ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 46, 2015-08-06 14:00

דוד אמסלם: רבותי, צהרים טובים.

דוד אמסלם: אני מבקש לפתוח את הישיבה של ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הסדרת הבנייה והעסקים בחוף ראשון לציון.

דוד אמסלם: אני מבקש מראש העיר להציג את הנושא.

דוד אמסלם: בבקשה, דב צור.

<דב צור: אדוני, תודה שנענית לפנייתנו וכינסת דיון דחוף בעניין בפגרה.

<דב צור: השורה התחתונה של הבעיה שעומדת בפנינו היא שישנו צו שיפוטי שניתן להסרת מבנים מסוימים בחוף הים של ראשון ב-31 לאוגוסט.

<דב צור: לטעמנו, זוהי פגיעה גדולה מאוד בחוף הים באופן בלתי הפיך.

<דב צור: העניינים האלה נובעים מהתנהלות שנמשכת בחוף הים מאז שלראשון יש חוף, כבר הרבה עשרות שנים.

<דב צור: החוף שלנו קטן מדי – 700 מטר מתוך 7 ק"מ חוף, ואת היתר תופסת המדינה.

<דב צור: עכשיו היא רוצה להתעלל גם במעט נשאר לנו.

<דב צור: בהתחלה היו בחוף הזה שלושה קיוסקים שניתנו כמו שניתנו פעם, לפני 50 – 60 שנה, לעבודה בחוף לנכים, לנכי צה"ל, לשיקום עבריינים, או דברים כאלה.

<דב צור: ההתפתחות הכלכלית במדינה ובראשון, וההתפתחות בתרבות הפנאי שלנו, גרמה לזה שהעירייה יזמה בעצמה הקמה של שישה מבנים בשלושה מקצבים של שניים כל אחד – שלושה זוגות מבנים שהם כבר לא קיוסקים אלא ממש בתי קפה.

<דב צור: עם הזמן בחלק מהמקומות בנו תוספות של משטחי בטון שמשמשים הרחבה דה-פקטו של בית הקפה.

דוד אמסלם: המבנים הם עירוניים?

<דב צור: המבנים נבנו על-ידי העירייה.

<דב צור: העירייה עשתה את ההיתרים.

<דב צור: המבנים הם על קרקע מינהל, אבל את המבנים הקימה העירייה.

דוד אמסלם: אתם נותנים אותם בזיכיון?

<דב צור: נותנים אותם בשכירות, כן.

<דב צור: מה שקרה הוא שנעשו תוספות בנייה שיש ויכוח לגבי ההיתרים שלהם.

<דב צור: צריך להדגיש שהמבנים האלה נמצאים מתחת ל-100 מטר מקו החוף.

<דב צור: כולנו מכירים את החוק להגנת החופים והתמ"א שמתייחסת שבעצם מונעים תופסת בנייה מעבר למה שהותר בעבר עד כניסת החוק לתוקף בטווח הזה של המטרים.

<דב צור: לצמד המבנים האמצעי, המקבץ האמצעי מתוך השלושה, הוצאו כן היתרים, גם לאותם משטחי בטון שהם במחלוקת לגבי המקבץ הדרומי והמקבץ הצפוני.

<דב צור: קיימנו דיון בוועדה המקומית.

<דב צור: מהרגע שהתבררה לנו רוע הגזרה, מבחינתנו, נפגשתי עם נציגת פרקליטות מחוז, סגנית הפרקליטה במחוז המרכז.

<דב צור: אני מתאר נכון?

<רינה מיוחס: לא.

<רינה מיוחס: רינה מיוחס זה מספיק.

<דב צור: אבל מה?

<רינה מיוחס: מנהלת מחלקת מקרקעין בפרקליטות מחוז תל-אביב.

<דב צור: נפגשתי עם הגברת מיוחס ועם הצוות שלה וניסיתי לשכנע אותם לעצור את רוע הגזרה או להקפיא אותה לפרק זמן מסוים בתואנה שאנחנו עומדים להגיש תוכנית שמסדירה את החוף.

<דב צור: לא רק זה, כשהסתבר לנו שאחת המשוכות העיקריות שאנחנו צריכים לעבור זה את המשרד להגנת הסביבה, קיימנו ישיבה עם המשרד להגנת הסביבה.

<דב צור: הצגנו את התוכנית שאנחנו עומדים להגיש.

<דב צור: קיבלנו הערות, תיקנו את התוכנית לפי ההערות האלה וקיבלנו תגובה שהתוכנית במתכונתה החדשה מקובלת על המשרד.

<דב צור: כמובן שהיא צריכה להיות מוגשת לוועדה המחוזית ולעבור את כל התהליך – תוכנית שאושרה בוועדה המקומית.

<דב צור: כעבור שבועיים בערך נתקבלה תשובה הפוכה מהמשרד להגנת הסביבה שאומרת: מצטערים, האישור שנתנו קודם לא תקף בגלל שהתב"ע שאתם מגישים סותרת את התמ"א, וכן הלאה וכן הלאה.

<דב צור: אני לא רוצה להיכנס לפרטים המדוקדקים.

<דב צור: נפגשנו לאחר מכן גם עם מתכננת המחוז שנמצאת גם כן, הגברת דניאלה פוסק.

<דב צור: הצגנו לה את התוכנית כי הכוונה שלנו להגיש את התוכנית גם אם היא לא מקובלת על המשרד להגנת הסביבה במתכונת שסוכמה איתו קודם, ושהוועדה המחוזית תחליט.

<דב צור: בין לבין קרה עוד אירוע שבינתיים קרה לו אולי תהליך חזרה, אני לא יודע בדיוק.

<דב צור: לפני שבוע בערך הוועדה הארצית לתכנון ובנייה דנה בתוכנית שמאפשרת בנייה בתחום של בין ה-30 ל-100 מטר באופן שאם התוכנית הזאת היתה מקבלת תוקף, למעשה היתה מאפשרת לנו להגיע עם התב"ע שמסדירה את כל הנושא הזה בחוף הים.

דוד אמסלם: יש דיון ביום שני בעשר בבוקר על התוכנית הזו.

דוד אמסלם: אני זימנתי, זה לא קשור לדיון הזה.

<דב צור: אם זימנת, נשמח לבוא או לשלוח נציגות כי הוא מאוד חשוב לנו.

<דב צור: ברגע שנוצר אופק תכנוני, אנחנו רואים את זה בהרבה מאוד פסקי דין שאני קורא גם אם זה לא מוצא חן בעיניי של צווי הריסה שתלויים ועומדים בבתי משפט, כשהשופטים רואים אופק תכנוני, לא נוטים ללכת להרוס כל דבר שעומד בפניהם למרות שזה עבירה לחוק.

<דב צור: כי כולם מכירים את הסיטואציה וכולם יודעים, במיוחד שפה מדובר בהתפתחות שנמשכת עשרות שנים.

<דב צור: אני מוכרח להגיד, העירייה לדורותיה נתנה יד לזה.

<דב צור: זאת אומרת, לא מדובר פה רק באיזה חבר'ה בעלי עסקים עבריינים.

<דב צור: לא שזה עושה את העבירה פחות חמורה, אבל יש פה מצב עובדתי מתמשך.

<דב צור: ברור שהחוק אחרי, אבל אני מדבר על תוספות בנייה שנעשו אחרי החוק.

<דב צור: אנחנו התכנסנו לישיבה בשבוע האחרון בוועדה המקומית כיוון שבית המשפט אמר:

<דב צור: אני נותן את צו ההסרה או ההריסה הזה רק לגבי אותם דברים שאין להם היתר בנייה.

<דב צור: התעוררה מחלוקת לגבי מה יש לו היתר בנייה או לא.

<דב צור: לבקשת בעלי העסקים נתכנסנו.

<דב צור: אני גם זימנתי את הגברת מיוחס וצוותה ואת המשרד להגנת הסביבה שיוכלו להביע את עמדתם.

<דב צור: היה דיון ארוך ומפורט וגם רציני.

<דב צור: הם הציגו את עמדתם וחברי המועצה האחרים הציגו את עמדתם, חברי הוועדה המקומית.

<דב צור: הסתבר לנו שלכאורה בהיתר בנייה שניתן לפיתוח החוף ב-97' מסומנים גם משטחי הבטון האלה כחלק מתוכנית פיתוח החוף.

<דב צור: יש להיתר הזה ממש היתר מלא עם חותמת.

<דב צור: לא מצאו את דף ההיתר שנלווה כי לדף הגרמושקה נלווה היתר.

<דב צור: אבל אין דבר כזה שראש עיר ומהנדס עיר חותמים על הדבר הזה מבלי שהם חותמים גם על ההיתר.

<דב צור: זה תמיד בא ביחד באותו תיק.

<דב צור: השופט בפסיקתו הסתמך על חוות דעת שנתנה היועצת המשפטית לשעבר של עיריית ראשון שאומרת: לא היתר הוא - כך אמרה.

<דב צור: השופט מסתמך על זה שזה גרמושקה, לא היתר - אני יכול להקריא את סעיפים 57, 58, 59, לחומר - ואנחנו סברנו שיש פה איזה נקודת מחלוקת שעומדת.

<אסף דעבול: לא התייעצו עם חברי המועצה.

<דב צור: כן, כן.

<דב צור: האמירה גם היתה גם בניגוד לדעתי, לא התייעצו איתי.

<דב צור: אבל מה שמעשה עשוי, מעשה עשוי.

<דב צור: אני אקריא שלושת המשפטים, זה קצר: "זאת ועוד, אף כי עיריית ראשון אשר ביקשתי את עמדתה לעניין זה הגישה תגובה מפורטת לפיה לא ניתן לראות בגרמושקה..." - שאתם רואים, היא היתר לכל דבר ועניין מבחינתנו – "...

<דב צור: אותה צירף המבקש משום היתר בנייה, וכי לאחר בדיקת התוכניות המאושרות וההיתרים לרחבה המרוצפת המסומנת 5 בצו ההסרה לא ניתן היתר בנייה כלל.

<דב צור: הגרמושקה עליה מנסה המבקש להסתמך איננה בגדר היתר בנייה כי אם תוכנית הגשה.

<דב צור: .." - זה לא נכון, יש פה חותמת.

<דב צור: זה אומר שהוצא היתר בנייה – "...

<דב צור: וככזו היה להגישה לאישור הוועדה המקומית, למלא השלמות טכניות ולשלם תשלום מסוים כדי לקבל היתר בנייה".

<דב צור: אין חתימה על דבר כזה עד שכל התנאים בהחלטת הוועדה לא ממולאים, התשלומים לא משולמים.

<דב צור: זה הליך הבקרה הרגיל לפני שכל ראש עיר וכל מהנדס עיר חותמים על הדבר הזה.

<דב צור: לכן, הגרמושקה הזאת שהשופט התייחס אליה כסתם גרמושקה היא היתר.

