ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 41, 2015-09-10 12:30

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים, גם בסוף אבל גם בהתחלה נאחל לכולם שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה, ומילוי כל משאלות הלב הפרטיות והכלליות, אבל רק לטובה.

שולי מועלם-רפאלי: אמן.

ניסן סלומינסקי: עכשיו נתחיל.

ניסן סלומינסקי: מי רוצה להציג לנו?

ניסן סלומינסקי: את תציגי?

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לומר שאנחנו לא דנים עכשיו בחוק עצמו.

ניסן סלומינסקי: החוק עצמו כבר אושר והוא קיים כחוק.

ניסן סלומינסקי: אנחנו דנים עכשיו בבקשה של המדינה – תכף נשמע את הסיבות – להאריך את תאריך כניסתו.

ניסן סלומינסקי: לכן, אני מציע ומבקש לא להיכנס לחוק.

<מוריה כהן בקשי: הצעת החוק הזו מבקשת לדחות בעשרה חודשים את כניסתו לתוקף של החוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) שהיה אמור להיכנס לתוקף ב-17 בספטמבר השנה.

ניסן סלומינסקי: תסבירי קצת על החוק הזה, כי חשוב לנו לדעת אם הוא חשוב או לא.

ניסן סלומינסקי: אם הוא לא חשוב אז אפשר, אם הוא חשוב אולי לא.

<מוריה כהן בקשי: קודם כול, החוק להסדר התדיינויות בענייני משפחה הוא חוק שבעיני עושה מהפכה בעולם המשפחה ברמה המשפטית, אבל לא רק המשפטית, אלא באמת ברמה האנושית הרווחתית בכל ההיבטים של המשפחה.

<מוריה כהן בקשי: מטרתו של החוק, להביא לכך שסכסוכי משפחה ייפתרו בדרכי שלום ללא צורך בהתדיינויות משפטית.

<מוריה כהן בקשי: ההנחה היא – וזה דבר שמקובל על כל המומחים ועל כל מי שמתעסק בענייני משפחה – שהסכסוך המשפטי המשפחתי בבית-המשפט בסכסוכי משמורת, סכסוכי מזונות, סכסוכים כספיים, הוא סכסוך ששלוב מאוד מאוד חזק בסכסוך הבין-אישי שבין בני המשפחה, בעיקר בין בני-זוג, וסכסוכים שנוגעים לילדים.

<מוריה כהן בקשי: ההתדיינות המשפטית בבית-המשפט גם מושפעת ממה שקורה בתוך הבית, ממה שקורה בהיבטים הרגשיים בין הצדדים, אבל גם משפיעה עליהם במובן זה שככל שההתדיינויות המשפטית נמשכת יותר, ככל שיש יותר כתבי טענות, חקירות נגדיות, מומחים וכו', הסכסוך מסלים והדבר משפיע ומסלים את הסכסוך בבית.

<מוריה כהן בקשי: מי שנפגע מזה בראש ובראשונה אלו הילדים של בני-הזוג, ולכן סכסוכי משפחה שנפתרים בדרכי שלום מתוך הסכמה גם מונעים את הסלמת הסכסוך ואת ההתדיינות עם כל הנזקים שלה.

<מוריה כהן בקשי: אבל גם התוצאה שלהם היא בדרך כלל שהם פחות נפתחים מאשר הכרעות שיפוטיות שמתקבלות על-ידי בית-משפט.

ניסן סלומינסקי: מי יודע לעשות את הדבר הנפלא הזה?

<מוריה כהן בקשי: במדינות העולם יש מודלים שונים לגבי – זה בעצם מודל שקיים היום בהרבה מאוד ממדינות העולם, שטרם הגשת כתב תביעה עם כל הפירוט שלו וטרם ההתדיינויות השיפוטית הצדדים צריכים למצות דרכים חלופיות ליישוב סכסוך שנעשות במסגרת ההליך השיפוטי.

<מוריה כהן בקשי: יש מדינות שעשו את זה על-ידי בכלל הליך טרום משפטי; יש מדינות שעשו את זה בתוך בית-המשפט על-ידי עובדים של המדינה; יש מדינות שמפנות החוצה; יש מדינות שהבינו שזה חלק מתפיסת הרווחה של המדינה וזה בא אחר כך על חשבון המחלקות לשירותים חברתיים ומקבילותיהם במדינות השונות, והבינו ששווה להשקיע פה מומחה כלכלי ומומחה בתחום הטיפולי ומומחה גישורי ומומחה בכל מיני היבטים של הסכסוך.

<מוריה כהן בקשי: המודל שנבנה כאן בהצעת החוק בנוי על מודל שבנתה ועדה שישבה עוד בשנת 2005 בראשות כבוד השופט שנהב שישבו בה מומחים: נציגים של בתי-הדין השונים, נציגי גישור, עורכי-דין, שופטים, וביחד ניסו ליצור איזשהו מתווה במשך הרבה זמן.

<מוריה כהן בקשי: בזמנו הופץ תזכיר, אבל לקח הרבה שנים עד שבאמת בכנסת האחרונה הוא הופץ מחדש ועבר.

<מוריה כהן בקשי: המתווה שבנוי כאן

<מוריה כהן בקשי: בנוי בעצם על שני שלבים: שלב ראשון הוא שלב ההפניה ליחידת הסיוע שהוא שלב מנדטורי.

<מוריה כהן בקשי: כל מי שמגיש בקשה, מי שרוצה לפנות באיזושהי תובענה שמוגדרת, יש רשימה – זה לא כל סכסוכי המשפחה, זה לא סכסוך ירושה, יש כמה סכסוכים שיוצאים, לא אלימות במשפחה, אבל הסכסוכים הבולטים יותר – מי שרוצה להגיש תובענה לא יגיש כתב תביעה.

<מוריה כהן בקשי: שוב, בגלל שבכתב התביעה עצמו כתובים הדברים הקשים, אלא להגיש בקשה ליישוב סכסוך, הוא יופנה ליחידת הסיוע שליד הערכאה השיפוטית, אם זה בית-משפט ואם זה בית-הדין.

<מוריה כהן בקשי: יחידת הסיוע כצומת מאוד משמעותי של זוג שמגיע לגירושין תעשה כמה דברים שמפורטים בחוק.

<מוריה כהן בקשי: היא קודם כול תעשה סוג של אינטק כדי להכיר את הצדדים, לראות בכלל מה מצב הסכסוך ביניהם, אולי זה רק איזה מין משהו ראשוני שקרה ונכון שהצדדים בכלל יחזרו לטיפול משפחתי; אולי נכון להפנות לגישור; אולי נכון לעשות דברים אחרים.

<מוריה כהן בקשי: אחרי שהיא מכירה את הצדדים היא גם נותנת להם מידע על סכסוך הגירושין בהיבט המשפחתי, על ההשלכה על ילדים, על ההיבטים המשפטיים של הסכסוך המשפחתי.

<מוריה כהן בקשי: ואז בעצם היא מנסה אתם ביחד, בעד ארבע פגישות מהות כאלה, לתפור את המתווה ליישוב הסכסוך בהסכמה.

אורי מקלב: עכשיו את מסבירה למה אסור לדחות את החוק?

אורי מקלב: כל זה דברי הסבר למה אסור לדחות את החוק.

<מוריה בקשי כהן: הוא שאל מה החוק.

<מוריה בקשי כהן: הלוואי ויכולנו לא לדחות את החוק, אני מסכימה אתך.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, אני רוצה לשאול עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: אבל, בוא, דקה.

אורי מקלב: את פשוט מייתרת את הדברים, את מסבירה למה אסור.

<מוריה כהן בקשי: מסכימה למה צריך להיות פה המינימום, זה כן.

<מוריה כהן בקשי: לא אמעיט מחשיבות החוק.

אורי מקלב: מסיבות תקציביות?

<מוריה כהן בקשי: ובשלב הזה גם נבנים הסדרים זמניים לצורך התקופה הזאת של ניסיון יישוב הסכסוך בהסכמה.

<מוריה כהן בקשי: אם הצדדים מסכימים להמשיך יש לי את שלב ב'.

<מוריה כהן בקשי: שלב ב' הוא השלב שבו הם מופנים להמשך יישוב הסכסוך בהסכמה.

<מוריה כהן בקשי: אמרתי, יש קבוצה מסוימת ששייכת בכלל לטיפול משפחתי.

<מוריה כהן בקשי: אבל לאלה שילכו לדרכים להגעה גם להסכם גירושין או להסכם שיסיים את הסכסוך בהסכמה יש לנו את כלי הגישור ויש כלים נוספים היום בתחום המשפחה.

<מוריה כהן בקשי: הם יופנו להליכים האלה בהסכמה, יש אופציות שונות, ושם ינסו להגיע להסכם.

<מוריה כהן בקשי: יגיעו להסכם, יחזרו לאישור ההסכם ובזה נגמר הסיפור.

<מוריה כהן בקשי: לא יגיעו להסכם, למרות כל המהלך הזה, יש להם אז את האופציה לחזור לערכאה השיפוטית.

<מוריה כהן בקשי: אז גם הם יבחרו - אותו צד שפנה הוא גם זה שיבחר לאיזו ערכאה שיפוטית, יש לו הזדמנות להגיש את כתב התביעה.

<מוריה כהן בקשי: הרעיון הוא שבשלב הראשון לא יהיה מוטרד ממרוץ הסמכויות - ללכת לפה, ללכת לשם, הוא יתפוס סמכות, אבל הוא לא קובע עכשיו לאן הוא הולך.

<מוריה כהן בקשי: תנסה להסכים, לא ילך, נגיע לשם.

<מוריה כהן בקשי: זאת הצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: ומי צריך להיות ביחידה הנפלאה הזאת?

ניסן סלומינסקי: כבר הוגדר מי צריך להיות ביחידה הזאת?

ניסן סלומינסקי: איזה אופי?

ניסן סלומינסקי: איזה אנשים?

ניסן סלומינסקי: מה הסוג?

<מוריה כהן בקשי: היחידה הזאת קיימת היום.

<מוריה כהן בקשי: יחידות הסיוע היום קיימות מכוח חוק בית-המשפט לענייני משפחה ומכוח חוק בתי-דין דתיים יחידות סיוע.

<מוריה כהן בקשי: כאשר בבתי-הדין הרבניים זה כבר מאויש, בבתי-הדין האחרים זה בתהליך.

ניסן סלומינסקי: מי מאייש?

<מוריה כהן בקשי: היום יושבים שם קודם כול עובדים סוציאליים, ונמצאים גם ריטיינרים שהם: פסיכיאטר כשצריך לפעמים, פסיכולוג כשצריך לפעמים בסוג מסוים של סכסוך.

