, שתהיה סייעות, שיהיו לפחות שתי סייעות.

<הניה מרמורשטיין: אפילו היום בחינוך הרגיל החליטו לתת שתי סייעות בגן.

<הניה מרמורשטיין: קל וחומר בגן המיוחד הקשה.

<הניה מרמורשטיין: אני לא חושבת שבקל אפשר, אבל אני מייצגת את הקשה שמאוד קשה כך לעבוד.

יעקב מרגי: יש היום רפורמת הסייעות.

<הניה מרמורשטיין: לנו יש גננת וסייעת.

יעקב מרגי: כמה ילדים אתם?

<הניה מרמורשטיין: מ-8 עד 10 ילדים קשים וסיעודיים.

<הניה מרמורשטיין: הארגון שלי מממן עוד סייעת.

<הניה מרמורשטיין: אבל מתערבים לי ממשרד החינוך וטוענים שאני צריכה לתת להם את כל הזכויות כמו הסייעת שהם מממנים לי.

<הניה מרמורשטיין: זאת אומרת, כשהם נכנסו לי לביקורת אז הם באו לבדוק אם אני נותנת להם את כל הקרנות ואת כל הפנסיה.

<הניה מרמורשטיין: נכון, צריך לתת באמת להם את זה.

<הניה מרמורשטיין: אבל אני צריכה לבד לממן את זה, אחרת הכיתה לא יכולה להתנהל.

<הניה מרמורשטיין: הילדים לא יקבלו את האוכל, הם לא יחותלו.

<הניה מרמורשטיין: כולם מחותלים, כולם סיעודיים.

<הניה מרמורשטיין: את כולם אני צריכה להעביר מהחצר לכיתה, מהכיתה לכיתת הטיפול.

<הניה מרמורשטיין: לעניין הרפואי - יש לנו ילדים רפואיים.

<הניה מרמורשטיין: אני לא צריכה אחות בשביל זה.

<הניה מרמורשטיין: למשל, ילדים עם אפילפסיה שכמעט כל יומיים אני צריכה לרוץ לבית חולים כי אני לא יכולה להשגיח עליהם מספיק במקום.

<הניה מרמורשטיין: אני לא צריכה אחות, אבל אני צריכה עוד סייעות תגבור שתעזורנה לנו.

יעקב מרגי: האם יש תקינה לגנים שהם מאובחנים כגני חינוך מיוחד?

<רחלי אברמזון: כן, ישנה תקינה לגבי אנשי צוות.

<רחלי אברמזון: צריך לבדוק ולראות את זה, אני אבדוק את על"ה בני ברק.

<רחלי אברמזון: יחד עם זה, סייעות תגבור אתם מפנים אל המחוז שלכם.

<רחלי אברמזון: אנחנו נבדוק.

<אבנר עורקבי: דיברו על סייעות תגבור, דורנר דיברה על סייעת אישית.

יעקב מרגי: לצערנו הרב, עוד לא יישמנו את דוח דורנר.

יעקב מרגי: אנחנו מתיימרים קודם כל ללמוד אותו.

יעקב מרגי: לאחר מכן נצהיר הצהרות.

יעקב מרגי: אתה בלי רשות דיבור.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מוזס, ממש בקצרה כי אנחנו לפני סיכום.

מנחם אליעזר מוזס: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

מנחם אליעזר מוזס: שמעתי את מה שאמרה נציגת על"ה.

מנחם אליעזר מוזס: רחלי, האם הפרויקט החדש שבישר לנו שר החינוך על הסייעת השנייה בגני הילדים לא חל על החינוך המיוחד?

מנחם אליעזר מוזס: לא.

מנחם אליעזר מוזס: למה?

מנחם אליעזר מוזס: הרי שם זקוקים לזה.

מנחם אליעזר מוזס: אנחנו שומעים כאן דבר שהוא ממש מתבקש.

מנחם אליעזר מוזס: שנית, שר החינוך בפתיחה בישיבת ועדת החינוך במשרד החינוך בישר לנו על ההנגשה לתלמידי החינוך המיוחד בכמיליארד שקל.

מנחם אליעזר מוזס: לאיזה מערכות מיועד?

מנחם אליעזר מוזס: האם זה רק לממלכתי ולממלכתי הדתי או גם למוכשרים או כאלו שאינם רשמיים, רשתות ומוכשר?

מנחם אליעזר מוזס: למשל, כמו החינוך העצמאי, המעיין.

מנחם אליעזר מוזס: בגלל ששר החינוך לא נתן לי את התשובה והוא הסתובב ליועצת המשפטית והיא גם לא ידעה לתת לי את התשובה, אני מצפה אולי לשמוע האם התחדש משהו.