<דב צור: לאור זאת, החליטה הוועדה, כדי להסיר ספק - וצריך להגיד שכל הדברים קרו מהר, אנחנו מדברים רק על שלשום בלילה – שככל שתוגש, להבנתה, יש פה סוג של טעות, ככל שיוגש לה בקשה להיתר בניה היא תשקול אותו בחיוב.

<דב צור: זה גם עכשיו גם חלק מהנטל של בעלי העסקים.

דוד אמסלם: אתה מדבר על הוועדה המקומית.

<דב צור: ועדה מקומית על הדבר הזה.

<דב צור: עדיין צריך להגיד, המשפטנים שבצד השני של הפרקליטות יגידו את עמדתם.

<דב צור: הם חולקים עלינו.

<דב צור: למרות שכל הדברים האלו הוצגו גם בישיבה, הם חולקים עלינו.

<דב צור: אני רוצה לומר משהו ברמה הציבורית.

<דב צור: אנחנו רוב הפעמים נלחמים כתף אל כתף עם הנציגים של הפרקליטות, כולל התובעים המקומיים, נגד עבירות בנייה.

<דב צור: אין ספק שזה אחד מהחוליים הגדולים של המדינה, אני לא רוצה להסתתר מאחורי מילים אחרות.

<דב צור: נראה לנו שהרצון הדווקני הזה במקרה הספציפי שלנו למצות את הדין הלך צעד אחד רחוק מדי.

<דב צור: ראשית, משום שהחוף של ראשון מתפקד להפליא עם המערך הכלכלי שיש כרגע בו של העסקים האלה.

<דב צור: אני אומר לכם כנציג ציבור, אף אחד לא יכול להיות נציג הציבור מצד שני.

<דב צור: אני נציג הציבור, אני נבחרתי בקולות של תושבי העיר.

<דב צור: גם במועצה, גם בוועדה, הנושא הזה עבר פה אחד, רק בהתנגדות של אחת מחברות המועצה.

<דב צור: כולנו סבורים, כולל כל נציגי הסיעות הירוקות במועצת העיר, למי שיחשוב שיש פה איזה מאבק בין ירוקים ללא ירוקים, כולנו סבורים שיישום צו ההריסה השיפוטי הזה יהווה פגיעה דרמטית בציבור של ראשון שיש לו לאומללותו לעומת חופי תל-אביב, יש בו את מאנטה-ריי באותו מרחק על המים וסדרה של עוד מסעדות מפורסמות, והכול בסדר.

<דב צור: אני לא מדבר על מקומות אחרים שבהם יש חריגות לאורך כל הדרך.

<דוד ביטון: כולל חריגות: בת ים, תל אביב, נתניה, אשקלון.

<דוד ביטון: יש בכל מקום.

<דב צור: לטעמנו, נעשתה פה מדיניות אכיפה מאוד בררנית.

<דב צור: אמרתי להם: אם זה לא היה החנון של ראשון, כנראה לא היו מתחילים בו.

<דב צור: אני לא רוצה לספר על התלאות שהחוף הזה עבר, כולל פשיטות של מס הכנסה, מע"מ.

<דב צור: אגב, חוץ מהקומנדו הימי כולם פשטו באותו יום על חוף הים של ראשון.

<קריאה: הוא יגיע, כבוד ראש העיר.

<דב צור: כן, יכול להיות.

<דב צור: אנחנו גם מזמינים אותם.

<דב צור: אני סבור שצריכים למצוא איזה דרך לנסות להתיר את כל הצדדים מהסבך הזה.

דוד אמסלם: מה הבקשה הקונקרטית?

<דב צור: אנחנו רוצים לקבל ארכה להגיש את התוכנית שלנו ולנסות לקדם אותה.

דוד אמסלם: כמה זמן ארכה אתם צריכים, לדעתך?

<דב צור: שנתיים, משהו כזה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: אסף דעבול, בבקשה.

<אסף דעבול: אסף דעבול, חבר מועצת העיר ראשון לציון.

<דב צור: שתבין, הוא מהאופוזיציה.

<אסף דעבול: קודם כל, יש מקומות, חוץ ממה שמאושר בתוכנית שהציג ראש העיר, שהולכים להריסה וייהרסו אכן במועד שיש - זה בשם בעלי העסקים.

<אסף דעבול: יש סככות ועניינים שבית המשפט שאמר שייהרס וייהרסו.

<דב צור: יש מקומות שאין מחלוקת לגבי ההריסה שלהם.

<אסף דעבול: בעלי עסקים לא יפרו חוק.

<אסף דעבול: הם אנשים מכובדים, חלקם נמצאים אתנו כאן.

<אסף דעבול: לפני מספר שעות קיבלתי פסיקה של בית המשפט בנושא אורוות הברון בראשון לציון.

<אסף דעבול: כבוד השופט ממש מהשבוע אומר במפורש שבית המשפט ב-2010 למרות שהוא - - - וכל מה שצריך, חסרים מסמכים בתיק.

<אסף דעבול: לשמחתי, הייתי אופוזיציונר.

<אסף דעבול: הצלנו לעירייה כ-20 מיליון שקל – פורסם בעיתונות הארצית.

<אסף דעבול: אומר בית המשפט שבמסמכים שהציג ראש העיר בפניך חסרים מסמכים.

<אסף דעבול: טענו: מה פתאום?

<אסף דעבול: זה לא היתר וכד'.

<אסף דעבול: אני רק מראה שעכשיו, עכשיו, זה סיפור של שנת 95', וכאן ב-2010 בבית המשפט חסר מסמך, ואף אחד לא אומר שחס וחלילה שמישהו הטעה.

<אסף דעבול: החוף בראשון לציון הוא חוף לדוגמה.

דוד אמסלם: חבר'ה, צריך להבין שאנחנו לא בית משפט.

דוד אמסלם: אני לא פה בבחינת ראיות, זה לא התפקיד שלנו.

דוד אמסלם: דבר על הנושא העקרוניים ברמה הציבורית.

דוד אמסלם: עכשיו באת לסיפור של חסר מסמך, לא חסר מסמך.

דוד אמסלם: בסוף אנחנו צריכים להוביל את הדיון למקום ציבורי, הפרטים חשובים כי אני לא כרגע שופט פה.

דוד אמסלם: זה לא הסיפור.

דוד אמסלם: לכן, תביא את זה להיבט הציבורי, ופחות פרטים לגבי האם חסר פה מסמך והשופט שם האמין ופה יש לנו ולא היה חסר מסמך והשופט כן מאמין או לא מאמין – עזוב.

<אסף דעבול: קיבלתי.

<אסף דעבול: למסעדות האלה מגיעים נכים ואנשים מדיור מוגן מכל הארץ ממש.

<אסף דעבול: אם מחר מורידים את משטחי הבטון האלה, את המתחם הזה, אין לנכים איפה להיות.

<אסף דעבול: ממש אין בכלל.

דוד אמסלם: אתה אומר שחלק ממשטחי הבטון זה הנגשה?

<אסף דעבול: הנגשה שהעירייה עשתה.

<אסף דעבול: זה הנגשה לחוף וגם למסעדות וגם לשירותי הנכים.

<אסף דעבול: חלק ממנה כמובן להגיע כמה שיותר להגיע לאזור החוף עצמו.

<אסף דעבול: אלו הדברים שאנחנו מציגים אותם בפניך.

<אסף דעבול: הסתובבתי בכל חופי מדינת ישראל, שלחתי כאן תמונות.

<אסף דעבול: יש מקום שנקרא ניו בבת ים על המים.

<אסף דעבול: אפשר להגיד אי במים.

<אסף דעבול: נהריה – חבל על הזמן, נתניה, כל המדינה.

<אסף דעבול: כל מה שנבנה זה לפני החוק שחוקק ב-2004.

<אסף דעבול: אם היו בונים חס וחלילה אחרי אז יש טעם לפגם.

<אסף דעבול: אנחנו יודעים להרוס בראשון לציון.

דוד אמסלם: אתה מתכוון שבראשון לציון כל העבירות לכאורה נעשו לפני 2004?

דוד אמסלם: לפני החוק?

<אסף דעבול: בדיוק, במפורש.

<אסף דעבול: שנים לפני.

<דב צור: הטענה היא שלא היו היתרים, זה בדיוק הוויכוח הטכני.

<אסף דעבול: 95' – 96'.

<אסף דעבול: ומי בנה אותם?

<אסף דעבול: ראש העיר הקודם מאיר ניצן.

<אסף דעבול: אגב, הם חויבו שהעירייה תבנה להם וחייבו לשלם על הקבלן.

<אסף דעבול: מי כמוך יודע שעירייה לא יודעת לבנות זול יותר מיזם פרטי.

<אסף דעבול: הם שילמו את מלוא התשלום על כל מה שנבנה והעירייה בנתה.

<אסף דעבול: חשוב מאוד להדגיש שהעירייה בנתה לפני החוק ולא יכול להיות שהיום יחזיקו אותם ויגידו להם שרוצים להרוס.

<אסף דעבול: רבותי, אני מדבר כאן לא בשם בעלי העסקים, אלא בשם הנכים, הקשישים ובשם החוף היפהפה.

<אסף דעבול: לדב ולי יש ממש הרבה מחלוקות, אבל יש דברים עליהם אנחנו מסכימים.

<אסף דעבול: בזמנו ידענו, ואמרתי את זה גם במועצה, לנצח יחד עם דוד ביטן, אופוזיציה-קואליציה, את איווט ליברמן שהיה אחד החזקים במדינת ישראל בנושא חוות הגז והתאחדנו כולנו.

<אסף דעבול: גם כאן אנחנו נעשה, ואם צריך גם מאבק ציבורי על כל העניין.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת דוד ביטן, בבקשה.

<דוד ביטון: קודם כל, אני קצת מצוי בזה כי אני במקרה גם גר בראשון והייתי ממלא מקום ראש העיר.

דוד אמסלם: כל זה במקרה.

<דוד ביטון: במקרה.

<רינה מיוחס: במקרה העלית את זה לפה.

<דוד ביטון: לא, זה היושב-ראש העלה.

דוד אמסלם: אני קיבלתי פנייה דרך ראש העיר, הוא לא קשור.

<דוד ביטון: ראיתי שזה הנושא אז באתי.

<אסף דעבול: אתה לא חייב להתנצל בפניה.

<אסף דעבול: אתה חבר כנסת, נציג של הציבור בראשון.

<אסף דעבול: גם כשאני אמרתי לה שלום והסברתי לה משהו היא אמרה לי: אתה עוזר לחברים שלך.

<אסף דעבול: האמירות שלה - - -

<דוד ביטון: במקרה או לא במקרה, במקרה הזה היושב-ראש העלה.

<דוד ביטון: את הנושא הזה העלה היושב-ראש.

<דוד ביטון: אני יודע להסביר את עצמי, אין צורך.

דוד אמסלם: אסף, דוד.

דוד אמסלם: דעבול, אני מכבד אותך.

דוד אמסלם: זה לא מועצת העיר ראשון לציון.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך, אני לא רוצה לשמוע עוד הערות כאלה, ובאמת אף פעם בדיון.