<מוריה כהן בקשי: היום יחידות הסיוע בנויות מצד אחד להליך המשפטי הרגיל בדיני משפחה, זאת אומרת, במהלך המשפט בית-המשפט – אחרי קדם משפט או במהלך הדיון – מגיע למסקנה שנכון להפנות את הצדדים ליחידת הסיוע לנסות להגיע להסכמות.

<מוריה כהן בקשי: הוא מפנה, זה דבר של יום ביומו, הם עובדים, נמצאת פה ענת ענבר, היא תוכל אולי להגיד יותר, אבל זאת עבודה שנעשית.

<מוריה כהן בקשי: בנוסף לכך, יש כבר בבית-המשפט לענייני משפחה גם הליך כזה של בקשה ליישוב סכסוך.

<מוריה כהן בקשי: הליך הבקשה ליישוב סכסוך כיום הוא וולונטרי, הוא לא חובה.

<מוריה כהן בקשי: מי שמגיש את הבקשה הזאת, זה די דומה למה שנמצא כאן.

<מוריה כהן בקשי: כאשר הגישורים עצמם, הניסיון להגיע ליישוב הסכסוך בהסכמה היום נעשה בחלקו ביחידת הסיוע עצמה, בחלקו החוצה.

<מוריה כהן בקשי: המתווה שפה מוצע הוא שהמהות, מפגשי היכרות ותיאום, שאני נורא מדגישה, הם ייחודיים, זה לא כמו המהות בסדר הדין האזרחי, זה מהות באמת בהיבט משפחתי.

<מוריה כהן בקשי: היא תיעשה ביחידת הסיוע עצמה עם אותם עובדים שקיימים היום, בתוספת של עורך-דין, מתוך ההכרה שיש פה היבטים גם של ההסדר הזמני לתקופת יישוב הסכסוך, יש פה היבטים נוספים, ולכן - - -

ניסן סלומינסקי: יש כבר ניסיון לפעילות של יחידות כאלו?

<מוריה כהן בקשי: יש ליחידות ניסיון של הרבה מאוד שנים.

<ענת ענבר: 17 שנים.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

<מוריה בקשי כהן: אנחנו כבר מדברים על?

<אמיר זימן: 17 שנים.

<מוריה בקשי כהן: על 17 שנה.

ניסן סלומינסקי: ומה הניסיון הזה מורה?

<מוריה בקשי כהן: ענת תוכל להגיד לנו יותר.

ניסן סלומינסקי: לפני שהיא תענה, את אומרת לנו שהניסיון מצוין.

<מוריה כהן בקשי: הוא מוצלח.

<מוריה כהן בקשי: אנחנו חושבים שהניסיון הזה הוא נכון, רואים שזה עובד טוב, אז יכולה להיות ביקורת פה ושם על נקודה.

<מוריה כהן בקשי: אני חושבת שבסך הכול הציבור מרוצה מהשירות הזה.

ניסן סלומינסקי: מוריה, לפני שהיא תענה, תסבירי לי, אם זה כל כך נפלא, אז א', למה לקח 18 שנה עד שזה בא לידי חקיקה?

ניסן סלומינסקי: אם את אומרת שכבר אתם עובדים על זה כל כך הרבה זמן; ו-ב', אם כבר הייתה חקיקה סוף כל סוף אז למה עדיין אנחנו צריכים לדון בהארכה של זה?

ניסן סלומינסקי: למה זה לא מומש?

ניסן סלומינסקי: הייתם צריכים, איך אומרים, לחטוף את זה ובאותו היום לקבוע עובדה.

<מוריה כהן בקשי: אז אגיד שני דברים: קודם כול, אגב, אמרתי, יש גם את השלב השני של ההפניה הלאה שגם זה נמצא בחוק.

<מוריה כהן בקשי: מה שקורה זה שאני דווקא כמי שישבה באופן אישי בוועדת שנהב ב-2005, אני מהעתיקים בעניין הזה, יכולה להגיד שאין ספק שזה בא מאוחר וזה היה צריך לבוא קודם.

<מוריה כהן בקשי: מה שכן, צריך להבחין, מה שהיה קיים עד היום זה באמת יחידה, וזאת מהפכה גדולה מאוד שנעשתה עם הקמת בית-המשפט לענייני משפחה, שהיחידה הזאת עובדת לצד בית-המשפט לענייני משפחה ונותנת לו את כל הסיוע ונותנת לצדדים את הסיוע כדי להגיע להסכמה.

<מוריה כהן בקשי: זה שונה בכל זאת מהמתווה שנמצא כאן, משום שהמתווה שנמצא כאן בעצם עוצר את עצם הגשת כתבי התביעה, בא ועושה עוד צעד לעומת מה שעשינו עד עכשיו.

<מוריה כהן בקשי: זאת אומרת, צעד ראשון נעשה עד היום שאמר:

<מוריה כהן בקשי: תגישו תביעות רגילות עם כל מה שאתם כותבים והכל, בוא ננסה אחר כך לסדר את העניינים.

<מוריה כהן בקשי: פה באים ואומרים: אנחנו עושים עוד צעד, בוא ננסה למנוע בכלל את ההתחלה של הדבר הזה, לעשות הכול לפני כן ואז.

ניסן סלומינסקי: זה נפלא.

ניסן סלומינסקי: בגלל שזה כל כך נפלא, אז השאלה - - -

<מוריה כהן בקשי: יש בזה היבט תקציבי גדול.

<מוריה כהן בקשי: אז אני יכולה להגיד שב-2006 זה נקבר כי לא היה מי שידחף בהיבט התקציבי של הדבר הזה, זאת הסיבה.

ניסן סלומינסקי: מה ההערכה שלכם שזה דורש?

ניסן סלומינסקי: כמה תקציב זה דורש?

<מוריה כהן בקשי: עיקר ההערכה התקציבית פה זה באמת תגבור מאוד משמעותי של יחידות הסיוע.

<מוריה כהן בקשי: בגלל שאם עד היום הופנו חלק מהצדדים במהלך דיון – הקבוצה של הבקשה היא של "יישוב סכסוך" שהלכה לשם – היום אנחנו אומרים שאין זוג שיגיע לבית-המשפט לענייני משפחה או לבית-דין דתי ולא יעבור את יחידת הסיוע בדרך.

<מוריה כהן בקשי: יש פה תגבור משמעותי לדבר הזה.

ניסן סלומינסקי: מה ההערכה?

ניסן סלומינסקי: כימות כספי.

<מוריה כהן בקשי: ההערכה התקציבית היא בעיקר של תקנים בהקשר הזה, זה החלק העיקרי.

ניסן סלומינסקי: כמה?

<מוריה כהן בקשי: אולי ענת תפרט פה את המספרים.

ניסן סלומינסקי: ענת, קודם כול אתן לך להסביר, כמה הכימות הכספי של זה?

<ענת ענבר: אני יודעת את מספר התקנים, אני לא בדיוק יודעת את הכימות הכספי.

<ענת ענבר: אני יכולה להגיד את מספר תקנים שאנחנו שיערנו שנצטרך להוסיף בהדרגה.

ניסן סלומינסקי: כמה?

<ענת ענבר: דיברנו על סך הכול של 30 תקנים גם לבתי-הדין הרבניים וגם לבתי-המשפט לענייני משפחה.

ניסן סלומינסקי: סליחה.

ניסן סלומינסקי: יש כאן מישהו מהאוצר?

<נועה ברודסקי-לוי: לא, הם שלחו הודעה, אבל הם לא הגיעו.

מרב מיכאלי: הם שלחו, כפי שתוכל לראות, אדוני היושב-ראש, מכתב.

ניסן סלומינסקי: 30 תקנים.

ניסן סלומינסקי: מישהו יודע כאן לעשות לי חשבון כמה כסף זה?

<אמיר זימן: יש פה את אומדן העלות.

ניסן סלומינסקי: כן, כמה?

ניסן סלומינסקי: במספר.

<אמיר זימן: סך הכול 5.2 מיליון שקל.

<ענת ענבר: על כמה תקנים זה?

<אמיר זימן: תוספת עובדים סוציאליים זה 2.4 מיליון שקל, עלויות תפעול - 0.61 מיליון שקל, 2.2 - - -

ניסן סלומינסקי: כמה בסך הכול?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רבותי, לאט לאט.

<ענת ענבר: זה היה בהצעת החוק.

<אמיר זימן: זה האומדן שצורף להצעת החוק.

ניסן סלומינסקי: כמה זה סך הכול?

ניסן סלומינסקי: 6-5 מיליון?

שולי מועלם-רפאלי: 5.2, ניסן.

ניסן סלומינסקי: זה הכסף.

ניסן סלומינסקי: מוריה, את רוצה להגיד לי שהאוצר לא מצא את הסכום הזה כדי להפעיל את כל המערכת הזאת?

<ענת ענבר: לא היה תקציב.

ניסן סלומינסקי: 5 מיליון?

ניסן סלומינסקי: דרך אגב, כמה כסף בזבזו עכשיו כשהורידו עוד פעם את המסים על המשקאות המשכרים?

ניסן סלומינסקי: כמה זה?

ניסן סלומינסקי: זה עשרות או מאות?

מרב מיכאלי: אדוני, זו הממשלה שאתה חבר בה.

<אמיר זימן: כמה עולות ההתדיינויות המשפטיות האלה?

ניסן סלומינסקי: הייתי בממשלה כשהעלינו, עכשיו פתאום הורידו.

מרב מיכאלי: ואתם עדיין חברים גם בממשלה הזאת, אבל בסדר, אדרבה.

ניסן סלומינסקי: אז אפשר היה לקחת קצת קצת מזה ולעשות מה – לא מצליח להבין, אני בשוק.

<מוריה כהן בקשי: אז אגיד, א', הנתונים שפה הם הנתונים של תחילת הדיונים.

ניסן סלומינסקי: 10 מיליון, תכפילי, 10 מיליון זה הכסף?

<מוריה כהן בקשי: מאה אחוז, אבל אני רוצה להדגיש, היום כשהחוק נכנס לתוקפו, כשעבר בקריאה שנייה ושלישית זה היה עם תקצוב של האוצר ועל דעת האוצר.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

<מוריה כהן בקשי: הבעיה היא בעיה של מימוש, כי כשהצעת החוק הזאת התקבלה ביום האחרון של הכנסת כשכבר לא היה לנו תקציב מדינה, וזה נאמר בצורה מאוד מפורשת בתזכיר החוק, בהצעת החוק שפורסמה.

<מוריה כהן בקשי: הבעיה היא של מימוש תקציב.

<מוריה כהן בקשי: כיוון שלא היה תקציב מדינה חדש בין היום שבו נחקק החוק לבין המקום שאנחנו נמצאים בו ברגע זה, אי-אפשר היה לממש.

<ענת ענבר: נכון.

ניסן סלומינסקי: תירוץ טוב.