יעקב מרגי: בבקשה, היועץ המשפטי, ביחס לשאלה הראשונה.

<אילן שי: הסייעות – האמת אני לא רוצה להגיד משהו שלא בדקתי באופן ודאי.

יעקב מרגי: אז אל תאמר.

<אילן שי: בחינוך המיוחד יש הרי חוזר מנכ"ל שמפרט את מספרי הילדים.

יעקב מרגי: הרפורמה חלה ממספר מסוים של ילדים וחתך גילאים זהה.

יעקב מרגי: זו שאלה בפני עצמה שצריכה להיבחן בכלל בסוגיית התקינה מול גנים של גיל.

יעקב מרגי: זה לא קשור לרפורמה.

יעקב מרגי: אין ספק שצריך לבחון את זה.

יעקב מרגי: רחלי הבטיחה שהיא תבדוק את הסוגיה הזו עם הגן בעל"ה בני ברק, וזה ודאי יקרין לגבי כלל הגנים של החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: אני חושב שגם המציאות מבקשת מענה יותר רחב ויותר צמוד וגם הצרכים.

יעקב מרגי: לכן, התקינה צריכה להיות שונה.

<אילן שי: לגבי ההנגשה יש לי תשובה.

<אילן שי: השאלה האם הרפורמה של ההנגשה חלה על מי שאיננו רשמי.

<אילן שי: תקנות נגישות פרטנית נשלחו על ידינו לפני שבועיים לכנסת.

<אילן שי: הרפורמה שהציג השר נוגעת לסיכום התקציב שהשגנו ביחס לתקנות נגישות פרטנית שרק הוגשו לכנסת.

<אילן שי: עדיין הן לא אושרו.

<אילן שי: צריך לקיים עליהם דיון בוועדת המשנה לנושא תקנות נגישות.

<אילן שי: אבל הסיכום התקציבי עם האוצר חל על כל מוסדות החינוך, כולל המוכר שאינו רשמי, כולל מוסדות הפטור, כאשר ביחס למוסדות הפטור ומוסדות מוכרים שאינם רשמיים שפועלים במבנים שהם לא מבנים של רשויות מקומיות יש חוות דעת שלנו, של הלשכה המשפטית, שיצטרכו לתת איזושהי בטוחה, משכון או משכנתא, שתוודא שההנגשה של המבנה והשיפור שנעשה במבנה, ברגע שהמבנה הזה יחדל לשמש מוסד חינוך יצטרכו ל - - -

יעקב מרגי: לשפות את ההשקעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: שוש סומך מהמועצה לשלום הילד, בבקשה בקצרה.

<שוש סומך: רק נושא אחד שלא היתה בכלל התייחסות אליו והוא מגיע אלינו הרבה בפניות.

<שוש סומך: רחלי, לא התייחסת בכלל מה ההכשרה שהסייעות המשלבות מקבלות.

<שוש סומך: אנחנו מקבלים הרבה הרבה תלונות גם מאלה שכבר הצליחו לעבור את כל המסכת ששמענו עליה היום ולקבל את הסייעת ומגיעה מישהי שאין לה שמץ ומושג על הצרכים של הילד.

יעקב מרגי: זו סוגיה שעולה כמעט בכל דיון ואני מבקש להתייחס אליה בסוף.

<אבנר עורקבי: חבר הכנסת מרגי, יש לי פה אימא שלא דיברה.

יעקב מרגי: דיברת במקומה ארבע פעמים.

<אביבה ברקאי אהרונוף: לגבי סייעת שילוב – קודם כל, שוב, גם סוגיה שחוזרת על עצמה, שעות הסיוע.

<אביבה ברקאי אהרונוף: שעות הסיוע כפי שפירטתי במסמך שהעברתי לך, הן על פי טבלה.

<אביבה ברקאי אהרונוף: מקסימום 30 שעות סיוע.

<אביבה ברקאי אהרונוף: כמו ששמענו כאן, שעות הלימודים הן מעבר ל-30 שעות, ולמעשה הילדים לא יכולים לממש ולהיות כמו כל הילדים בבית-הספר עד תום יום הלימודים בחוזר מנכ"ל האחרון יש איזושהי התייחסות שברגע שיש שני ילדים שהם משולבים בכיתה אחת, הם זכאים לסייעת אחת בלבד.

<אביבה ברקאי אהרונוף: אני רוצה לחזור לנקודת המוצא שמשרד החינוך בזמנו גם הסכים איתנו, שסייעת היא סוג של הנגשה.

<אביבה ברקאי אהרונוף: למעשה, היא הנגשה אנושית והנגשה אישית.