דוד אמסלם: קיבלת את זכות הדיבור ובזה זה נגמר.

דוד אמסלם: בבקשה, דוד.

<דוד ביטון: אמרתי – יושב-ראש הוועדה זימן, אני באתי.

<דוד ביטון: אני לא חושב שאני יכול להרשות לעצמי לא לבוא.

<דוד ביטון: אני לא חושב שראוי שאני לא אבוא לדיון על ראשון.

<דוד ביטון: אני פונה אלייך, אני מבין שאת המוסמכת בפרקליטות להחליט בעניין הזה.

<דוד ביטון: זה מקרה קלאסי להסכים לארכה, ואסביר למה.

<דוד ביטון: קודם כל, אני לא מדבר כבר על מה שראש העיר דיבר, על בעיות בהיתרים וכו' שזה עניין לערעור ובערעור אפשר להסכים לארכה, אין שום בעיה משפטית בעניין הזה.

<דוד ביטון: אין פה התערבות.

<דוד ביטון: סך הכול עיריית ראשון כל השנים, כולל אני, נלחמנו בבנייה הבלתי חוקית.

<דוד ביטון: זו אחת העיריות היחידות שנלחמה כל הזמן בבנייה בלתי חוקים במבנים ובשדות החקלאים.

<דוד ביטון: היום רצועת חוף, עם כל הכבוד, זה לא רק רחצה בים.

<דוד ביטון: הסיפור הזה נגמר מזמן.

<דוד ביטון: רצועת חוף היא גם בילוי של תושבי ואזרחי המדינה.

<דוד ביטון: הסיבה היא – החופים הם מושקעים היום.

<דוד ביטון: שנית, זיהום אוויר.

<דוד ביטון: אנשים מעוניינים לשבת ליד החוף כי שם זיהום האוויר הוא הכי פחות.

<דוד ביטון: אנשים רוצים ליהנות מהבריזה שיש ליד הים וצריך לראות את זה במסגרת הגנת הסביבה.

<דוד ביטון: עיריית ראשון השקיעה קרוב ל-60 מיליון שקל בחוף הזה.

<דוד ביטון: כל הכספים האלה, אם בתי הקפה יהפכו למזנונים, הרי הדבר היחיד שאפשר לקנות שם זה ארטיקים ואולי איזה סנדוויץ'', אנשים לא יבואו לחוף.

<דוד ביטון: כל ההשקעה הציבורית שהושקעה, קרוב ל-60 מיליון שקל, תרד לטמיון.

<דוד ביטון: שנית, אנשים לא יגיעו ולא ייהנו מהחוף.

<דוד ביטון: הם לא יבואו לאחד החופים המושקעים ביותר במדינה.

<דוד ביטון: ראשון לציון משרתת לא רק את ראשון לציון, אלא היא משרתת את מודיעין, ובאים מירושלים בגלל כביש 431 ומכל האזור.

<דוד ביטון: אגב, גם מתל אביב באים.

<דוד ביטון: בנוסף, יש אופק תכנוני.

<דוד ביטון: יש גם את תמ"א 1 שהולכת להיות מתוקנת.

<דוד ביטון: ראיתי היום, אבל לדעתי לא לגבי בתי קפה אלא לגבי חניונים.

דוד אמסלם: אמרתי שנעשה על זה דיון ביום שני.

<דוד ביטון: בסדר.

<דוד ביטון: תוכנית בניין עיר של עיריית ראשון שאושרה בוועדה המקומית שהיום היא בהליכי הגשה סופיים והיא תעבור כי אין שום סיבה שהיא לא תעבור.

<דוד ביטון: הדבר הכי חשוב – ואני פונה פה לפרקליטות המדינה - זה אכיפה בררנית.

<דוד ביטון: הרי "התלבשו" על ראשון, אבל עם כל הכבוד, הבעיות יותר חמורות בכל חופי הארץ.

<דוד ביטון: אין סיבה להפלות את ראשון בעניין, במיוחד שלראשון לציון יש חוף מצומצם ביותר.

<דוד ביטון: זה לא שיש פתרון במקום אחר.

<דוד ביטון: החוף בראשון הוא לא יותר מ-100 מטר ברוחב.

<דוד ביטון: זאת אומרת, לפי השיטה שלכם אי-אפשר לעשות כלום בחוף של ראשון, למעט לבוא עם סנדלים ולרוץ על החוף ולהיכנס למים.

<דוד ביטון: אני מבקש מהפרקליטות במקרה הספציפי הזה שכן יפעילו שיקול דעת.

<דוד ביטון: שיקול הדעת הוא בסמכות שלכם, ולאפשר, לתת ארכה על מנת לסיים את התהליכים התכנוניים.

<דוד ביטון: אפשר לפתור את זה משפטית.

<דוד ביטון: יגישו ערעור ואתם תסכימו לארכה במסגרת הערעור, ובא לציון גואל, ואפשר יהיה להתקדם.

<דוד ביטון: אם לא יסכימו תוך תקופת זמן שתוסכם עם העירייה לסיים את תהליכי התכנון אז יהרסו – אין בעיה.

<דוד ביטון: אבל זה לא המצב, אפשר להפעיל שיקול דעת.

<דוד ביטון: זו הפנייה שלנו כחברי כנסת שהנושא הציבורי חשוב לנו, מהסיבות שאמרתי להפעיל את שיקול הדעת הזה ולהסכים לארכה סבירה ומניחה את הדעת.

<דוד ביטון: זה לא ייקוב הדין את ההר פה.

<דוד ביטון: אפשר ללכת עם שיקול דעת נכון לקראת הציבור.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: אתה שברת לנו פגרה, ואתה לא עושה זאת כל יום, בשביל נושא שהוא כנראה מאוד חשוב.

אורי מקלב: אני לא הייתי קודם, אני לא חשוד שיש לי איזה קשר ושורשים בראשון – לא.

אורי מקלב: אני מודה שבאתי בתור חבר ועדת הפנים.

אורי מקלב: ראיתי את הנושא וחשבתי שהוא חשוב.

אורי מקלב: יש לי קצת ניסיון ברשות מקומית.

אורי מקלב: הייתי 15 שנה בעיריית ירושלים סגן ראש עיר.

אורי מקלב: נדירים הם המקרים שהרשות המקומית תומכת בתוכנית, מתנגדת לצווי הריסה וכשיש רשויות אכיפה מעל זה שעומדות ומתעקשות ולא מגיעות להסדר עם העירייה.

אורי מקלב: אני לא ראיתי דבר כזה.

אורי מקלב: יכול להיות שיש לפעמים ביקורת על עיריות שהן מוציאות צווים מינהליים, צווים כאלה, והיא לא מבצעת את זה מספיק בזריזות.

אורי מקלב: אני לא מכיר עוד הרבה מקרים שעירייה באה ואומרת שהיא רואה בעניין הזה עניין חשוב לעיר ויש תמיכה מקיר לקיר בתוך המועצה.

אורי מקלב: זה מראה שיש כאן חשיבות מאוד מאוד מקומית ומוניציפאלית.

אורי מקלב: היום זה עולה על השולחן הזה וזה מקבל באיזשהו מקום היבט אחר.

אורי מקלב: אני לא משפטן ואני לא יודע אם יש לך אפשרות כראש עיר להוציא היתר על סמך התוכנית הזאת כשהיא כבר חתומה.

אורי מקלב: היא לא תוכנית הגשה, יש כאן גם בית משפט.

אורי מקלב: השאלות שצריכות לעמוד בפנינו הן כמובן ההיבט הציבורי – בכל אופן, להגיע להסדר עם הרשות המקומית.

אורי מקלב: אני חושב שזו קריאה של ועדת הפנים לרשויות כי אנחנו אחראים.

אורי מקלב: אנחנו מגבים אתכם כשיש כזו בקשה להגיע להסדר.

אורי מקלב: אני לא יודע מה סמכותו של שר הפנים במקרים כאלה או במקרים אחרים לעכב או להוציא היתרים.

<דוד ביטון: לא, הם יכולים להסכים במסגרת ערעור, אין ברירה.

אורי מקלב: לא מדובר כאן בשרלטן אחד או בעבריין אחד שנמצא בחוף ומישהו בעירייה מנסה לעזור לו.

אורי מקלב: חזות הכול כאן שהעירייה עצמה רואה בזה חשיבות.

אורי מקלב: לא מדברים על מישהו אחד שפלש לאיזשהו מקום.

אורי מקלב: זה דבר שקיים כבר כנראה הרבה שנים.

אורי מקלב: הכול היה בהסדרה נכונה.

אורי מקלב: התשתית של זה היתה ברורה, ולא תשתית עבריינית.

אורי מקלב: לכן, אני חושב שצריך לעשות הכול כדי לא לבצע, ולתת את האפשרות לא להרוס.

אורי מקלב: כמו כן, להגיע להסדרים כאלה ואחרים לפי הצורך.

אורי מקלב: אלו המילים שלי כאחד שבאמת לא נוגע אלא רק רואה את הדבר הזה בצורה אובייקטיבית.

דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת אורי מקלב.

דוד אמסלם: היועץ המשפטי של הוועדה, בבקשה.

<תומר רוזנר: אני רק ביקשתי את רשות הדיבור כדי לנתב את הדיון למקום שבו הוא צריך להיות כי יש פה גם עיקרון של כיבוד רשויות וכיבוד הדדי בין הרשויות, בין הרשות המחוקקת לרשות השופטת.

<תומר רוזנר: יש פה פסק דין, יש פה צו הריסה, ואני לא חושב שהכנסת צריכה להתערב בנושא של צו ההריסה – כן או לא.

<תומר רוזנר: השאלה שהכנסת יכולה וצריכה לטפל בה היא באמת בהיבט הציבורי של האם וכיצד אפשר להסדיר את העניין הזה בהיבט התכנוני.

דוד אמסלם: תומר, אענה להערה הזו, ברשותך.

דוד אמסלם: אתה עכשיו מקדים אותי ולכן רציתי לסכם את זה בסיכום שלי.

דוד אמסלם: כל הדיונים שלי שאנחנו עושים כאן בוועדה זה בהיבט הציבורי.

דוד אמסלם: לנו יש שני כלים ושני צירים שבהם אני יכול לפעול: אחד, לשמוע ואז להעביר נושא.

דוד אמסלם: אם אנחנו חושבים שיש פה איזושהי מגמה שהיא לא נראית לנו, אז להוביל שינוי חקיקה.

דוד אמסלם: אני לא שואל את הפקידים, בואו נעביר שינוי חקיקה.

דוד אמסלם: הם התיישרו בקו וכו'.

דוד אמסלם: זה מקרים מאוד קיצוניים.

דוד אמסלם: נושא שני – אם אני חושב שיש בעיה בהתנהלות שלכם, אז אני מציע אפילו לפקידים לשבת ביחד ולסגור ביניהם את העניין.