ניסן סלומינסקי: אז בואו נעשה עכשיו, בהנחה - - -

<קריאות: - - -

מרב מיכאלי: זה לא נכון שאי-אפשר היה, יש מקרים חריגים, זה ידוע, מה גם - - -

ניסן סלומינסקי: מרב, תני לי דקה, אחר כך אתן לך.

מרב מיכאלי: סליחה, אדוני היושב-ראש, מתנצלת.

ניסן סלומינסקי: בהנחה שבאמת בנובמבר – נדמה לי ב-12 או ב-17 בנובמבר – התקציב יעבור, כי אחרת לא תהיה ממשלה, בהנחה שזה יעבור, את אומרת שהתקציב והכול בסדר, רק הייתה בעיה שאין תקציב מדינה.

שולי מועלם-רפאלי: בעיה של מימוש התקציב.

ניסן סלומינסקי: ברגע שהוא יעבור, אני מניח שתוך חודש אחד הכול נפתר, נכון?

<מוריה כהן בקשי: לצערי הרב, במהלך התקופה מאז שהחוק פורסם עשינו מאמצים גדולים מול משרד הרווחה, אולי הם יגידו על זה יותר, לנסות לפרסם מכרזים לפני שיש תקציב מדינה, לפעמים מאשרים דבר כזה, יש דבר כזה.

<מוריה כהן בקשי: לא הסתייע ולא הצליח עם הדחיפה.

<מוריה כהן בקשי: גם ניסינו לדחוף כמשרד המשפטים לדבר הזה.

<מוריה כהן בקשי: מיום שמפרסמים, ואנחנו רוצים ומתכוונים ודיברתי גם עם משרד הרווחה, שמחר צריך, עכשיו גמרנו, יש לכם את האישור לפרסם אז מחר מפרסמים, זה אומר אפילו לא לחכות לאחרי החגים, צריך לצאת עם זה.

<מוריה כהן בקשי: אבל מהיום שמפרסמים מכרז ועד שמגייסים את העובדים ומגיעים למצב שאנחנו מאוישים ומתחילים לפעול, זהו.

ניסן סלומינסקי: כמה זמן זה לוקח להערכתך?

<מוריה כהן בקשי: ההערכה היא שהדבר הזה לוקח בסביבות עשרה חודשים.

ניסן סלומינסקי: עשרה חודשים?

<קריאה: נציבות שירות המדינה.

ניסן סלומינסקי: מה, למכרז?

ניסן סלומינסקי: כמה זמן זה מכרז?

<ענת ענבר: זה הליך של מכרז פנימי ומכרז חיצוני והכשרה של העובדים והכניסה לעבודה וכל המבחנים שקשורים לזה, התהליך הוא בערך עשרה חודשים.

ניסן סלומינסקי: מי יוביל את המכרז הזה?

<ענת ענבר: נציבות שירות המדינה.

<ענת ענבר: מכרזים של עובדי מדינה.

ניסן סלומינסקי: איזה משרד?

<מוריה כהן בקשי: משרד הרווחה.

ניסן סלומינסקי: מי כאן מייצג את משרד הרווחה?

<ענת ענבר: אני.

ניסן סלומינסקי: את יכולה לתת לי פחות או יותר לוח זמנים?

ניסן סלומינסקי: לא עשרה חודשים, ובעוד עשרה חודשים אני אקבל בקשה נוספת.

<ענת ענבר: אני מדברת על עשרה חודשים.

ניסן סלומינסקי: את יכולה לתת לי לוח זמנים, שאדע שברגע שהאבן הראשונה לא מתממשת, אז כבר אדע שזה לא וכבר אז ניתן דפיקה על השולחן, מה שנקרא.

<ענת ענבר: לי נאמר היום שמייד אחרי החג, מייד אחרי ראש השנה אפשר לפרסם כבר 18 מכרזים.

<ענת ענבר: כלומר, את החלק הראשון אפשר לפרסם מיידית.

ניסן סלומינסקי: דיברתם על 30, לא?

<ענת ענבר: אבל זה החלק הראשון, והחלק השני יהיה בינואר 2016.

ניסן סלומינסקי: למה אי-אפשר לפרסם את כולם ביחד?

<ענת ענבר: אני לא יודעת.

<ענת ענבר: זה מה שנאמר לי היום מיידית.

ניסן סלומינסקי: על-ידי מי?

ניסן סלומינסקי: מי אומר לך את זה?

<ענת ענבר: התקציבן של המשרד שלנו ובשיחות עם האוצר, עם הרפרנטית של המשרד שלנו באוצר.

<ענת ענבר: אנחנו מתחייבים מייד אחרי ראש השנה לפרסם את המכרזים.

ניסן סלומינסקי: אז בואו נעשה ככה, אנחנו מדברים על כך שאם נניח התקציב מאושר בנובמבר, למרות שאני רואה פה מהאוצר עצמו שאומר שאין בעיה לפרסם את המכרז גם בלי קשר לתקציב.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

מרב מיכאלי: יש פה התחייבות בכתב.

ניסן סלומינסקי: אבל נניח שכן.

ניסן סלומינסקי: בואו נכתוב, בדצמבר מתפרסם מכרז, ואני לא מבין למה רק על חלק ולא על הכול.

<ענת ענבר: לא בדצמבר, עכשיו.

שולי מועלם-רפאלי: אבל היא אמרה שעכשיו מתפרסם מכרז של חלק.

<ענת ענבר: ביום רביעי.

שולי מועלם-רפאלי: היא אמרה שאחרי ראש השנה אפשר לפרסם מכרז על 18 תקנים.

ניסן סלומינסקי: יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: רגע, חבר'ה.

מרב מיכאלי: אבל אפשר לפרסם את המכרז על כל התקנים.

<מוריה כהן בקשי: אפשר גם לקחת אחר כך ולהעביר.

ניסן סלומינסקי: ששש, רבותי, בואו נעשה סדר.

ניסן סלומינסקי: בין כסה לעשור אתם מפרסמים את המכרז.

מרב מיכאלי: למה להגיד בין כסה לעשור, היא אמרה ביום רביעי.

ניסן סלומינסקי: אז נכתוב, בין כסה לעשור - - -

מרב מיכאלי: לא, יום רביעי.

<רחל אבידן: אם הנציבות עובדת.

<אברהם אלטלף: צום גדליה, זה יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, בין כסה לעשור זה תאריך מכובד, מה שנקרא.

מרב מיכאלי: למה?

מרב מיכאלי: היא אמרה יום רביעי, יום למחרת ראש השנה.

<אברהם אלטלף: צום גדליה, אין ראוי מצום גדליה, נהפוך אותו ליום של - - -

<ענת ענבר: אנחנו יום למחרת מאשרים לנציבות שירות המדינה את הדרישות.

ניסן סלומינסקי: רבותי, תזרמו אתי, בין כסה לעשור.

ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים ביום רביעי, צום גדליה, בכבוד, מתפרסמים כל ה-30 מכרזים.

<ענת ענבר: אנחנו מודיעים לנציבות שירות המדינה היכן אנחנו רוצים להושיב את אותם עובדים, לאן צריכים להתפרסם המכרזים.

<ענת ענבר: מי שמפרסם את המכרזים זאת נציבות שירות המדינה, לא אנחנו.

ניסן סלומינסקי: רק רגע, אז למה אתם לא יכולים להודיע היום?

ניסן סלומינסקי: אתם הרי יודעים בדיוק.

ניסן סלומינסקי: אז למה לחכות?

<ענת ענבר: אנחנו לא מחכים.

שולי מועלם-רפאלי: יש לי שאלה, הרי ישבנו פה באותו היום עשרות שעות, כולנו, כל מי שיושב פה.

<ענת ענבר: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: הרי ידענו שזה מאושר, ידענו שיש תקציב, למה עכשיו צריך רק להודיע לנציבות שירות המדינה איפה צריך להושיב את האנשים האלו?

<ענת ענבר: כי לא היה לנו היתר להתחיל לאייש את התקנים האלה.

<ענת ענבר: לא היה.

<רחל אבידן: גם היום נציבות שירות המדינה טוענת, ומשאבי אנוש אצלנו, שהם לא יאיישו אם הם לא יראו.

<רחל אבידן: היום יש אישור של האוצר אז אפשר להתחיל עם זה קדימה.

<רחל אבידן: לא היה אישור.

<ענת ענבר: בוועדה שישבנו ביקשנו דחייה, אם את זוכרת.

שולי מועלם-רפאלי: לא דיברנו על עשרה חודשים, ומאז כבר עברה חצי שנה.

ניסן סלומינסקי: שולי, ששש, רבותי

מרב מיכאלי: אם היינו מבקשים אז דחייה, אז היינו מגיעות לדחייה הבאה עם בקשת הדחייה.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רבותי, שלושה שלבים לתשובה: א', הכרת החטא, אז יש כאן הכרת החטא; ב', חרטה, אני גם רואה שיש כאן חרטה; עכשיו צריכים את הקבלה לעתיד.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו עוסקים עכשיו בקבלה לעתיד.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שאתן מודיעות לנציבות ביום רביעי אם אתן רוצות, על כל ה-30 מקומות, על הפריסה כולה.

<ענת ענבר: אבל בינתיים על ה-18 שקיבלנו.

מרב מיכאלי: לא.

שולי מועלם-רפאלי: לא, יש כאן התחייבות של האוצר.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש את כל הפריסה כולה, נקודה.

<ענת ענבר: על הפריסה כולה.

<ענת ענבר: היא קיימת.

<ענת ענבר: בסדר גמור.

ניסן סלומינסקי: אתם אומרים שמי שצריך להכין את המכרזים זו הנציבות.

<ענת ענבר: נכון.

ניסן סלומינסקי: יש כאן נציג לנציבות?

ניסן סלומינסקי: אין כאן אף נציג?

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שהנציבות יכולה לקבל את זה ולדגור על זה במשך חצי שנה?

<רחל אבידן: אנחנו לא יכולות לקחת על זה אחריות.

<ענת ענבר: אנחנו מאוד נשתדל לקדם את זה יחד עם הנציבות שגם היא מכירה את החוק הזה, מודעת אליו, ואנחנו מאוד נשתדל - - -

ניסן סלומינסקי: מהניסיון שלכם, כמה זמן לוקח להם להכין את המכרז ולפרסם אותו?

<ענת ענבר: להכין את המכרז ולפרסם זה לא הרבה, זה יכול לקחת שבועיים.

<ענת ענבר: העניין הוא התהליך של הבחינות.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אני אומר, תכף, נגיד לאט לאט.

ניסן סלומינסקי: שבועיים, נניח לפרסום.

<ענת ענבר: בערך.

ניסן סלומינסקי: כמה זמן לוקח לבחון?

מרב מיכאלי: למה זה צריך לקחת שבועיים להכין את המכרז?

ניסן סלומינסקי: אל תדאגי, נגיע טוב.

מרב מיכאלי: אני לא מבינה למה צריך לקחת שבועיים להכין את המכרז, באמת.