<אביבה ברקאי אהרונוף: לא יכול להיות ששני ילדים שכל אחד מהם זקוק לסייעת אישית כדי שיוכלו לסייע לו לצרכים שלו, יקבלו סייעת אחת.

יעקב מרגי: אם המשרד מנצל את זה שאם יש שני ילדים שזכאים לסייעת צמודה ומאחדים, מבחינת נר אחד נר למאה, הם לפחות מגדילים את השעות?

<אביבה ברקאי אהרונוף: הם מגדילים למירב שעות הסיוע שהם יכולים לתת.

<רחל אברמזון: גם בעניין הזה ישנם חריגים.

<רחל אברמזון: אני אוחזת בידי את רשימת הילדים.

<רחל אברמזון: אנחנו משתמשים בשפה: מאגמים את הילדים.

<רחל אברמזון: לא, לא מאגמים.

<רחל אברמזון: יש כאן ילדים שמקבלים שעות פרטניות.

<רחל אברמזון: זה נכון שחוזר מנכ"ל אומר.

<רחל אברמזון: כי רבותי, גם להכניס כל כך הרבה אנשים לתוך כיתה זה כמה אנשי צוות.

<רחל אברמזון: זאת אומרת, יכולים להיות כבר שם שלושה וארבעה ילדים עם ארבע-חמש סייעות ומורה.

<רחל אברמזון: יחד עם זאת, באמת ברגישות מאוד מאוד גבוהה עם השיח המשותף הזה שאנחנו מקיימים, כבר דיברנו במחוזות והמחוזות מקיימים את זה.

<רחל אברמזון: יש כאן יותר ויותר מקרים שבהם באמת יוצרים את ההפרדות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותי, האולם משודר ומאיצים בי לסיים.

יעקב מרגי: אני כבר עברתי את הזמן.

יעקב מרגי: רבותי, לסיים.

<אבנר עורקבי: - - - יש פה אימא של ילדה.

<אבנר עורקבי: לא טיפלו בה - - -

יעקב מרגי: אתם תגרמו לי לא לקיים דיונים.

יעקב מרגי: תנו לי, תסמכו עליי.

יעקב מרגי: אתם לא סומכים עליי, תעזבו את זה.

יעקב מרגי: היא תשב איתי, היא תקבל.

יעקב מרגי: היא לא תלך, היא תקבל טיפול פרטני מהלשכה שלי בגלל שהפרעת לה בדיון.

יעקב מרגי: ארבע דקות מצטברות לקחת מהדיון.

יעקב מרגי: יכולנו לתרום אותה לטובת הסיפור.

<קריאה: אני מבקשת לרשום בפרוטוקול שלמורים לא היה ייצוג.

<קריאה: לא קיבלתי רשות דיבור.

יעקב מרגי: אני מודה לך על זה.

יעקב מרגי: אם היית מתאפקת ושומעת את הסיכום שלי, ההערה שלך היתה נחסכת.

<קריאה: אני חוזרת בי.

יעקב מרגי: יפה, תודה על האמון שאת נותנת בי.

יעקב מרגי: אני לא אוציא סיכום.

יעקב מרגי: אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: לא מיצינו את הדיון הזה כי עדיין אני צריך התייחסויות לכל מה שנאמר מהפונקציות המקצועיות הבכירות שנמצאות ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: יתקיים מיד אחרי החגים עוד דיון על מה שנאמר ונאסף כאן, ותינתן הזדמנות.

יעקב מרגי: אנחנו בינתיים בבית, אנחנו לא לומדים.

יעקב מרגי: הילדים לא לומדים.

יעקב מרגי: אמרתי את זה עוד ב-28.7.

יעקב מרגי: בן חמו, תן לי לסיים.

יעקב מרגי: תינתן הזדמנות למי שלא השתתף בדיון, כולל לנציגות המורים, לומר את דברה.

יעקב מרגי: לגבי הילדים שנמצאים בבית ושלא קיבלו מענה – אני קורא גם לעירית ולרחל להתכנס ולמצוא מענה כמו שאני יודע לקחת עכשיו בעיות פרטיות ולשבת.

יעקב מרגי: אמרתי שזה לא חוכמה שאנחנו קובעים תקנות וחוקים, אלא צריך לדעת ליישם אותם ולראות שאכן הרשויות מיישמות אותם.

יעקב מרגי: אני קורא לכם באמת לקחת את המקרים הפרטניים האלה ולטפל בהם ולפתור אותם.

יעקב מרגי: לגבי "מגן הלב" אשדוד- אשקלון - יטופל על-ידי העוזרים שלי.

יעקב מרגי: תם ולא נשלם.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.