דוד אמסלם: בשביל מה שאנחנו בכלל נתערב?

דוד אמסלם: לכן, אני רוצה לבדוק את הדברים כך, ובסופו של דבר נסכם.

דוד אמסלם: אנחנו לא שופטים, אנחנו לא באים במקום בית המשפט ואין לנו עניין להיכנס לזה.

<תומר רוזנר: לכן, השאלה של האם היה היתר בנייה או לא היה היתר בנייה היא שאלה שאנחנו לא צריכים.

<דוד ביטון: אבל עדיין אנחנו יכולים לבקש שייתנו ארכה, מה הבעיה עם זה?

<תומר רוזנר: בהחלט אפשר.

<דוד ביטון: יכולים לבקש, את יכולה לא להסכים.

דוד אמסלם: בסיכום הדברים אתייחס לנושא.

דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע עכשיו דווקא את מינהל התכנון.

<תומר רוזנר: רק הנקודה הרלוונטית שאני רוצה לשאול את ראש העיר, וזו השאלה הרלוונטית, גם קראתי את המכתב שאתם כתבתם.

<תומר רוזנר: אתם הכנתם תוכנית ואישרתם אותה בוועדה המקומית במהלך 2014.

<תומר רוזנר: השאלה הנשאלת היא, וזה מה שעשוי ליצור את האופק התכנוני – הטענה שאמרו לכם משרד כזה או אחר שאין לו כידוע זכות וטו על הגשת תוכניות, למיטב ידיעתי, אמרו לכם: אנחנו לא חושבים שזה יעבור.

<דב צור: אישרנו את התוכנית.

<דב צור: כיוון שהתמשכו הליכים פליליים שם, פנינו לציון אילוז שהוא ראש מחלקת אכיפת דיני מקרקעין.

<דב צור: אמרנו לו: אנחנו מסדירים, מה אתם עושים?

<דב צור: למה לא לאפשר לנו?

<דב צור: אמר: אתם יודעים מה?

<דב צור: אני מוכן.

<דב צור: לכו, דברו עם המשרד להגנת הסביבה.

<דב צור: הוא המפתח.

<דב צור: אם המשרד להגנת הסביבה יגיד לכם שהוא לא מוכן לאשר את התוכנית - - -.

<דב צור: הקפיא את ההליכים לתקופה של חודשיים, כמדומני, ושלח אותנו למשרד הגנת הסביבה.

<דב צור: היינו במשרד להגנת הסביבה, כמו שתיארתי.

<דב צור: ביקשו מאתנו לתקן, לשנות את האופן שבו יוצבו המבנים, וכן הלאה – הסכמנו.

<דב צור: תיקנו את התוכנית, נשלחה אליהם.

<דב צור: חזרו בהם.

<דב צור: כשהבנו שמהם לא תבוא הישועה החלטנו למרות הכול להגיש אותה לוועדה המחוזית.

<דב צור: הטכניקה שבה אנחנו עושים את זה – אנחנו מקיימים ועדת היגוי עם מתכננת המחוז.

<דב צור: אין טעם להגיש משהו ש- - -

<תומר רוזנר: למה זה לא הוגש?

<תומר רוזנר: זה בדיוק השאלה.

<דב צור: אני אומר לך, ישבנו עם מתכננת המחוז לפני שלושה שבועות.

<דב צור: מתכננת המחוז ביקשה לבוא לראות את הדברים במו עיניה בחוף.

<דב צור: לפני כשלושה שבועות היא ביקרה בחוף.

<תומר רוזנר: זו פרקטיקה נפסדת.

<תומר רוזנר: התוכנית צריכה להיקלט בוועדה.

<תומר רוזנר: הוועדה יכולה לדחות אותה או לקבל אותה.

<דב צור: אני מדבר איתך על התוכנית שאושרה ברביעי לדצמבר 14'.

<תומר רוזנר: אז למה היא לא נקלטת בוועדה המחוזית?

<אסף דעבול: איימו עלינו לא לקיים דיון אפילו, איימו עלינו.

<דב צור: מסביר לך בדיוק ההליכים שאני עושה עם תוכנית המתאר, עם כל תוכנית מגורים בראשון, עם כל דבר.

<דב צור: הולך קודם כל למתכננת המחוז, מציגים, מקבלים הערות, ומתחילים תהליך.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: ברמה הפרקטית לפעמים הגופים יושבים ביניהם עושים את ההסכמות כדי לא להתווכח בוועדה.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה לשמוע את העמדה של דניאלה.

דוד אמסלם: קודם כל, בשני מישורים: אחד, מה עמדתכם התכנונית, לא המשפטית, האם יש באמת אופק תכנוני כזה או אחר?

דוד אמסלם: שנית, מה קורה בארץ בסופו של דבר בנושא הזה בחופים.

דוד אמסלם: שאר החופים בארץ - מה עמדתכם לגבי מה שקורה שם ברמת תכליתית?

דוד אמסלם: האם יש שם באמת מבנים כאלה או אחרים שהם לא חוקיים, והאם באמת מדובר פה במקרה מיוחד ששמים עליו זום ומטפלים בו, ובשאר הארץ לא עושים?

<דניאלה פוסק: קודם כל, כמתכננת מחוז אני יכולה כמובן לייצג מה שקורה במחוז, ומבחינה תכנונית, ולא מבחינת שאלות אחרות של אכיפה.

דוד אמסלם: לא, רק תכנונית.

<דניאלה פוסק: מבחינה תכנונית, כמובן שנושא החופים הוא נושא שנמצא במרכז הדיון הציבורי ולא רק גם במרכז הדיון התכנוני.

<דניאלה פוסק: אנחנו מכירים שורה שלמה של תוכניות, החל בתוכנית מתאר ארצית, תמ"א 13 על שינוייה, ובהמשך תמ"מ, תוכנית מתאר מחוזית 3/ 21, שהן נותנות הוראות לאופן הכנת תוכניות לגבי חוף הים.

<דניאלה פוסק: הן קובעות גם את העקרונות, את העיקרון הציבורי או את העיקרון המבטים ואת עקרונות הבנייה.

<דניאלה פוסק: הן מנחות הכנה של תוכניות מתאר מקומיות שצריכות להיות כפופות ולהיות בתיאום עם אותן תוכניות בהיררכיה יותר גבוהה, וכמובן גם עם חוק החופים.

<דניאלה פוסק: אני חייבת להגיד שראשון לציון היתה אחת הרשויות הראשונות שהרימה את הכפפה הזו והכינה תוכנית מפורטת להסדרת כל רצועת החוף.

<דניאלה פוסק: אותה תוכנית אושרה ב-1990 ושמה תוכנית ר"צ - - -

דוד אמסלם: מדובר בתוכנית מתאר?

<דניאלה פוסק: כן, תוכנית מתאר ומפורטת של ראשון לציון שיזמה הוועדה המקומית ואושרה על-ידי כל מוסדות התכנון, ושתואמת לחלוטין את עקרונות תמ"א 13.

דוד אמסלם: אושרה גם במחוזית?

<דניאלה פוסק: גם במחוזית, גם בארצית – אושר.

<דניאלה פוסק: התוכנית מאושרת.

דוד אמסלם: בעקרונות התכנון יש בתי קפה, מסעדות וכו'?

<דניאלה פוסק: עקרונות התכנון של התוכנית הזו אומרים את הדבר הבא: התוכנית קובעת רצועה של מסעדות, מסחר, קיוסקים, נופש פנאי ובילוי מעבר לקו ה-100 מטר מנקודת המים.

<דניאלה פוסק: אותה תוכנית מסמנת להריסה וקובעת את הריסתם של כל אותם מבנים שנמצאים בתוך רצועת החוף עצמה, והיא גם מתלה או קושרת בין הריסת המבנים האלה לבין בניית המבנים החדשים.

<דניאלה פוסק: העיקרון שהוביל את ראשון לציון באותה תוכנית היה הרצון לפנות את רצועת החוף, לייצר טיילת תחתונה.

<דניאלה פוסק: יש שם איזשהו הפרש גובה.

<דניאלה פוסק: לא גבוה, אבל הפרש גובה.

<דניאלה פוסק: לייצר טיילת תחתונה שפתוחה אל הים, להסיט אחורה את אותם מבנים שמשמשים לבתי קפה ומסחר, ולבצע מעל גגם טיילת נוספת שהיא טיילת עליונה.

<דניאלה פוסק: חלק מהמבנים שנמצאים באמת בעורף החוף נבנו באמת לפי תוכנית זו.

<דניאלה פוסק: התוכנית הזאת קושרת בין בנייה של חזית הים החדשה לבין הריסה של אותם מבנים שנמצאים על החוף.

<דניאלה פוסק: מה שהתוכנית משאירה על רצועת החוף הוא מבנה אחד ויחיד בדרום החוף, מבנה שירותים לנכים, והיא מייצרת רחבת חנייה בכורכר, היא קובעת במפורש: לא יהיה אספלט, בכדי שתהיה נגישות לאותם נכים.

<דניאלה פוסק: התוכנית הזאת היא תוכנית ברמה מאוד מאוד מפורטת ומאוד מאוד ברורה.

<דניאלה פוסק: היא קובעת מגוון של שימושים בחוף.

<דניאלה פוסק: יש לי אותה כאן, ניתן לראות אותה.

<דניאלה פוסק: היא קובעת איפה יהיו סככות הצללה, איפה יהיו כסאות נוח, איפה ניתן לשחק מגרש משחקים משולב.

<דניאלה פוסק: התוכנית הזאת לא מאפשרת בינוי על החוף, אלא מורה על הריסתו.

<דניאלה פוסק: זאת התוכנית היחידה שתקפה היום.

<דניאלה פוסק: בנוסף, קידמה ומקדמת ראשון לציון את תוכנית המתאר הכוללנית שלה.

<דניאלה פוסק: התוכנית הזאת אושרה להפקדה על-ידי הוועדה המחוזית.

<דניאלה פוסק: הופקדה בפועל, ונמצאת היום בוועדת התנגדויות כאשר היא צפויה לקבל תוקף - - -

<דוד ביטון: מה את אומרת על התוכנית החדשה שהוגשה לך?

<דניאלה פוסק: עם כל הכבוד, אני נותנת את הסקירה הסטטוטורית המלאה.

<דניאלה פוסק: כך נתבקשתי לעשות.

<דניאלה פוסק: תוכנית המתאר שעומדת להיות מאושרת עבור ראשון לציון מפנה בהנחיותיה אל אותה תוכנית שתיארתי כרגע, ולכן זה המצב התכנוני העדכני.

<תומר רוזנר: זה תוכנית שעיריית ראשון הגישה?

<דניאלה פוסק: שתי התוכניות שאני מדברת עליהן הן תוכניות שעיריית ראשון הגישה.

<דניאלה פוסק: התוכנית הזאת קובעת את אותה תוכנית ר"צ 29/1/2 כתוכנית התקפה.

<דוד ביטון: אפשר אולי להתייחס לתוכנית האחרונה?