שולי מועלם-רפאלי: זה ידוע.

<ענת ענבר: עד שמפרסמים את זה – תראו, אני לא יכולה להגיד לכם בדיוק ימים, אני לא עובדת בנציבות.

מרב מיכאלי: הפרסום זה אחרי שהמכרז מוכן.

<קריאות: - - -

<רחל אבידן: מהניסיון שלנו בקליטת עובדים דרך מכרזים זה תהליך של שמונה חודשים.

<רחל אבידן: הם מעבירים מכרז פנימי ומכרז חיצוני - - -

מרב מיכאלי: מאה אחוז, אבל אנחנו לא מדברות - - -

<רחל אבידן: זה חברות חיצוניות שמעבירות מבחנים.

<רחל אבידן: אנחנו לא מצליחים היום לאייש משרות בהרבה פחות זמן.

<רחל אבידן: נדיר.

<אמיר זימן: אז אפשר להתחיל בינתיים בחלק מהמקומות.

<רחל אבידן: אי-אפשר להתחיל בחלק מהמקומות.

<ענת ענבר: אי-אפשר.

ניסן סלומינסקי: עוד פעם, אני חוזר, מתפרסם המכרז, ומי ששולט על זה מאותו רגע זאת רק הנציבות?

<ענת ענבר: כן.

<ענת ענבר: כל תהליך הבחינות הוא דרך נציבות המדינה.

<ענת ענבר: לפעמים נעשית ועדת מכרזים פנימית אם יש אנשים מתאימים ואז התהליך קצר יותר.

<ענת ענבר: אבל אם לא נמצאים אנשים מתאימים במכרז פנימי, ואצלנו יש דרישות מאוד גבוהות, החוק קובע את דרישות העובדים.

שולי מועלם-רפאלי: כן, לתפקיד.

מרב מיכאלי: כישורי עובדים.

<ענת ענבר: זה צריך להיות שבע שנים עם BA, חמש עם MA, עם הרבה מאוד ניסיון והכשרה בתחום משפחה, מטפלים משפחתיים.

<ענת ענבר: אז הרבה פעמים אנחנו לא יכולים למצוא במכרזים פנימיים, ואז אנחנו נאלצים לפרסם מכרז חיצוני, שזה אומר תהליך של בחינות.

ניסן סלומינסקי: מהרגע שנגמר המכרז, אז זה מתחיל לעבוד או שיש עוד איזשהו שלב?

<ענת ענבר: הם מתחילים לעבוד, אבל הם צריכים לעבור איזשהו תהליך הכשרה לתפקיד, הם אנשים שבאים מכל מיני שירותים חיצוניים, עובדים סוציאליים, ואנחנו מעבירים אותם הכשרה לתפקיד.

מרב מיכאלי: כמה זמן תהליך ההכשרה?

<ענת ענבר: ואנחנו עושים את זה כמה שיותר מהר.

מיכאל אורן: יש מצב של מחסור במועמדים?

מיכאל אורן: כן, לא?

מיכאל אורן: יש מצב שיש 30 מכרזים, יש כסף, הכול, אבל אין מספיק מועמדים?

<רחל אבידן: באזורים מסוימים.

<ענת ענבר: במכרזים פנימיים ברוב המקרים אנחנו לא יכולים למצוא מועמדים אלא במכרזים חיצוניים.

<ענת ענבר: מכרז פנימי זה רק עובדי משרד הרווחה.

ניסן סלומינסקי: תראו, מה שאני אעשה, יש לי רעיון, ענת, ארצה שתעבירו לי לוח זמנים – אחרי שתשבו עם הנציבות – מדויק עם אבני דרך שאפשר לעקוב, איך בעוד עשרה חודשים העסק הזה כבר עובד עם אבני דרך.

<ענת ענבר: מבחינתנו העסק הזה יעבוד.

ניסן סלומינסקי: אסביר לך, לא "מבחינתנו".

ניסן סלומינסקי: אתם תעשו את זה, כי אם לא, אז היינו קובעים חצי שנה, ואז לא הייתה ברירה, הייתם עושים את זה בחצי שנה.

<ענת ענבר: ברור.

ניסן סלומינסקי: אבל אני מוכן ללכת על זה בתנאי שאתם נותנים לי אבני דרך.

ניסן סלומינסקי: אל תעשו לי עם הראש, כי אני הרי מכיר את המערכת, מהרגע שאני מאשר אני מאבד כאילו את השליטה.

<רחל אבידן: ממש לא.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו לא נעשה.

ניסן סלומינסקי: אציע לחברי שנאשר את זה, ואני בלבד אגיש רוויזיה על זה.

ניסן סלומינסקי: רוויזיה אומרת שיש לי יכולת ברגע מסוים – איך אומרים, זה לא יכנס לתוקף כל עוד אני לא מוריד את הרוויזיה.

ניסן סלומינסקי: ואני אוריד את הרוויזיה רק כשאקבל מכם לוח זמנים.

ניסן סלומינסקי: זה יאלץ אתכם - מצד אחד הוועדה אשרה, שלא נצטרך להתכנס עוד פעם, ברגע שתביאו לוח זמנים שמתכנס אני מוריד את הרוויזיה והכל רץ.

ניסן סלומינסקי: אתם לא מביאים, אז הרוויזיה קיימת, החוק הזה לא קיים.

ניסן סלומינסקי: זה יכול להיות שוט כדי שאתם תביאו לי.

ניסן סלומינסקי: תשבו עם כל מי שצריך: עם האוצר, עם הנציבות, עם הרווחה, עם כל מי שצריך, תגידו: רבותי, כאן יש משוגעים, אישרו את החוק שהוא כל כך נפלא, אבל יש עליו רוויזיה.

ניסן סלומינסקי: כולם מבינים מה זה רוויזיה.

ניסן סלומינסקי: הכוונה שכל עוד לא מסירים את הרוויזיה החוק הזה לא יוכל להתממש כספית, ואנחנו לא רוצים את זה.

<ענת ענבר: אני רוצה לציין מבחינת היערכות אנחנו כבר - - -

<מוריה כהן בקשי: הבעיה - - -

ניסן סלומינסקי: זאת לא בעיה, כי החוק בין כה וכה - - -

<ענת ענבר: נכנס לתוקף.

ניסן סלומינסקי: אם החוק תלוי במימוש הכספי באישור תקציב, אז יש לנו עד ה-12 בנובמבר שהתקציב מאושר.

<קריאות: לא.

<נועה ברודסקי-לוי: החוק אמור להיכנס לתוקף בשבוע הבא.

ניסן סלומינסקי: רגע, תכף נדבר על החוק הזה ומה אנחנו עושים.

ניסן סלומינסקי: בין כה וכה יש לנו איזושהי תקופה שאנחנו צריכים לטפל בה.

<נועה ברודסקי-לוי: נכון, שצריך לטפל בה.

ניסן סלומינסקי: מה שאני מנסה רק לומר זה שאתם תביאו לי מחר את לוח הזמנים שישבתם עם הנציבות, עם כולם, אז זה יורד מחר.

ניסן סלומינסקי: ברגע שתביאו את לוח הזמנים שנראה שהוא רציני ומתואם עם כולם, באותו רגע אני מוריד את הרוויזיה.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שרק אני אוריד, ואז החוק באותה שנייה קיים.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: קיים, הכוונה להכנה.

ניסן סלומינסקי: סליחה, שאבין, ההכנה לקריאה שנייה ושלישית קיימת, כי הרי בין כה וכה החוק לא יוכל להיכנס לתוקף עד שהוא לא יהיה חוק, וכדי שהוא יהיה חוק אני צריך קריאה שנייה ושלישית במליאה.

<ענת ענבר: אבל הוא חוק.

<אמיר זימן: הוא מדבר על חוק הדחייה.

שולי מועלם-רפאלי: הוא מדבר על החוק הזה, לא על החוק הנפלא הזה המקורי שכולנו מסכימים שהוא מצוין.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט נדבר על הפער שיהיה בין עוד שבוע לבין הזמן שהמליאה תתכנס כדי שנוכל להעביר קריאה שנייה ושלישית.

ניסן סלומינסקי: תכף נדבר על החלק הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: ולכן אנחנו רוצים לקבל את הלו"ז תוך כמה ימים.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה רק לומר, שהרוויזיה שלי משמעותה שאם אתם לא מביאים אזי הדחייה לא קיימת והחוק כבר קיים מעוד שבוע, ואתם תינזפו כולכם על זה שיש חוק ואתם לא מממשים אותו.

ניסן סלומינסקי: הרי כל הרעיון הוא שאתם רוצים לדחות את ההחלה בגלל שהיו טענות שלא היה תקציב וכו' וכו'.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מוכנים ללכת לקראתכם, אבל בתנאי שנדע שאם אנחנו דוחים, זהו זה, מה שנקרא, ואין יותר תירוצים, ואני אדע את זה אם תיתנו לי אבני דרך, ונעקוב.

ניסן סלומינסקי: ויש לי כאן את חברותי חברות הכנסת שהן תעקובנה עוד יותר לראות שכל אבן דרך שאתם מציגים, שבאמת היא מתממשת, ואז אנחנו יותר רגועים.

<מוריה כהן בקשי: רק שאלה, אני ודאי לא נגד העניין של לוחות זמנים, אני חושבת שזה חשוב.

<מוריה כהן בקשי: אני רק רוצה לוודא שזה לא יעכב אותנו במקרה שתתכנס לנו מליאה – ויש לפעמים התכנסויות לא צפויות שאנחנו רוצים שהמליאה הכי קרובה שתתכנס, גם אם זה יהיה משהו בהפתעה – נוכל להעביר את זה.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה תלוי בכם.

<נועה ברודסקי-לוי: אז צריך שתוך כמה ימים תביאו את לוח הזמנים.

<מוריה כהן בקשי: השאלה אם המתווה של הרוויזיה שהצעת לא יעכב אותנו לכל הפטור מחובת הנחה.

<נועה ברודסקי-לוי: אם ייתנו לנו תוך כמה ימים אז אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: תיתנו לנו את התוכנית, אני באותו רגע מוריד את הרוויזיה.

<נועה ברודסקי-לוי: אם בשבוע הבא מעבירים לנו אז אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי, המשמעות של רוויזיה זה שאני יכול לבד באותו רגע, ואז אני מסיר אותה, אני כבר לא צריך דיון ועדה, לא צריך כלום, באותו רגע, אז זה לא צריך לעכב כלום.

ניסן סלומינסקי: הדבר היחיד שיעכב זה רק אם לא תביאו תוכנית.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לדחות את זה.

ניסן סלומינסקי: אם אתם לא מביאים תוכנית אז מה יקרה?

ניסן סלומינסקי: נדחה, ובעוד עשרה חודשים עוד פעם נעשה את כל התהליך.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה למנוע את זה.

ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב, אני מוכן ללכת על עשרה חודשים ולא על חצי שנה או בכלל לא לדחות, מוכן ללכת לקראת זה אם אנחנו משוכנעים שזהו זה.

ניסן סלומינסקי: אבל כדי להיות משוכנעים אני לא רוצה לחכות עד עוד עשרה חודשים ואז שוב נבוא.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה אבני דרך שאני אהיה מודע שבעוד לדוגמה, חודש החבר'ה האלה, יש כאן עיכוב, לא עומדים באבני הדרך, ואז כבר נוכל לדפוק על השולחן ולא לחכות עוד עשרה חודשים.

<מוריה כהן בקשי: בכל מקרה, לך יש תמיד שיקול דעת להוריד את הרוויזיה.

ניסן סלומינסקי: אם אני מגיש את הרוויזיה לבד אז זה על שיקול דעתי, אני לא צריך את הוועדה.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

<רונן לפיד: אני שומע פה את ההתנהלות ואת הדחייה מהיבט אחד, אישור תקציבים מבחינת עובדות סוציאליות, ואני רוצה להפנות את תשומת לבכם להצעת החוק בסעיף 4(1) שאומר: מתן מידע על ההליכים המשפטיים בעניינים של סכסוך משפטי.

<רונן לפיד: ואני שואל לתומי, היום במתכונת של יחידת הסיוע שליד בית-המשפט, כיצד יחידת הסיוע במתכונת הנוכחית יכולה לתת סיוע ומידע על הליכים משפטיים ללא עזרה עם עורכי-דין מומחים לתחום שיכולים לתת סיוע בתחום הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: זה אמור להיות בחוק.

מרב מיכאלי: זה לא רלוונטי לחוק.

<רונן לפיד: זאת אומרת, לדעתי - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, השאלה שלך נכונה, אבל כבר יש לנו - - -

<רונן לפיד: לדעתי, יש לתת את הדעת ולתקצב, אם בכלל - -

מרב מיכאלי: לא ברור לי למה מלשכת עורכי-הדין מדבר לפני חברות הכנסת, עם כל הכבוד.

ניסן סלומינסקי: מרב, נאפשר לו.

<רונן לפיד: - - גם מומחים משפטיים שיתמכו ביחידת הסיוע, ולאו דווקא עובדים סוציאליים.

<רונן לפיד: אני רוצה להפנות את תשומת לבכם לכמה דברים.

<רונן לפיד: סכסוך בענייני משפחה - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש לא רלוונטי פה לדיון הזה.

<רונן לפיד: סליחה, סליחה.

שולי מועלם-רפאלי: הדברים האלה כבר נטחנו עד דק בדיון הקודם.

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש, חברותי, שולי.

<רונן לפיד: לא, ממש לא.

שולי מועלם-רפאלי: לא היית פה פשוט.

ניסן סלומינסקי: שולי, בבקשה, תנו לו עוד חצי דקה.

מרב מיכאלי: למה?

ניסן סלומינסקי: כי אני רוצה.

<רונן לפיד: סכסוכי ענייני משפחה הם עניינים של לא רק משמורת הסדרי ראייה, אלא גם רכושיים, ויש להם היבטים שונים לחוקים שונים, כולל ענייני מזונות.

<רונן לפיד: ולכן, בני-זוג שמגיעים להתדיינות משפטית או טרום התדיינות משפטית צריכים לקבל את הסיוע הנכון ביותר לא רק מבחינת הסדרי ראייה וטובת הילד, אלא גם מבחינה נוספת.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: הבנו.

<רונן לפיד: ולכן, יש צורך אולי גם לתקצב.

ניסן סלומינסקי: הבנו את הנושא.

<נועה ברודסקי-לוי: יש מענה.

<נועה ברודסקי-לוי: החוק כן קובע שיהיו יועצים משפטיים שישבו ביחידות הסיוע, והם ישתתפו לפחות באחת הפגישות.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

<רונן לפיד: השאלה אם זה קיים היום, כי צריך לתקצב.

ניסן סלומינסקי: לא, ידידי, לא, זה לא דו-שיח.

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רבותי, זה לא דו-שיח.

ניסן סלומינסקי: קיבלנו את התשובה, תשובה בסדר, נגמר.

<אברהם אלטלף: התקציב כולל משפטנים.

<אברהם אלטלף: בתקציב יש משפטנים.

ניסן סלומינסקי: אמרנו, בסדר.

מרב מיכאלי: לא קיבלנו את התשובה המלאה.

מרב מיכאלי: הוא לא שאל שאלה אלא הוא מתריס התרסה, ותכף נדבר על ההתנהלות של לשכת עורכי-הדין.

ניסן סלומינסקי: לא משנה, קיבלנו תשובה, ואני מציע להתעלם מזה.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרנו, לא רוצים להיכנס לזה.

מרב מיכאלי: הצעתי לתת קודם לחברות הכנסת את זכות הדיבור לפני לשכת עורכי-הדין.

ניסן סלומינסקי: מה זה משנה, ואחר כך הוא היה מדבר, והיה אחר כך עוד פעם סיבוב, חבל.

ניסן סלומינסקי: ככה עשינו את זה, שמענו את כולם, עכשיו אנחנו - - -

מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, יש שאלה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור אליכם, מותר לי לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: שמענו את כל הנציגים, הבנו את הנושא, הגענו להצעה מסוימת.

ניסן סלומינסקי: עכשיו חברות הכנסת.

ניסן סלומינסקי: מי מחברי רוצה לדבר?

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה, אדוני.

מרב מיכאלי: קודם כול אני רוצה להחרות, להחזיק אחריך ולהתרעם ולהביע תסכול גדול מהעובדה שאנחנו יושבות ויושבים פה שבוע לפני שהחוק צריך להיכנס לתוקף, תשעה חודשים אחרי שהוא נחקק והייתה אפשרות להתכונן אליו.

<ענת ענבר: אנחנו התכוננו.

מרב מיכאלי: ואנחנו צריכים לתת עוד עשרה חודשים.

מרב מיכאלי: אני עוד קיוויתי שנקצר את זה לחצי שנה, אבל כבר ויתרתי על השאיפה השאפתנית הזאת.

מרב מיכאלי: קודם כול, אני רוצה להגיד שבסוף לא יעזור כלום, הטענה המרכזית היא באמת לאוצר.

מרב מיכאלי: אחרי שסיכמנו עם האוצר, והיו סיכומים במהלך העבודה על החוק, היו סיכומים מפורשים והייתה התחייבות של האוצר שהם יתקצבו אותו, ברגע שבאמת החוק עבר הם חזרו בהם וחזרו חזרה לכל הדבר הרגיל הזה של שליש-שליש-שליש.

מרב מיכאלי: וגם אחרי זה כשכבר נתנו 12 תקנים, אז יצרו במערכת חוסר אמון ואי-אפשר היה לעבוד.

מרב מיכאלי: מצד שני, צריך גם להגיד – אני אומרת את זה בצער לחברותי פה בשני המשרדים – לא ראיתי גם את המשרדים נאבקים על ההוצאה לפועל של החוק, גם מול האוצר, אגב, ואני העמדתי את עצמי לרשות

מרב מיכאלי: כם באופן מלא לעניין זה, וזה לא קרה.

מרב מיכאלי: אני מברכת על ההצעה שלך ללוח זמנים, ושהוועדה אכן תקיים מעקב על לוח הזמנים הזה.

מרב מיכאלי: צריך גם להגיד פה בכוכבית שגם לא ברור לי למה צריך את הביזיון של להביא את ההארכה, את דחיית התחולה ברגע האחרון כשכבר עוד שבוע – הרי דחיית התחולה תיכנס לתוקף אחרי שהחוק כבר לא ייושם.

<מוריה כהן בקשי: פה הייתה לנו גם תקלה, כי הייתה ישיבת ממשלה שהייתה צריכה להתקיים בבוקר של ועדת שרים, והייתה פוטרת אותנו, והיא התבטלה ברגע האחרון, ומאז זה יצר מצב שלא הייתה לנו מליאה.

<מוריה כהן בקשי: זה היה אמור להגיע בזמן.

מרב מיכאלי: אבל בחייכם, מוריה, אתם יודעים ויודעות שהחוק הזה לא יכנס לתוקף בזמן.

מרב מיכאלי: כל כך הרבה זמן אפשר היה להביא את החוק הזה בנחת ולעשות את זה כמו שצריך, ולא בפגרה ולא בלחץ ולא ברמה שמבזים גם את הכנסת וגם את הממשלה.

מרב מיכאלי: כשהחוק לא יכנס לתוקף בעוד שבוע זה ביזיון לשני הגופים האלה, וזו שוב פגיעה באמון הציבור ושוב התנהלות כושלת, ואין סיבה לזה, באמת, זה חבל מאוד.

מרב מיכאלי: עכשיו אני רוצה, ברשותך, אדוני, כמה דברים קונקרטיים.

מרב מיכאלי: קודם כול ברמה ההצהרתית, אם כבר דיבר פה נציג לשכת עורכי-הדין – אומנם אני לא חברה בלשכת עורכות ועורכי-הדין – אבל הגיעה לידי אגרת ששלח יו"ר לשכת עורכי-הדין, ובה הוא מבשר בשמחה לחברות ולחברי הלשכה שכמו שהוא הבטיח בקמפיין שלו הוא הצליח להביא את שרת המשפטים להכריז או להבטיח – לא בטוח – לא להכריז, אלא להבטיח, שהיא באמת תסכל את החוק הזה, שלשיטתם פוגע בהם, בהכנסותיכם או בכל דבר אחר.

מרב מיכאלי: אז רציתי לבקש ממשרד המשפטים הבהרה, האומנם שרת המשפטים הבטיחה ללשכת עורכי-הדין לסכל את החוק הזה.

<מוריה כהן בקשי: אז לא חיכינו לדיון בכנסת.

<מוריה כהן בקשי: המסמך הזה שהועבר באמת לתפוצה מאוד מאוד רחבה הגיע לידינו.

<מוריה כהן בקשי: זה הופץ עוד לפני שהפצנו את תזכיר החוק או שאמרנו משהו אפילו על הפצת תזכיר החוק לדחיית התחולה.

<מוריה כהן בקשי: כשגילינו את זה, ובדיוק עמדנו לפרסם את התזכיר הדוחה את התחולה, שרת המשפטים בטרם הפיצה את התזכיר הוציאה הודעה לעיתונות שבה היא אמרה בצורה מאוד מאוד מפורשת שהיא מאמינה בחשיבותו הגדולה של החוק הזה, ושדחיית התחילה היא אך ורק בגלל ההיבט התקציבי והרצון לממש את החוק הזה בצורה הטובה ביותר.

<מוריה כהן בקשי: בשום פנים ואופן אין כאן איזושהי קבלת עמדה לגבי החוק הזה לאי מימושו.

<מוריה כהן בקשי: הפוך.

<מוריה כהן בקשי: היא הביעה בצורה הכי ברורה את הדברים, הן בהודעה לעיתונות, הן בנאום שלה בכנסת.

<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שהבוקר עוד פעם דיברתי – משום שכל הזמן יש שמועות בנושא הזה – עם לשכת השרה באופן חד-משמעי, שרת המשפטים מאמינה בחוק הזה, מאמינה שהוא ייתן מענה ויסייע להורדת האש בסכסוכי המשפחה.

<מוריה כהן בקשי: ואם צריך את ההבהרה הזאת גם כאן, אז אני אומרת את זה גם כאן.

מרב מיכאלי: אז א', אני שמחה לשמוע את זה; ו-ב', אדוני, אני חושבת שמן הראוי שהוועדה אולי אפילו תשקול להוציא מכתב ללשכת עורכות ועורכי-הדין או לפחות ליושב-הראש שלה שההתנהלות הזאת היא שערורייתית ולא תיתכן, ושבאמת, א', ראוי שהוא יוציא הבהרה, ושתיים - - -

ניסן סלומינסקי: זכותו להוציא.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שאנחנו כוועדה נכנס לפרסומים של כל מיני גופים או כל מיני – אני לא חושב שזה מקובל.

ניסן סלומינסקי: התגובה שלנו היא פשוט מה שאנחנו מחליטים עכשיו.

מרב מיכאלי: טוב מאוד.

מרב מיכאלי: עכשיו יש עוד דברים קונקרטיים שאני רוצה בבקשה לברר.

מרב מיכאלי: יש דברים שנוגעים למכרזים שמשרד הרווחה צריך להוציא, של עובדות ועובדים סוציאליים.

מרב מיכאלי: אבל, כמו שציינה נועה בצדק, החוק כולל גם יועצות ויועצים משפטיים, גם בשבילם צריך להוציא מכרז.

מרב מיכאלי: אני מבינה שיש אי הסכמה בין המשרדים, מי מהמשרדים בעצם יעסיק את עורכי-הדין או את המשפטנים האלה, ואני רוצה שגם את זה נסגור אחת ולתמיד לצורך העניין כאן ועכשיו.

מרב מיכאלי: אחרת, יישכרו אולי עובדות ועובדי משרד הרווחה, אבל נתקע עם היועצים המשפטיים.

מרב מיכאלי: אז בואו תגידו אתם איפה זה עומד ואיך נפתור את זה.

<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שבתקופת הבחירות עבדנו הרבה על יישום החוק הזה גם בצד המשפטי וגם בצד של העבודה של היערכות של יחידות הסיוע עצמן בהיבט המקצועי.

<מוריה כהן בקשי: אבל החוק הזה השאיר כמה סוגיות להיבט היישומי גם ברמה של החלטות מדיניות, ביניהם למשל גם הסוגיה הזאת של מי יעסיק את עורכי-הדין ביחידות הסיוע.

<מוריה כהן בקשי: מאז בעצם שיש ממשלה ויש שרה ויש מנכ"לים למשרדים בצורה מסודרת אני יכולה להגיד שאנחנו עובדים בחודשיים-שלושה האחרונים בצורה מאוד מאוד אינטנסיבית על הסוגיות היישומיות שנשארו, ובהם גם הסוגיה הזאת.

<מוריה כהן בקשי: אנחנו מקווים שבזמן קצר יחסית – יש היום פגישה של מנכ"לים בסוגיה הזאת במכלול הסוגיות הקשורות לחוק הזה.

מרב מיכאלי: גם זה וגם הרשימה.

<מוריה כהן בקשי: גם הרשימה, גם היבטים של הסיוע המשפטי שלא נמצאים בחוק, אבל אנחנו בהחלט חושבים עליהם, נראה לי שצריך להיות נלווה - - -

ניסן סלומינסקי: מוריה, מי שהיה שומע אותך עכשיו היה בטוח שכאן נתת תיאור איך מתכננים את ההתקפה על איראן, עם דיונים ודיונים.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

ניסן סלומינסקי: כמה זמן צריך כדי להחליט איך זה מתבצע?

<קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: כמה ישיבות צריך לעשות וכמה מנכ"לים ושרים?

ניסן סלומינסקי: מה זה, לא בישיבה אחת נגמר הסיפור ומחליטים?

ניסן סלומינסקי: הרי מדובר כאן על תקציב שהאוצר מעביר, הוא אוגם את זה במשרד מסוים, הוא מעביר ונגמר.

ניסן סלומינסקי: דיונים ועוד דיונים ועוד, כאילו אנחנו כאן הולכים להתקיף.

ניסן סלומינסקי: לאיראן אני לא חושב שכבר עשו כל כך הרבה דיונים.

<מוריה כהן בקשי: קודם כול ציינתי כמה סוגיות, ואני יכולה להגיד שחלק מהן יותר מורכבות.

<מוריה כהן בקשי: בסוגיה של הסיוע המשפטי יש גם שאלה של מדיניות וגם שאלה של מתווה וגם שאלה של - - -

שולי מועלם-רפאלי: מה הוא כולל.

<מוריה כהן בקשי: זאת לא רק שאלה של תקציב, זו גם שאלה אם אנחנו רוצים שזה יפעל גם בצורה נכונה ושתהיה גם אינטגרציה נכונה בין המערכות.

<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שאנחנו מנסים ורוצים מאוד לעשות את זה באמת בהקדם האפשרי.

<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד שכל יומיים-שלושה, לפחות בשבועות האחרונים, היו לנו ישיבות בנושא הזה.

<מוריה כהן בקשי: זה נשמע פשוט, אבל זה משהו שמצריך אסטרטגיה.

מרב מיכאלי: אני חושבת שזה הגיוני לגמרי שזה מצריך אסטרטגיה.

ניסן סלומינסקי: כן, אם זה אני מסכים.

מרב מיכאלי: אבל, אדוני, רק מה שאני מבקשת זה שללוח הזמנים - -

ניסן סלומינסקי: יצרפו את זה.

מרב מיכאלי: - - יתווסף גם העניין הזה של כל ההחלטות האלה - -

ניסן סלומינסקי: בוודאי, זה פשיטא, הרי זה לא יזוז בלי זה.

מרב מיכאלי: - - גם לעניין רשימת אנשי המקצוע או נשות המקצוע שנפנה אליהם, וגם סוגיית עורכי-הדין ועורכות-הדין, והמכרזים של עורכי-הדין.

<מוריה כהן בקשי: מכיוון שאנחנו נמצאים עכשיו בין החגים, אני חושבת שלהתלות את כל החוק – לא אכפת לי שייקבע שנצטרך תוך חודש להעביר את הדיווח הזה, אני לא בטוחה שנוכל את הדבר הזה לתת תוך - - -

ניסן סלומינסקי: אבל לפי החשבון שלנו כרגע, בין כה וכה המליאה תתכנס רק ב-12 באוקטובר, אז יש לך בדיוק חודש.

<מוריה כהן בקשי: רצינו שאם יהיה כינוס שיתכנס באמצע, ננסה להכניס את זה בגלל הבעייתיות של זה.

ניסן סלומינסקי: אחר כך נקבל החלטה שנצמיד את זה למתווה הגז, ויש סיכוי שלפחות שתי ישיבות יהיו עד ה-12 באוקטובר של מתווה הגז, ויביאו את כולם מחוץ-לארץ וכו', ובסוף לא יעשו הצבעה, בסדר, לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: אז אם זה יקרה, נדבר.

ניסן סלומינסקי: אבל כרגע אני מניח שזה יהיה ב-12 באוקטובר, אז יש לכם חודש, ובכיף.

ענת ברקו: אני רוצה לשאול משהו, אפשר?

ניסן סלומינסקי: כן, ענת, ודאי.

ענת ברקו: אני רוצה לשאול אתכם ביחס להכשרות שאתם מתכוונים להעביר.

ענת ברקו: מה התהליך?

ענת ברקו: איזה סוג של הכשרות?

ענת ברקו: תחת איזה קורת גג?

ענת ברקו: מי יוביל אותם?

ענת ברקו: מה יהיה תהליך ההסמכה?

ענת ברקו: האם זאת רק עבודה סוציאלית, יגיעו מהדיסציפלינה של עבודה סוציאלית או פסיכולוגיה או מקצועות אחרים שהם טיפוליים?

<ענת ענבר: קודם כול, אצלנו עובדים כבר 70 עובדים סוציאליים.

<ענת ענבר: כולם, כמו שאמרתי, במכרזים הם כבר מגיעים עם כישורים שנדרשים על-פי חוק.

<ענת ענבר: זה דבר ראשון.

<ענת ענבר: דבר שני, כל העובדים שלנו עוברים הכשרה בגישור, גישור כללי וגישור במשפחה.

ענת ברקו: אבל קורסים של גישור הם קורסים של כמה חודשים.

<ענת ענבר: לא.

<ענת ענבר: אנחנו עושים קורסים אינטנסיביים פנימיים שלנו.

<ענת ענבר: גישור כללי הם עושים בחוץ, קונים; גישור במשפחה - אנחנו עושים את הקורסים באופן עצמאי.

<רחל אבידן: אבל זה נכון, ההכשרה לוקחת זמן.

ענת ברקו: כמה זמן?

<ענת ענבר: בגלל זה דיברנו על הארכה.

<קריאות: - - -

<ענת ענבר: אבל 70 עובדים כבר עברו את כל ההכשרות.

<ענת ענבר: אנחנו מדברים על תוספת.

<ענת ענבר: 70 עובדים כבר עברו את ההכשרות, רובם, 90% מהם מטפלים משפחתיים מוסמכים.

ענת ברקו: יש לי שאלה, מטפלים משפחתיים ותהליכי גישור זה לא אותו הדבר.

<רחל אבידן: אנחנו יודעים.

ענת ברקו: המיומנויות האלה שונות לחלוטין.

ענת ברקו: אני רוצה להבין כמה זמן לוקחת ההכשרה, לפחות השלמה של הכשרה בנושא של גישור.

<ענת ענבר: אז אני חוזרת ואומרת, כל העובדים כרגע מגשרים בגישור כללי ובגישור במשפחה.

<ענת ענבר: אנחנו מדברים פה על קליטת התוספת של העובדים פלוס ההכשרה שלהם.

ענת ברקו: מהו משך ההכשרה?

<רחל אבידן: משך ההכשרה שלהם זה אחת לשבוע לאוריינטציה התחלתית של העובד במשך 12 מפגשים, זה 12 שבועות, זה שלושה חודשים.

<ענת ענבר: תוך כדי שהם עובדים.

<רחל אבידן: כשהם כבר בעבודה, ובערך כחודשיים-חודשיים וחצי לגישור וגישור במשפחה.