<דוד ביטון: עם כל הכבוד, אי-אפשר כך.

<דוד ביטון: זה ב-1990.

דוד אמסלם: חבר הכנסת ביטן, תן לי שנייה להבין.

דוד אמסלם: התוכנית המתאר האחרונה שהוגשה על ידי העירייה, באיזה שנה היא הוגשה?

<דניאלה פוסק: השנה, היא עכשיו בדיונים.

<דניאלה פוסק: היא הוגשה לפני שנה.

<דוד ביטון: מה ההתייחסות לתוכנית הזו?

<דב צור: זו תוכנית מתאר כללית, לא לחוף הים.

<דב צור: את לא יכולה לעשות אחרת, דניאלה.

<דב צור: היא לא יכולה להפנות לתוכנית שלא קיימת, היא יכולה להפנות רק לתוכנית הקיימת.

דוד אמסלם: ראש העיר, דוד, תנו לי להבין.

דוד אמסלם: תוכנית המתאר הוגשה על-ידי העירייה?

<דניאלה פוסק: תוכנית המתאר שהוגשה על-ידי העירייה ונמצאת כרגע בדיונים לפני מתן תוקף קבעה בהוראותיה לגבי חוף רחצה, ספציפית לגבי חוף הרחצה, שעל חוף הרחצה תחול תוכנית ר"צ 1/29/2 שהיא התוכנית שתיארת כרגע.

דוד אמסלם: זה מה שהגישה העירייה?

<דניאלה פוסק: כן.

<דב צור: אם היא היתה קובעת אחרת?

<דב צור: אם היא היתה קובעת אחרת היית יכולה להעביר את זה בתוכנית מתאר?

<דב צור: הרי זה לא היה עובר דרכך.

דוד אמסלם: תוכניות מפורטות ותב"עות הן נגזרות מתוכניות מתאר.

דוד אמסלם: זו העבודה שלי כבר 20 שנה.

דוד אמסלם: צריך להבין, יכול להיות שנעשתה פה על-ידי העירייה איזושהי טעות שאתה לא מודע לה כראש העיר כי אתה לא כל תוכנית רואה?

דוד אמסלם: אני הייתי חותם על תוכניות ולא בהכרח הייתי נכנס ועושה זום על כל אחת.

דוד אמסלם: יש אנשי מקצוע למטה.

דוד אמסלם: יכול להיות שיש פה איזשהו חוסר סנכרון שאולי נבין אותו, ויכול להיות שזה הסיפור.

<דב צור: אדוני היושב-ראש, אם הייתי מגיש תוכנית מתאר שאומרת:

<דב צור: אני בחוף הים של ראשון לציון רוצה לעשות דברים אחרים, היא ממילא לא היתה עוברת.

<דב צור: אתה לא יכול, אלא לעשות את הדבר הזה.

<דב צור: תסבירי לי איך יכולתי במסגרת תוכנית המתאר לשנות את מה שצריך להיבנות בחוף?

<דב צור: תסבירי לי רק איך הייתי עושה את זה.

<דב צור: אולי עוד לא מאוחר, אולי נגיש התנגדות לוועדה הארצית ונעשה את זה וכך נפתור את הבעיה.

דוד אמסלם: תוכנית המתאר – אתה כמגיש התוכנית כעיריית ראשון לציון, התפקיד שלך כראש עירייה, וזה הסמכות שלך, לדעתי, לבוא ולהגיד מה הפנטזיות שלך לעיר.

דוד אמסלם: לאן אתה רוצה לקחת את העיר.

דוד אמסלם: אתה מגיש את תוכנית המתאר, ובסופו של דבר אתה מביא אותה לוועדה המחוזית לאישור ומתחיל דיאלוג.

דוד אמסלם: לדעתי, פה היה משהו אחר שצריך להטריד אתכם.

דוד אמסלם: מישהו מהעירייה הגיש תוכנית מתאר לאישור העירייה בשנה שעברה שאתה אולי לא מודע לזה וזה נוגד כנראה את עמדתך המקצועית ואת המדיניות שלך.

דוד אמסלם: פה מתחיל להיות משהו טכני ואולי נפתור אותו בהמשך.

<דניאלה פוסק: אני רק אוסיף שאותה תוכנית הוסיפה בעורף החוף, באותו מקום שבו התוכנית המקורית אפשרה בתי קפה ומסעדות, נתנה עוד 1,000 מטר מרובע למסחר על מנת להעצים את אותה רצועה.

<דניאלה פוסק: אותה תוכנית מתאר הגיע לוולחוף אשר דנה בה.

דוד אמסלם: את אומרת שהתוכנית של 2014 הוסיפה - - -

<דניאלה פוסק: התוכנית הוסיפה באותו אזור, מחוץ ל-100 מטר.

<דניאלה פוסק: זאת אומרת, היא שימרה את עיקרון ה-100 מטר.

<דניאלה פוסק: מעבר לו, במקום שעל-פי גם התוכנית הקודמת ניתן לעשות בתי קפה ומסעדות, היא הוסיפה עוד 1,000 מטר.

<דניאלה פוסק: בנוסף לכך, תוכנית המתאר נדונה לא רק אצלנו, גם בוולחוף, והוולחוף קבע את אותו עיקרון.

<דניאלה פוסק: היא קבעה את אותה חזית עירונית פעילה לטובת הציבור עם שימושי הסעדה ומסחר בחוף באותו שטח שהוא מעבר ל-100 מטר, וקבעה עוד פעם את עיקרון הטיילת הגבוהה והטיילת הנמוכה כפי שתיארתי.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין את העיקרון של ה-100 מטר.

דוד אמסלם: קודם כל, האם הוא גורף ארצית?

דוד אמסלם: נגיד, במחוז שלך.

דוד אמסלם: את לא יכולה להתייחס ארצית.

דוד אמסלם: אני מניח שאת מבינה מה שקורה בארץ כי אנחנו הזמנו את מנהלת המחוז גם.

דוד אמסלם: במחוז שלך, האם זו ההנחיה תכנונית עקרונית בכל המחוז?

<דניאלה פוסק: זה לא רק במחוז שלי.

<דניאלה פוסק: זאת אומרת, ההנחיה התכנונית היא הנחיה שנובעת מתוכנית, מתמ"א 13.

<דוד ביטון: אבל יש אפשרות להקלה.

<דניאלה פוסק: תמ"א 13, ככל הידוע לי, לא מבטלת תוכניות שקודמות לה.

<דניאלה פוסק: אבל כאן יש מצב של תוכנית מפורטת שביטלה או סימנה להריסה מבנים – זה מה שהיא עשתה.

<דוד ביטון: באיזה שנה?

<דוד ביטון: 90'.

<דוד ביטון: עכשיו הם הגישו משהו חדש.

<דוד ביטון: מה ההתייחסות שלך לחדש?

<דב צור: דניאלה, למה את מתייחסת בחרדת קודש כזאת לתוכנית שמגישה העירייה ב-90' לתוכנית המתאר של ראשון, וכשעיריית ראשון מגישה תוכנית שהיא לא כרצונך אז את לא מתייחסת אליה בחרדת קודש כזאת?

<דב צור: אם את מקדשת את רצון העירייה אז תכבדי את רצון העירייה גם פה.

<דב צור: למה רק בתוכנית מ-90'?

דוד אמסלם: ראש העיר, תן לי לנהל את הדיון, ברשותך.

<דב צור: מתנצל, אתה צודק.

דוד אמסלם: אני רוצה עכשיו לעזוב את התוכנית של ראשון וללכת למקום אחר.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה.

דוד אמסלם: אני מבין ממך שיש עיקרון תכנוני של ה-100 מטר.

דוד אמסלם: אגב, אני מבין שרציתם לשנות אותו, ובעיתון היום קראתי שפתאום אתמול זה השתנה קצת בגלל שרציתם להיכנס לרצועה של ה-100 מטר.

דוד אמסלם: זה סתם כהערת אגב.

דוד אמסלם: אני מדבר רק בארצית.

דוד אמסלם: אני שואל, מה קורה עם מבנים שלפני תחולת החוק שהיו 20 - 30 מטר מהחוף?

דוד אמסלם: מה קורה איתם?

<דניאלה פוסק: קודם כל, הדוגמה הרלוונטית ביותר שאני כמובן יכולה לתת לכם היום מתוקף תפקידי זה הדוגמה של כפר הנופש פלמחים.

<דניאלה פוסק: כפר הנופש פלמחים – זו תוכנית שאושרה.

<דוד ביטון: זה לא קשור אחד לשני.

<דניאלה פוסק: אני ממש לא מנסה לקשר בין הדברים.

<דוד ביטון: זה שמורת הטבע, מה הקשר בין הדברים?

<דוד ביטון: שמורת טבע זה דבר אחד, וחוף ים עירוני זה דבר אחר.

<דוד ביטון: יש גבול לכל דבר.

<דניאלה פוסק: מכיוון שאני נשאלת כמתכננת מחוז אז כמתכננת מחוז בוועדה המחוזית אנחנו כמובן כפופים לכל התוכניות שהן בהיררכיה יותר גבוהה.

<דניאלה פוסק: זאת אומרת, אנחנו היום לגבי כל תוכנית שתוגש כפופים להנחיות תמ"א 13.

דוד אמסלם: דניאלה, אני לא שם.

<דוד ביטון: אבל את הרי יודעת שאפשר בהקלה לאשר שינוי שם, וזה בסמכות הוועדה שקשורה לחופי הים.

<דניאלה פוסק: יכול להיות.

<דוד ביטון: אז למה להגיד מראש לא?

דוד אמסלם: דוד, אני רוצה להבין.

דוד אמסלם: בסוף תגיד את מה שאתה רוצה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, איך אמר ראש העיר?

דוד אמסלם: לא המציאו את חוף הים לפני 60 שנה.

דוד אמסלם: נמל תל אביב יושב על חוף המים.

דוד אמסלם: המצוק יושב על המים, המים מכים בחוף.

דוד אמסלם: הוא יושב פחות מ-100 מטר.

דוד אמסלם: לדעתי, גם פחות מ-30 מטר.

<דוד ביטון: 10 מטר, למה 100 מטר?

<דוד ביטון: איך אתם מאשרים שם באמת?

<דוד ביטון: מתי יורידו אותם?

<דוד ביטון: בעוד 100 שנה?

דוד אמסלם: דוד, תן לי לנהל את הדיון.

דוד אמסלם: לכן אני אומר, וכן הלאה, וכן הלאה.

דוד אמסלם: אני יכול לתת לך באשקלון ובאשדוד.

דוד אמסלם: אני הרי מכיר את כל הרצועה.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין את העיקרון.

דוד אמסלם: אם 100 מטר זה החלטה חד-משמעית, ייקוב הדין את ההר, אז אני מבין.

דוד אמסלם: אם אני צריך לסייר אז אני מבקש מהוועדה לסייר מהצפון ועד הדרום ונראה אם זה עומד בקו.

דוד אמסלם: אם זה לא עומד, אני מניח שיש לכם סיבות למה.

דוד אמסלם: אני רוצה להבין את העמדה המקצועית.

דוד אמסלם: אני יודע שיש תוכניות תמ"א שהן ארציות ואת כפופה אליהן, עזבי את זה עכשיו.

דוד אמסלם: אני שואל את עמדתך המקצועית כמתכננת מחוז, האם לדעתך ישנם מצבים, ועזבי את ראשון לציון.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לדון כרגע על התוכנית של ראשון.

דוד אמסלם: האם לדעתך או לפי הבנתך ישנם מקומות שאתם מאשרים בתוך רצועת ה-100 מטר בגלל שיש לזה צורך תכנוני אמיתי?

<דניאלה פוסק: לגבי תוכניות במקומות אחרים, בכלל תוכניות – כמו שאמרתי, תמ"א 13 לא ביטלה תוכניות שקדמו לה.

<דניאלה פוסק: שנית, מפעם לפעם מוכנות תוכניות מתאר ארציות שמתקנות או משנות את תמ"א 13.

<דניאלה פוסק: דוגמה – נדונה לפני מספר ימים במועצה הארצית תיקון לתמ"א 13 שהמהות שלו היתה לבטל אכרזה לשימור של מבנה ביפו.

<דניאלה פוסק: זאת אומרת, יש הליכים ותמיד יש הליכים.

<דניאלה פוסק: כל מה שאני אומרת זה שכל תוכנית שתוגש אלינו, ולא הוגשה, היא תיבחן על-פי העקרונות של תוכניות ש- - - אני רוצה להשלים את התשובה, ברשותך.

דוד אמסלם: לא, אני רוצה להבין אותך, ברשותך.

דוד אמסלם: אחרי זה נתקדם.

דוד אמסלם: אני מבין ממך שישנה החלטה עקרונית שהיא באה במסגרת תמ"א 13 שנותנת את הפרוזדור של ה-100 מטר, כפוף לתוכניות מפורטות ולאישורים מפורטים שאפשר להביא באופן חריג ולדון על המקום הספציפי.

דוד אמסלם: זאת אומרת, ישנה החלטה עקרונית שאם ברמה התכנונית ניתן לסגת ממנה אין בעיה חוקית.

דוד אמסלם: זה מה שאמרת לי?

<דניאלה פוסק: זה יותר מורכב מזה, ולכן אני לא רוצה להטעות בתשובה פשטנית.

<דניאלה פוסק: תמ"א 13 מתייחסת לנושאים שונים ורבים.

<דניאלה פוסק: היא מתייחסת לנושאים כמו שימושים אפשריים ברצועת החוף, היא מתייחסת לנושאים כמו גמישויות אפשריות בגבולות התכנון, היא מתייחסת להרבה מאוד דברים שצריך לתת עליהם.

<דניאלה פוסק: גם תמ"א 13 וגם תמ"מ נותנות רשימה שלמה של הנחיות שלהן נדרשים כאשר מבקשים לשנות תוכנית תקפה ברצועת החוף.

<דניאלה פוסק: ההנחיות האלה כוללות בדיקות כמו תסקיר השפעה על הסביבה, כוללות סקר חופים מפורט, סקר והצעת תכנון.

<דניאלה פוסק: זאת אומרת, יש פה עבודה נרחבת, גדולה ומורכבת.

<דניאלה פוסק: ולכן, לשאול אותי בצורה מאוד פשטנית: האם זה ניתן?

<דניאלה פוסק: לא.

<דניאלה פוסק: זאת לא תשובה שאפשר לתת, בטח לא כאשר מדובר בחופי הים.

דוד אמסלם: ישנן הרבה תוכניות, בלי קשר לחופי הים, שמובאות לדיונים כאלה ואחרים, גם בוועדות המקומיות, מחוזיות וכו', שהן תוכניות מורכבות ומסובכות שמקבלות איזשהו טיפול מאוד ספציפי.

דוד אמסלם: מבקשים תסקירים כאלה ואחרים.

דוד אמסלם: בעיריית ירושלים ביקשנו על מאות תוכניות, אלפים, כל מיני תסקירים ובקשות שונות ומשונות כי חשבנו שלתוכנית ספציפית זו זה מתאים.

דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה אחרת.

דוד אמסלם: לפעמים יש מה שנקרא הנחיה גורפת וייקוב הדין את ההר.

דוד אמסלם: גם אם צה"ל רוצה לבנות שם בסיס צבאי שחיוני למדינת ישראל, ואם לא אז יש בעיה ביטחונית, אומרים לו: לא.

דוד אמסלם: יכול להיות.

דוד אמסלם: ישנה הנחיה כוללת.

דוד אמסלם: בדרך כלל בנושא התכנון יש הנחיות כוללות שכשאתה רוצה להביא איזשהו תכנון מפורט לגבי קטע מסוים ואתה אומר:

דוד אמסלם: אני רוצה פה לחרוג פה מההנחיות הכוללות בגלל א', ב', ג', ד', אז הם אומרים: בואו נשב, נשמע.

דוד אמסלם: אם יש היגיון במה שאתה אומר, בבקשה.

דוד אמסלם: אם לא – לא נאפשר.

<דניאלה פוסק: נכון, בשביל זה קיימים מוסדות תכנון.

דוד אמסלם: יפה, זה התשובה שרציתי לדעת.

<דניאלה פוסק: לגבי התוכנית הספציפית שהוגשה - - -

<דוד ביטון: רגע, בוא נשמע על התוכנית הספציפית.

<דוד ביטון: עד עכשיו שמענו מסביב.

דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה לשאול שאלה לגבי התוכנית של ראשון.

דוד אמסלם: ראש העיר אומר שהוא רוצה להגיש או הגישו תוכנית מתאר.

דוד אמסלם: בוא נעשה סימולציה בנדמה לי.

<דניאלה פוסק: לא, אבל יש לי תשובה אמיתית על העובדות.

דוד אמסלם: לא, אני לא רוצה על התוכנית הספציפית הזאת.

<דב צור: כבודו, אפשר לבקש משהו?

<דב צור: זה חשוב לדיון.

<דב צור: מתארת דניאלה מצב שב-1990 ניתנה תוכנית של ראשון שאומרת:

<דב צור: המבנים האלה לחוף הים להריסה.

<דב צור: תסבירו לי איך יצא היתר ב-95?

<דב צור: תסבירו לי איך יצא היתר?

<דב צור: איפה הייתם?

<דניאלה פוסק: זה אתם צריכים להסביר, עם כל הכבוד.

<דב צור: לא, את תגידי לי.

<דב צור: כי אני חושב שהתוכנית מאפשרת את זה.

דוד אמסלם: דב צור, אני מבקש ממך.

דוד אמסלם: דב, אני אומר לך את האמת.

דוד אמסלם: אצלי לא מתנהלים דיונים כאלה.

<דב צור: אני יוצא, חמש דקות עונש לעצמי.

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: דוד, תן לי להתקדם שנייה.

דוד אמסלם: אני שואל עכשיו שאלה אחרת.

דוד אמסלם: את לא צריכה לענות לי על השאלה הזו, היא לא רלוונטית מבחינתי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, ברשותך.

דוד אמסלם: נניח, ולו יצויר, שעיריית ראשון היתה מגישה תוכנית מתאר אחרת, חדשה, מחר בבוקר.

דוד אמסלם: היא באה ואומרת: יש לי כמה מקטעים שהם חורגים מהרצועה של ה-100 מטר, ואסביר גם מדוע.

דוד אמסלם: והיא יושבת ומתכננת ומגישה הצעת תכנון ואומרת למנהלת המחוז: אנחנו רוצים לשבת אתך ולדון על התוכנית הזו כדי שתלכי אתנו, אנחנו רוצים לשכנע אותך בנחיצות של הדרישות שלנו.

דוד אמסלם: ואת משתכנעת.

דוד אמסלם: יש בעיה להוביל את התוכנית הזו במחוזית ואחר כך בקטע הארצי?

<דניאלה פוסק: קודם כל, זו שאלה היפותטית.

<דניאלה פוסק: אם יש משהו שלמדתי בימי חיי זה לא לענות לשאלות היפותטיות.

<דניאלה פוסק: אבל תכל'ס, הוגשה תוכנית על-ידי ראשון לציון לפני כשנה.

דוד אמסלם: את הסברת לנו, אני הבנתי.

<דניאלה פוסק: לא, לא.

<דניאלה פוסק: אני מדברת עכשיו על רצועת החוף הזו.

<דניאלה פוסק: הוגשה תוכנית.

<דניאלה פוסק: התוכנית הזאת לא עמדה בתנאים הדרושים לקידומה.

<דניאלה פוסק: ואכן, כך ענינו במכתב לראשון לציון, מכתב שהסביר.

<דוד ביטון: איזה תנאים?

<דניאלה פוסק: תנאים שקבועים בתמ"א 13 ובתמ"מ 3 /21.

<דניאלה פוסק: אני עונה לכל דבר.

<דניאלה פוסק: תאמינו לי, לא פעם ראשונה שאני אצלכם.

<דוד ביטון: עם כל הכבוד, אם באנו לפה רק לקבל את העמדה שלהם אז יש לנו בעיה.

<דניאלה פוסק: אני לא רוצה שתקבלו או לא תקבלו את העמדה שלי.

<דניאלה פוסק: אני רק מספרת עובדות, אבל העובדות חייבות כמובן - - -

דוד אמסלם: דניאלה, ברשותך, אני רוצה לשאול שאלה אחרת.

<דניאלה פוסק: אני חייבת להגיד דבר אחד וזה שעיריית ראשון על דעתה משכה את התוכנית הזאת, ולכן התוכנית לא קודמה.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה.

דוד אמסלם: ההערות לתוכנית היו טכניות או ברמת המהות, ברמה שאין לנו על מה לדבר?

<דניאלה פוסק: ההתייחסויות מבחינת הסעיפים דרשו מהתוכנית לעמוד בכל מה שנדרש על-פי תמ"א 13, ועל-פי תמ"מ 3/ 21 מבחינת בדיקות שצריכות להיעשות.

<דניאלה פוסק: יש לי כאן את המכתב הזה.

<דניאלה פוסק: לראשון לציון יש גם אותה.

<דניאלה פוסק: המכתב הזה נמסר באוגוסט 14', ובפברואר 15', לפני כחצי שנה, בעקבות פנייה של ראשון לציון, פנייה כתובה אלינו, הם ביקשו למשוך את התוכנית ולא לקדם אותה.

<דניאלה פוסק: ולכן, כיום אין תוכנית על שולחננו – זה המצב לאשורו.

<דוד ביטון: ביקשו מהם לשבת עם המשרד להגנת הסביבה, ואז הם ישבו.

<דוד ביטון: כשראש העיר ייכנס הוא יענה לך.

<דניאלה פוסק: כל תוכנית שמוגשת אלינו כמובן מובאת לדיון.