<רחל אבידן: זה נותן לנו חמישה וחצי חודשים, כשישה חודשים.

ענת ברקו: זה תוך כדי עבודה.

<רחל אבידן: כשהם עובדים, הם צופים.

<ענת ענבר: כן, הם כבר עובדים והם כבר מקבלים הדרכה, ויש עליהם פיקוח, ויש מנהלת בכל יחידה שמפקחת על העובדים.

<ענת ענבר: אני רוצה עוד להוסיף לגבי מה שנאמר קודם.

<ענת ענבר: לא ישבנו בידיים משולבות, אנחנו כל הזמן עובדים לקראת קליטת החוק הזה, אנחנו מכשירים את העובדים - בשבוע שעבר עשינו יום עיון עם סימולציות; לפני חודש עשינו לעובדים יום ללמידת החוק עם היועצים המשפטיים.

<רחל אבידן: הכנו תוכנית הכשרה.

<ענת ענבר: הכנו תוכנית; הכנו את המידע במהות.

<ענת ענבר: בעצם, אנחנו מבחינת המהות מוכנים מקצועית.

<רחל אבידן: ברגע שיהיו לנו עוד תקנים.

ענת ברקו: הם מקבלים הסמכות?

<רחל אבידן: למגשרים במשפחה.

<ענת ענבר: כן, בוודאי.

ניסן סלומינסקי: שולי.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להמשיך את מה שענת אמרה, ולא להכביר במילים אחרי הפתיחה המרהיבה והמרשימה כל כך של מוריה.

שולי מועלם-רפאלי: החוק הזה, ברורה הנחיצות שלו, היא נטחנה עד דק שנים רבות לפני שחברת הכנסת מרב מיכאלי ואנוכי הגענו לכנסת הקודמת.

שולי מועלם-רפאלי: ברור היה לכל בר בי רב שהמציאות שבה בני-זוג נלחמים האחד בשני יש לה אולי מרוויחים מעטים, אבל בעיקר הרבה מאוד מפסידים מתוך התא המשפחתי.

שולי מועלם-רפאלי: אז החוק הזה ברור לו וראוי לו ונכון לו, ונמצאות פה נשים, וגם כנראה גברים שלא נמצאים כאן, שיכולים עוד הרבה ללמד אותנו למה החוק הזה כל כך נחוץ, ולמה הם לא ישבו באמת בחיבוק ידיים למרות שעברו חודשים רבים.

שולי מועלם-רפאלי: אז בעניין הזה אני חייבת להגיד לחבר מלשכת עורכי-הדין, הניסיונות לחזור שוב אל מקומות שאני חושבת שמוצו בדיונים בוועדה הזאת, בטח בדיון האחרון שהתנהל פה, שבו באופן מחפיר, לא רק המכתב האחרון של לשכת עורכי-הדין, אלא לשכת עורכי-הדין גייסה - - -

<רונן לפיד: - - -

שולי מועלם-רפאלי: לא, ברשותך, אתה לא תגיב עכשיו למה שאני אומרת.

שולי מועלם-רפאלי: גייסה לחצים חיצוניים על חברי הכנסת שהובילו את החוק.

שולי מועלם-רפאלי: נמצאת פה חברת הכנסת מיכאלי, אני נמצאת כאן, חבר הכנסת יריב לוין – באמת, הפעלתם עלינו גם במרחב הפוליטי שלנו וגם במרחב הציבורי הכללי פחות או יותר – לא זוכרת ששפכו את דמנו כל כך כמו בהצעת החוק הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: עוד לא שמעתי שארגוני הנשים יצאו נגד חברתי מרב מיכאלי כמו שאתם כמעט הצלחתם לבלבל אותם ולגרום להם לעשות ביום שהחוק הזה הובא בפעם האחרונה לאישור בוועדה, וברוך השם עבר בקריאה שנייה ושלישית.

שולי מועלם-רפאלי: הדבר הנוסף שאני רוצה להביע פה כחברה במפלגתה של שרת המשפטים, להגיד באופן חד-משמעי שביום שהמכתב הנוראי הזה, שיצא על-ידי יושב-ראש לשכת עורכי-הדין, הגיע לחברינו עורכי-הדין ששייכים אף הם למפלגת הבית היהודי והועבר אלי בתדהמה – כמי שפרסמה שהצעת החוק הזאת עברה וקיבלה על זה מחמאות רבות – מייד שאלתי את חברתי שרת המשפטים, שכמובן הכחישה את זה מייד, אמרה כמו שמוריה אמרה, שהעניין הוא יישום שהוא תלוי תקציב, אותו כולנו מבינים.

שולי מועלם-רפאלי: יש לנו ביקורת על האוצר שלא נמצאים כאן, יש לנו ביקורת על נציבות המדינה שלא נמצאת כאן, ראוי היה גם לאלה וגם לאלה להיות בדיון הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בכאב גדול אני מקבלת את העשרה חודשים האלה, כי עדיין אני חושבת שהאמת היא הדבר החשוב.

שולי מועלם-רפאלי: והאמת היא שיחידות הסיוע האלה ופגישות המהות הם הדבר החשוב.

שולי מועלם-רפאלי: ולעשרת החודשים האלה אנחנו, בסדר, אנחנו בכאב גדול נסכים.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני ממש רוצה שנצא מכאן כמו שאמרת, אדוני, לא עוד, עשרה חודשים ולא יותר.

שולי מועלם-רפאלי: אם נלך אחורה לכל השנים של ועדת שנהב, עוד הבזבוז של הזמן, והאש הזאת שמוריה דיברה עליה כבר התלקחה בבתים רבים, וראוי היה לנו מאוד מאוד שננסה לצמצם את הזמן הזה.

מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, רק עוד שתי שאלות קונקרטיות.

מרב מיכאלי: אחת, מתי משרד המשפטים חושב לפרסם את התקנות לחוק?

<מוריה כהן בקשי: טיוטה של התקנות בהיבטים המשפטיים יש לנו, אבל יש פה את ההיבטים שדיברתי עליהם של המודל בעיקר.

<מוריה כהן בקשי: אני יכולה להגיד את זה, זה מודל של ההפניה החוצה שקשור גם אגב לסוגיה אחרת שעולה פה, של תקנות בתי-המשפט (רשימת מגשרים), איזה רשימה, מי יפקח עליה.

<מוריה כהן בקשי: יש פה סוגיות שלובות.

<מוריה כהן בקשי: לכן, גם החודש הזה קצת קשה לנו בגלל שזה קשור לאותה סוגיה.

מרב מיכאלי: כל מה שביקשנו תוך חודש זה לוח זמנים.

שולי מועלם-רפאלי: זה לוח זמנים.

<ענת ענבר: מתווה.

<נועה ברודסקי-לוי: זה לוח הזמנים של המכרז הזה.

<מוריה כהן בקשי: בינתיים להגיד כיוון, אבל לא נוכל להגיד כמו פה, מכרזים וכו'.

ניסן סלומינסקי: את המתווה תוכלו לתת.

מרב מיכאלי: כמה זמן אתם צריכים בשביל לסגור את הדברים האלה?

מרב מיכאלי: שלושה חודשים?

מרב מיכאלי: ארבעה חודשים?

ניסן סלומינסקי: אתם לוקחים לכם זמן לכל דבר ונותנים את התחנות.

<קריאות: - - -

שולי מועלם-רפאלי: מוריה, ההחלטה על הפניה החוצה או לא היא מהות בחוק הזה.

<מוריה כהן בקשי: נכון, ודאי, אני רק אומרת שיש שם - - -

מרב מיכאלי: אבל, מוריה, אתם לא יכולים להתחייב לזה שבעוד ארבעה חודשים תוכלו כבר לפרסם תקנות ואת כל הדברים האלה?

<ענת ענבר: אני אוכל.

<רחל אבידן: כן, כן.

<מוריה כהן בקשי: את זה נוכל להגיד.

מרב מיכאלי: אז זה כל מה שאנחנו מבקשות.

מרב מיכאלי: תיתנו את התאריך הזה, שנוכל לראות אם אכן זה קורה.

<מוריה כהן בקשי: את זה נוכל להגיד, ואני יכולה - - -

ניסן סלומינסקי: היא התכוונה להגיד שלושה חודשים, ואת נתת לה חודש נוסף.

ניסן סלומינסקי: הם התכוונו לשלושה חודשים.

שולי מועלם-רפאלי: היית לארג'ית אתם.

שולי מועלם-רפאלי: תזכרו את זה לפעמים הבאות, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: תעשו את התחנות.

מרב מיכאלי: זאת אני, אני לארג'ית.

<מוריה כהן בקשי: את סדר הגודל נוכל להגיד.

מרב מיכאלי: לא עניין של סדר גודל.

מרב מיכאלי: תעשו סדר גודל ותתחייבו לתאריך.

מרב מיכאלי: והדבר האחרון, אני חושבת על עוד דבר שצריך להוסיף ללוח הזמנים - זה סוג של קמפיין ליידוע הציבור בדבר הזה, חודשיים לקראת העשרה חודשים.

<ענת ענבר: נכון.

<ענת ענבר: וגם לזה צריך תקציב.

מרב מיכאלי: בדיוק.

מרב מיכאלי: גם את זה צריך לתקצב וגם לזה צריך להיערך.

מרב מיכאלי: אומנם ראיתי בחוק ההסדרים שמקצצים, נדמה לי 25 מיליון שקל מתקציב הפרסום של המשרדים, של הממשלה בכלל, אבל כדאי להזדרז ולשריין תקציב לעניין הזה.

מרב מיכאלי: כדאי לברר כבר עכשיו באחריות מי זה.

מרב מיכאלי: - - - באחריות משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: כשבונים את התקציב, להכניס גם את הפרסום לתוך התקציב, ושיהיה איגום של כל זה בלי קשר למשרד - - -

מרב מיכאלי: תראה, אדוני היושב-ראש, כל התקציב שדיברנו עליו הוא בעצם שיאי כוח-אדם, תקנים.

<ענת ענבר: נכון.

מרב מיכאלי: אין פה כסף מעבר לזה שהוא כסף.

מרב מיכאלי: הפרסום, הקמפיין, הוא הדבר היחידי שהוא כסף ממש, ועליו כרגע לא דובר עדיין, לדעתי.

מרב מיכאלי: אני לא יודעת אם זה כסף שצריך בנוסף או שזה מתוך תקציב של משרד המשפטים, שיש לו גם ככה לקמפיינים שלו, אין לי מושג.

מרב מיכאלי: אבל כדאי לברר את זה ולחזור גם עם זה שאם יש צורך בעבודה נוספת מול האוצר או מי שלא יהיה, אז שנדע את זה מראש, ושוב לא נגיע לעמוד מול שוקת שבורה בזמן אמת.