דוד אמסלם: דניאלה, ברשותך, שאלה אחרונה ואני חוזר לשאלה התיאורטית.

דוד אמסלם: ברמה העקרונית אני לא יודע איזה הנחיות תב"ע לכאורה התוכנית הזו סתרה או לא סתרה וכו'.

דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה עקרונית, האם ברמה העקרונית כפוף לדרישות כאלו ואחרות ניתן לאשר את התוכנית מבחינתכם?

דוד אמסלם: יש שאלות טכניות ויש שאלות במהות.

<תומר רוזנר: לא לאשר, להביא לדיון.

<דניאלה פוסק: מבחינה עקרונית ביותר כמתכננת מחוז, דעתי לא משנה ולא אינה משנה, מכיוון שהסמכות נתונה לחלוטין בידיהם של מוסדות התכנון.

<דניאלה פוסק: תדון הוועדה המחוזית, תדון מועצה ארצית, ידון ולחוף.

<דניאלה פוסק: אלה הם האנשים שצריכים, אלה הם המוסדות הסטטוטוריים שמחובתם לתת מענה לדבר הזה.

<דניאלה פוסק: אין באפשרותי להתייחס לתוכנית שכלל לא הוגשה, שלא נדונה על-ידי מוסדות התכנון כי הפרוגרסיבה היחידה שיש לי זה לייצג את מוסדות התכנון.

<דניאלה פוסק: תודה.

דוד אמסלם: תודה.

דוד אמסלם: המשרד להגנת הסביבה, בבקשה.

<רני עמיר: תודה, אדוני.

<רני עמיר: שמי רני עמיר ואני מנהל היחידה הארצית להגנה הסביבה הימית, המשרד להגנת הסביבה.

<רני עמיר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שאמרו פה.

<רני עמיר: ברשותך, הצגתי מצגת קצרה שמבהירה בתמונות את שלל הפעילות שמבצעים, לא רק אנחנו, אלא גם שאר גופי האכיפה.

<רני עמיר: הכול בהובלה של פרקליטות המדינה, מה שנקרא צוות שולחן עגול, שהמטרה שלו היא אחת – לשחרר בכל הארץ, כנרת, ים סוף וים תיכון, חופים לטובת הציבור.

<רני עמיר: מזה כבר כמה שנים מתבצעת פעילות ענפה.

דוד אמסלם: זה לא הדיון שלנו פה.

דוד אמסלם: אני דן בסוגיית ראשון לציון כרגע.

דוד אמסלם: אגב, עשיתי דיון על החופים.

דוד אמסלם: אני אזמין אתכם.

<רינה מיוחס: הוא אמר את זה כי נטענה כאן טענה שאני מפריעה לאכיפה בררנית, ולכן מר עמיר אומר את מה שהוא אומר.

<דוד ביטון: לכי תראי מה קורה בנתניה, בתל-אביב, בהרצליה, בבת ים, בכל מקום.

<דוד ביטון: אז זה לא בררני?

<דוד ביטון: ודאי שזה בררני.

<דוד ביטון: בינתיים יושבים שם, שם אין צווי הריסה – תאמין לי.

<דוד ביטון: אין שום צו הריסה בתל אביב ואין בבת ים, ואין במקום אחר.

<רני עמיר: זו בדיוק המטרה, ולכן זה כן קשור, ומאחר ונשמעת פה כבר מתחילת הדיון הזה הטענה על פניו ועל השולחן לאכיפה בררנית ושאינה כוללת, ולמה אנחנו נטפלים ל-X ולמה אנחנו לא נטפלים ל-Y. אני חושב שזה חשוב.

<רני עמיר: אם תרצה, ברשותך, אשמח.

<רני עמיר: אני חושב שזה חשוב לכל השותפים בדיון הזה.

<רני עמיר: אין טוב ממראה עיניים.

<רני עמיר: יש פה מספר תמונות שאני חושב שיבהירו את הנושא.

<רני עמיר: אם תרשה לי, בשמחה.

<רני עמיר: ההחלטה שלך.

<רני עמיר: אכיפה בררנית – במילים, אין דבר כזה אכיפה בררנית.

<רני עמיר: יש צוות שיושב ומתכנס פעמיים בשנה.

<רני עמיר: מובאים לו שלל רב של מפגעים.

<רני עמיר: ששת המסעדות בחוף ראשון לציון הובאו לדיון כבר ב-2013.

דוד אמסלם: מי מביא לכם את זה לדיון?

<רני עמיר: אינני זוכר מי העלה את זה בפועל.

דוד אמסלם: באיזה קונוטציה או פלטפורמה אתם פועלים?

דוד אמסלם: האם כמתכננים?

דוד אמסלם: מאיזה זווית אתה בא לעניין?

<רני עמיר: שאלה חשובה וטובה ואענה.

<רני עמיר: אנחנו באים מתוקף תפקידו של השר כמיישם את חוק שמירת הסביבה החופית.

<רני עמיר: אנחנו מנסים לזהות אם יש פגיעה בסביבה החופית.

<רני עמיר: אחד מהתנאים להגדרת הפגיעה בסביבה החופית זה קיומו או אי-קיומו של היתר בנייה.

דוד אמסלם: אתם אוכפים את כל אי היתרי הבנייה בארץ בחופי הים?

<רני עמיר: אני לא רוצה לתרץ, אבל אנחנו יחידה של 30 איש על כל חופי המדינה.

<דוד ביטון: חוף תל אביב, למשל, כמה צווי הריסה יש שם?

<רני עמיר: תן לי לענות.

<רני עמיר: בתור יחידה ארצית של 30 איש שפרוסה על פני כל החופים עם כל הבעיות, עם כל הכבוד לנו, ויש לנו הרבה הרבה עבודה, אנחנו עובדים במשורה.

<רני עמיר: אבל עובדים לאט לאט ומתקדמים.

<רני עמיר: יש לנו מה להראות.

דוד אמסלם: האם ישנם מקומות שהגעתם אליהם ואין להם היתר בנייה ואתם לא פעלתם נגדם?

<רני עמיר: לא, אין דבר כזה.

<דוד ביטון: זה בררני.

<דוד ביטון: כמה צווי הריסה יש בנמל תל אביב וכמה יש בבת ים, בנתניה ובהרצליה?

<רני עמיר: ברגע שאנחנו מקבלים פנייה ואם הפנייה היא אכן ללא היתר בנייה ומהווה פגיעה בסביבה החופית, מטפלים בה.

<דוד ביטון: תגיד לנו כמה צווי הריסה, ריבונו של עולם.

<דוד ביטון: שאלה פשוטה, כמה צווי הריסה יש בנמל תל אביב?

<דוד ביטון: יש לך תשובה לזה?

דוד אמסלם: אגב, אתה עונה רק לשאלות שלי.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת.

דוד אמסלם: אני עכשיו מתחבר לעניין הזה באופן שיטתי.

דוד אמסלם: כמה אירועים ברמה של ראשון לציון יש לכם בארץ?

<רני עמיר: בשביל זה הכנתי את המצגת, כדי שתראה את זה בעיניים.

<רני עמיר: אבל במשפט אחד, טיפלנו מכניסת החוק לתוקף ועד היום בכ-55 מקרים בים תיכון ובים סוף, ועוד כ- 50 מקרים בים כנרת.

<רני עמיר: חלקם בוצעו ללא צורך בהוצאת התראה, חלקם בוצעו אחרי התראה.

<רני עמיר: חלקם אחרי שימוע, חלקם אחרי צו הריסה.

<רני עמיר: חלקם נאלצנו להרוס בעצמנו.

דוד אמסלם: איפה הרסתם?

<רני עמיר: דקים בנהריה, מסעדות בנהריה, ארבע מסעדות בחוף גבעת אולגה.

דוד אמסלם: בניינים, בניינים.

<רני עמיר: בניינים, בניינים.

<רני עמיר: אני רוצה להראות לך את התמונות.

<רני עמיר: אני חושב שאין טוב ממראה עיניים.

דוד אמסלם: בבקשה.

<רני עמיר: זה איזשהו סיכום באמת על קצה המזלג.

<דוד ביטון: עשר שנים, כן?

<רני עמיר: עשר שנים.

<רני עמיר: אם תביא לנו עוד 30 איש נעשה את זה בחמש שנים, את זה אני מבטיח.

<רני עמיר: אנחנו באים ליישם את חוק שמירה הסביבה החופית שנועד בראש ובראשונה להחזיר את החוף לציבור.

<רני עמיר: זה חוק חברתי, יותר משהו חוק סביבתי, וחשוב לזכור את זה.

<רני עמיר: כי אמר חבר הכנסת ביטן, ומאוד התחברתי למה שאמרת, שהחוף הוא המקום האחרון שבו גברת רוזנצווייג משיכון המזרח יכולה לבוא ובלי לשם גרוש.

<קריאות: בשיכון המזרח אין רוזנצוויג, יש רק תימנים.

<רני עמיר: אנחנו עובדים על כל רצועת החוף הזו, וזה לפי הגדרות החוק.

<רני עמיר: הרצועה הרגישה ביותר היא הרצועה הזו שבין קו החוף ל-100 מטר.

<רני עמיר: אבל אני מזכיר לכולנו שזה גם 300 מטר.

<רני עמיר: זה עדיין רצועה שנחשבת רצועה רגישה.

<רני עמיר: היו מקרים אזוטריים כמו בית קברות בנהריה שגם הוא לאט לאט פלש לכיוון החוף.

<רני עמיר: גם במקרה הזה נאלצנו להתערב.

<רני עמיר: זה נשמע מצחיק ואולי אפילו טרגי, אבל גם במקרה הזה זאת עבירה על חוק שמירת הסביבה החופית.

<רני עמיר: במקרה הזה נאלצנו לסייע לעיריית נהריה למצוא פתרון.

<רני עמיר: זה לא טריוויאלי.

<רני עמיר: טיילת סוקולוב בנהריה – דקים על החוף.

<רני עמיר: זה דומה מאוד למה שקורה בראשון.

<רני עמיר: במקרה הזה נפתחה חקירה פלילית.

<קריאות: זה על הים.

<קריאות: בטיילת לא טיפלתם.

<קריאות: זה חלק מבית קפה.

<רני עמיר: זה על הים וזה הוסר.

<רני עמיר: זה חלק מבית קפה, בדיוק כמו פה.

<רני עמיר: לאחר התערבותנו החוף חזר לקדמותו לטובת הציבור ולטובת הצבים האלה.

<רני עמיר: הצבים האלו עלו בערך ארבעה שבועות אחרי שאנחנו הסרנו את אותם דקים ומסעדות שהפריעו לאקולוגיה.

<רני עמיר: חוף פלמחים – הזכירו פה היום.

<רני עמיר: חוף פלמחים, אותו חוף פלמחים הידוע, עוד לפני שהציבור אמר את דברו, היזמים הקימו גדרות שהפריעו למעבר הציבור.