<מוריה כהן בקשי: אגב, יש פה עוד סוגיות שיכול להיות שיש בהן היבטים שהם לא תקנים, למשל, הסוגיה של הסיוע המשפטי, ואנחנו דנים בה ולא רוצים לשים אותה בצד.

<ענת ענבר: כן.

ניסן סלומינסקי: סיוע משפטי, ויכול להיות שגם יצוצו לכם מקומות.

ניסן סלומינסקי: עם מקומות אתם מסודרים?

ניסן סלומינסקי: איפה היחידות האלה יושבות?

<ענת ענבר: אנחנו מתארגנים להרחבת מקומות, נכון.

ניסן סלומינסקי: אז גם זה יכול לעלות כסף.

ניסן סלומינסקי: אבל את כל זה צריך לקחת בתקציב, כמו כל דבר.

ניסן סלומינסקי: ואפילו מה שתשתו בדיונים, כי אם יש כל כך הרבה דיונים גם שותים בטח, לא?

<ענת ענבר: רק מים.

ניסן סלומינסקי: אז תכניסו גם את התקציב של השתייה והאכילה בתוך זה.

מרב מיכאלי: מים, ולא קרים.

ניסן סלומינסקי: נשארה לנו הסוגיה האחרונה.

ניסן סלומינסקי: מה אנחנו עושים בגישור הזה שבין שבוע הבא לבין כינוס הכנסת כדי לאשר את הדחייה, בהנחה שנאשר אותה עוד מעט.

ניסן סלומינסקי: מה את מציעה?

<נועה ברודסקי-לוי: חשבנו גם עם משרד המשפטים – אנחנו בדרך כלל מאוד לא מעודדים חקיקה רטרואקטיבית, אבל במצב הנוכחי, ובגלל שאנחנו לא חושבים שזה יפגע באנשים באיזשהו אינטרס הסתמכות של מישהו; ומצד שני, כדי למנוע מצב שזה יכנס לתוקף, ואז זה יפגע ואולי יעורר יותר שאלות והתדיינויות משפטיות על מי שהגיש בתקופה בין לבין – חשבנו שאולי במקרה הזה בכל זאת עדיף לקבוע שהתיקון הזה של הדחייה יכנס לתוקף ב-17 לספטמבר, גם אם זה באופן רטרואקטיבי.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יכנס אחרי שייגמר?

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, גם אם זה יעבור נגיד ב-12 באוקטובר זה ייחשב כאילו ב-17 בספטמבר.

<נועה ברודסקי-לוי: כמו שאמרתי, זה משהו חריג, אנחנו בדרך כלל מאוד לא מעודדים.

ניסן סלומינסקי: אני מאוד מתנגד לחקיקה רטרואקטיבית, אבל - - -

ענת ברקו: למה צריך לעשות חקיקה רטרואקטיבית?

ניסן סלומינסקי: כי אחרת מה שיקרה, בשבוע הבא החוק יכנס לתוקף, אף אחד לא בנוי לזה, יבוא זוג, הם לא בנויים, ופתאום כמה תקופות אחרי כן הוא נדחה, זה משהו קצת לא נורמלי.

<נועה ברודסקי-לוי: זה עלול לעורר שאלה, מי שהגיש בין לבין, האם הוא כן היה אמור להגיש לפי - - -

ניסן סלומינסקי: שלושה שבועות הוא יהיה בתוקף, ואז באישור המליאה שתאשר את החוק הוא עוד פעם יבוטל, יידחה, זה מצב לא נורמלי.

<נועה ברודסקי-לוי: זה כמובן לא דבר טוב, אנחנו מאוד לא מעודדים.

<מוריה כהן בקשי: אגב, התלבטנו בשאלה הזאת אם צריך או לא צריך, אין פה בעצם הרבה משמעות מעשית, אבל בכל זאת ברמה התיאורטית יכול להיות שתבוא איזושהי טענה של מישהו שהיה צריך להגיש ולמה לא הגיש.

<מוריה כהן בקשי: אני חושבת שברמה המעשית זה פחות משמעותי, אבל למען הסר ספק חשבנו – לכן זה גם פחות חמור בעינינו כאן החקיקה הרטרואקטיבית, כי היא לא באמת עושה פה איזה מין שינוי רטרואקטיבי שזה פתאום מטיל איזה מס רטרואקטיבי.

ניסן סלומינסקי: כן, אני מבין, בגלל זה אני מוכן לזה.

<מוריה כהן בקשי: זה יותר למען הסר ספק, באמת, הסעיף הזה.

<נועה ברודסקי-לוי: עוד מילה על זה.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל כדי שבכל זאת אנשים ידעו, כי אנחנו בעצם הולכים להעביר את זה במליאה, אם זה יאושר בוועדה, רק אחרי שזה כבר יכנס לתוקף, חשבנו שצריך שבתי-המשפט, בתי-הדין, המזכירויות ידעו להגיד לאנשים שהם לא אמורים לפעול לפי החוק הזה, אם זה באמצעות שלטים או שכל המזכירים והמזכירות ידעו להגיד את זה.

<נועה ברודסקי-לוי: זאת אומרת, זה צריך איזושהי היערכות.

<מיכל פיין: הציבור צריך לדעת.

<מיכל פיין: החוק קיים בספר החוקים, מי שפותח את ספר החוקים, החוק נכנס לתוקף.

<נועה ברודסקי-לוי: נכון.

ניסן סלומינסקי: אז מי מטפל?

<אברהם אלטלף: - - - הקמפיין של כניסת החוק לתוקף - להודיע שיש חוק, הוא רק נדחה, והוא יכנס לתוקף - - -

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: אבל לא יספיקו לעשות את זה עד ה-17 בספטמבר.

<מוריה כהן בקשי: חשבתי שיהיו פה הנהלת בתי-המשפט, ואני רואה שהם לא נמצאים.

<נועה ברודסקי-לוי: גם חשבנו.

<נועה ברודסקי-לוי: הזמנו אותם לדיון, אבל הם לא הגיעו.

<אמיר זימן: אולי באותה הודעה של שרת המשפטים שמאשררת עוד פעם את הרצון להכניס את החוק ולא לדחות אותו, ובהזדמנות הזאת להסביר.

<מיכל פיין: אפשר אולי באמצעות הודעת דוברות באתר בתי-המשפט.

<נועה ברודסקי-לוי: אבל זה לא מספיק, כי אנשים שמגיעים לא יודעים.

<אמיר זימן: והודעה לעיתונות, פרסום בעיתונות.

<קריאות: - - -

<נועה ברודסקי-לוי: אבל גם הודעה כזאת בכל מקום - - -

<מיכל פיין: זה חוסך.

<מוריה כהן בקשי: אני לא יכולה פה להתחייב כי אין פה את הנהלת בתי-המשפט, אבל נפנה להנהלת בתי-המשפט ובינינו לבין הנהלת בתי-המשפט נמצא דרך של פרסום במזכירויות, באתר.

שולי מועלם-רפאלי: מצוין.

<נועה ברודסקי-לוי: אז תמצאו את הדרך לפרסם.

<אמיר זימן: אפשר לבקש מלשכת עורכי-הדין להפיץ שהחוק יכנס בעוד עשרה חודשים ובינתיים לא להפנות אנשים.

<רחל אבידן: גם צריך לבדוק שלא יהיו גורמים שרוצים שהוא לא יכנס וניכשל וידגישו את זה בכוונה.

ניסן סלומינסקי: אבל שמישהו רק ייקח לתשומת לבו לבדוק באמת איך זה מתפרסם.

שולי מועלם-רפאלי: אז מוריה אמרה שמשרד המשפטים ינהלו את זה מול הנהלת בתי-המשפט.

<מוריה כהן בקשי: על איזושהי דרך מעשית.

מרב מיכאלי: אשמח שהוועדה תקבע דיון מעקב בעוד שישה חודשים.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: ושוב, לפי לוחות הזמנים שלהם, אחרי שאקבל, אתם תהיו האמונות על זה שברגע שאבן אחת לא מתממשת כבר אז להתריע, לא לחכות שישה חודשים.

שולי מועלם-רפאלי: ברור.

מרב מיכאלי: אדרבה ואדרבה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, נשמח.

<מוריה כהן בקשי: היינו רק מבקשים שהדיווח הזה לא יהיה כהתליה בדרך של רוויזיה בגלל החשש שלנו, אבל לשיקול היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, אם תהיו בסדר, אז לוח הזמנים יהיה בידי לפני כינוס המליאה והכול יהיה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אם פתאום ראש הממשלה יכנס את המליאה לנושא של מתווה הגז אז נדבר, אבל איך אומרים, זה כבר לא סביר עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אם כי אי-אפשר לדבר על דבר סביר כבר.

<אברהם אלטלף: מתחם הסבירות השתנה.

ניסן סלומינסקי: אני מודה, כן.

ניסן סלומינסקי: בכל אופן את צריכה להקריא.

<נועה ברודסקי-לוי: "הצעת חוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה) (תיקון מס' 2) (דחיית תחילה), התשע"ה–2015 – 1.

<נועה ברודסקי-לוי: תיקון סעיף 7 – בחוק להסדר התדיינויות בסכסוכי משפחה (הוראת שעה), התשע"ה–2014 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 7, במקום "תשעה חודשים" יבוא "שנה ושבעה חודשים".

<נועה ברודסקי-לוי: 2.

<נועה ברודסקי-לוי: תיקון סעיף 8 – בסעיף 8 לחוק העיקרי, במקום "החל מספטמבר 2016" יבוא "החל מיולי 2017".

<נועה ברודסקי-לוי: " רק אבהיר, מדובר פה על הדיווחים לוועדה, שזה יהיה גם שנה מרגע שזה נכנס לתוקף.

<נועה ברודסקי-לוי: ואנחנו מוסיפים: "3.

<נועה ברודסקי-לוי: תוקפו של חוק זה מיום ד' בתשרי התשע"ו–17 בספטמבר 2015.

<נועה ברודסקי-לוי: " כך שזה יחול.

ניסן סלומינסקי: את הנושא של לוח הזמנים אנחנו לא מכניסים פה, אלא זה רק בהבנה שבינינו.

<נועה ברודסקי-לוי: אתה צריך להודיע על רוויזיה אחרי שמצביעים.

ניסן סלומינסקי: כן, מייד אודיע את זה.

ניסן סלומינסקי: חברי חברי הכנסת, נצביע.

ניסן סלומינסקי: ושוב, אני אחרי כן לבד אגיש את הרוויזיה כדי לוודא שאכן לוח הזמנים יגיע אלינו בזמן.

ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר?

ניסן סלומינסקי: ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: אושר פה אחד.

ניסן סלומינסקי: ואני מגיש רוויזיה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו הכדור אצלכם.

שולי מועלם-רפאלי: שנה טובה ומתוקה.

<קריאות: שנה טובה.

ניסן סלומינסקי: שתהיה שנה טובה, כתיבה וחתימה טובה.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.