<רני עמיר: הגדרות האלו קיבלו צו הסרה והם פירקו.

<דוד ביטון: בחוף פלמחים צריכים להגיד לי תודה כי אני דאגתי לבטל.

<דוד ביטון: אם אתה לא יודע אז צריך להגיד לי תודה.

<דוד ביטון: אני נלחמתי, אני דאגתי שהשר יילחם ואני דאגתי לבטל שם את האישור של המינהל.

<יפעת מאירוביץ יפת: בסוף עדי לוסטיג שכבר לא היה לה כוח לנהל שם מאבק פנתה לדוד ביטן - - -

<רני עמיר: חוף נעורים – מקרים כאלה קורים.

<רני עמיר: במקרה הזה אתם רואים פשוט הקימו חתונה על המים ואנחנו אלה שפירקנו את זה.

<רני עמיר: טירת הכרמל – יש השתלטויות על החופים.

<רני עמיר: פשוט סמיטריילר שנסע רברס הקים פה כביש אספלט והחליט שהוא משתלט על המקום.

<רני עמיר: אני רוצה להראות לך את הסרט הזה שתבין מה המשמעות של הוצאת דבר כזה קטן.

<דוד ביטון: הבאת דברים מאוד קיצוניים שברור שצריך לטפל בהם.

<דוד ביטון: זה לא מקרים דומים.

<רני עמיר: זה ממש לא קיצוני.

<רני עמיר: אני גם מגיע למקרה הדומה.

<קריאות: איך זה שאתה משאיר ארבע אחרים - - -?

<קריאות: צריך לשים את זה בפרופורציה הנכונה, אדוני.

דוד אמסלם: חבר'ה, מספיק.

דוד אמסלם: אני אוציא אתכם.

<רני עמיר: אחרי הפינוי החוף חוזר למערכת האקולוגית ולציבור.

<רני עמיר: גם במקרים כאלה אנחנו מטפלים.

<רני עמיר: אתם רואים פה מקרה סופר בעייתי וסופר גרוע.

<רני עמיר: במקום הזה שנקרא "הסוכה הלבנה" באשקלון נפתחה חקירה פלילית מול המחזיק במסעדה הזו.

<רני עמיר: מסתבר שגם פה, כמו בהרבה מקרים אחרים, הוועדה המקומית נתנה לו היתר, העירייה נתנה לו היתר.

<רני עמיר: זו פגיעה בסביבה החופית, אלא שפה ידנו קצרה מלהושיע בגלל המקרה הזה.

<רני עמיר: גדרות שמוקמות על חוף הים בתוך תחום ה-100 מטר.

<רני עמיר: מלון "בלו ביי" בנתניה.

<קריאה: בראשון לציון זה לפני החוק.

דוד אמסלם: רני, אני מבקש.

דוד אמסלם: אל תראה לי מפגעים.

<רני עמיר: אתה רוצה לראות הריסה של מסעדה?

דוד אמסלם: אני רוצה לראות מקרה או כמה מקרים שישנם מבנים על חוף הים שהעיירה לכאורה גם תומכת בהם, ואתם באתם והרסתם אותם בניגוד לקטע העירוני.

<רני עמיר: זה המקרה הידוע ביותר של גבעת אולגה – ארבע מסעדות שישבו על חוף הים.

<רני עמיר: אתה רואה יפה את התמונה פה – מסעדת דודי על החוף.

<דוד ביטון: באיזה מרחק?

<רני עמיר: בין 60 ל-70 מטר.

<רני עמיר: אתה רואה יפה מאוד את החוף.

דוד אמסלם: כל העסק הזה היה לא חוקי?

<רני עמיר: כל העסק היה לא חוקי, ואנחנו הוצאנו צו הריסה.

<רני עמיר: זה הלך עד בית המשפט העליון חזרה.

דוד אמסלם: בואו נפסיק את המצגת, הבנתי את הרעיון.

<רני עמיר: זה הרעיון.

<רני עמיר: אני רוצה שתראה איך החוף נראה בסוף.

<רני עמיר: בואו נראה את חוף ראשון.

<קריאה: זה ממש לא דומה.

<דב צור: גם לשיטתכם בחוף ראשון אתם לא מתכוונים להרוס את הכול, נכון?

<רני עמיר: אנחנו גוף אחד.

<רני עמיר: יש פה ערב רב של גופי אכיפה שמשתפים פעולה.

<רני עמיר: חוף כאן שהוא חוף אדיר של 30 דונם בחוף חיפה פונה רק לאחרונה על-ידי רשות מקרקעי ישראל.

<רני עמיר: זה אומנם לא בצו ישיר שלנו, אבל אנחנו היינו מעורבים.

דוד אמסלם: בעיקרון אני מבין שאתה גוף אכיפתי.

דוד אמסלם: אתה מנסה לאכוף בחופים את מה שאין לו היתרי בנייה כאלה ואחרים.

<רני עמיר: לא, תיקון קטן – מה שאין לו היתר בנייה והוא מהווה פגיעה בסביבה החופית.

דוד אמסלם: ומה שלא מהווה פגיעה אתה לא אוכף.

<רני עמיר: נכון.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: רינה מיוחס, בבקשה.

<רינה מיוחס: קודם כל, אני מודה ליועץ המשפטי שהוא קצת גדר את התחומים של הדיון שאנחנו יכולים להתנהל בתוכו, אם בכלל.

<רינה מיוחס: לכן, אני לא אענה כאן לכל הטענות שהועלו כנגד הכרעות של בתי המשפט, גם בערכאה ראשונה וגם בערכאה השנייה.

<רינה מיוחס: אני בסך הכול מתנהלת בבתי משפט, זאת הפלטפורמה שלי.

<רינה מיוחס: שם אני מעלה את הטיעונים שלי, שם אני שומעת טיעונים של הצד שכנגד, ומקבלת את ההכרעה של בית משפט.

<רינה מיוחס: אין לי שיקול דעת לפעול בניגוד למה שנראה לי לא נכון לפעול.

<רינה מיוחס: הלקוח שלי הוא זה שאני מייצגת בבית המשפט.

<רינה מיוחס: במקרה הזה של האכיפה שנעשית לגבי כל החופים, ולא רק לגבי כל החופים אלא גם בתוך הארץ, החופים זה רק חלק מהפעילות שלקחה על עצמה המדינה לבצע בשנים האחרונות, יש לי לקוחות ואני מייצגת את הלקוחות שלי בבית משפט.

<רינה מיוחס: רק כאשר העמדה של הלקוח שלי לא נראית לי אני מגיעה ליועץ המשפטי לממשלה על מנת שהוא יכריע.

<רינה מיוחס: במקרה הזה, כפי שידוע לכולם, לא הגעתי ליועץ המשפטי לממשלה מכיוון שחשבתי שעמדת כל המשרדים, כל משרדי הממשלה, היא עמדה נכונה ושצריך היה לפעול כנגד הבנייה שלא היה לה היתר ואין בידה היתר עד היום.

דוד אמסלם: לא הצלחתי בשלוש דקות להבין מה את אומרת לנו.

<דוד ביטון: לא היה מקום לשיקול דעת פה?

<רינה מיוחס: אדוני, אני אענה לך.

<רינה מיוחס: אני לא מכירה פרוצדורה עד היום, אבל כנראה שאני עוד לא הכול מכירה, של חבר כנסת שפונה לפרקליטה שמנהלת תיקים בבית משפט שיש כבר פסקי דין סופיים, ומבקש ממנה להפעיל שיקול דעת להיעתר לבקשה שנעשית בתוך ועדת הפנים של הכנסת להארכת מועד לעיכוב של צווי ההסרה.

<רינה מיוחס: אני לא מכירה פרוצדורה כזאת.

<רינה מיוחס: על אחת כמה וכמה, נאמר לי כאן, אדוני היושב-ראש, שאין פסק דין סופי.

<קריאה: נכון, לעניינו אין.

<רינה מיוחס: נכון, אני אגיע גם לזה.

<רינה מיוחס: אז על אחת כמה וכמה כאשר אין פסק דין סופי, מכיוון שבדעתכם להגיש ערעור על פסק הדין, על אחת כמה וכמה שלא היה אמור להיערך כאן דיון בוועדת הפנים של הכנסת בעניינכם כשיש הליך תלוי ועומד בבית משפט.

דוד אמסלם: גברת מיוחס, זו פעם שנייה שאת מעירה לי על איזה דיון אני עושה ולמה.

<רינה מיוחס: יכול להיות שאני טועה, אדוני, אבל אני חושבת - - -

דוד אמסלם: את כנראה לא מבינה את התפקיד שלי.

<דוד ביטון: התפקיד שלנו הוא ציבורי.

דוד אמסלם: אני חבר כנסת, אני לא שופט ולא פרקליט מדינה.

דוד אמסלם: אני לא שואל אף אחד איזה דיון אני עושה.

דוד אמסלם: אני רוצה לעשות דיון מחר עלייך, אני עושה פה דיון.

<רינה מיוחס: אני מבינה את זה, אדוני.

דוד אמסלם: לא, את לא מבינה.

דוד אמסלם: תני לי.

דוד אמסלם: פעם שנייה שאת אומרת לי מה לעשות.

דוד אמסלם: אני מבקשת, קודם כל, תפסיקי עם זה.

דוד אמסלם: לי את לא אומרת.

דוד אמסלם: אני בא מהיבט אחר לגמרי, ואת חוזרת על הדברים כאילו עכשיו רק נולדנו והבנו שיש עכשיו התחיל משפט, ואנחנו לא בית משפט.

דוד אמסלם: אני פתחתי גם.

דוד אמסלם: בגלל ההערה של תומר כבר דיברתי על זה, למרות שאני מבין שהקונטקסט מובן לכולנו פה.

דוד אמסלם: את לא צריכה להסביר לי שיש פה איזשהו הליך שיפוטי.

דוד אמסלם: אני לא בא מזווית המשפט, אני גם לא אומר לשופט מה לעשות.

דוד אמסלם: אבל היות בתוך עמי אני חי, אני גם מכיר את הפרקליטות.

דוד אמסלם: אני יודע איך אתם עובדים.

דוד אמסלם: אני גם יודע שכשאתם רוצים משהו, מה אתם עושים.

דוד אמסלם: אתם גוף ציבורי ואנחנו נציגי הציבור.

דוד אמסלם: לכן, אני מנסה לגשר על איזשהו משהו קצת יותר רחב.

דוד אמסלם: בית המשפט – שיתנהל איך שהוא יבין, אני לא אומר לשופט שום דבר.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה, ואני באמת עכשיו רוצה לבוא בזום של הדיון ולומר כזה דבר.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, יש פה הליך תכנוני שברגע שוועדות התכנון מאשרות את זה, לכם איןsay בעניין.

דוד אמסלם: אתם נכנסים כשיש בעיה חוקית, כשוועדות התכנון אומרות: רבותי, אנחנו לא אישרנו משהו.

דוד אמסלם: קרה משהו לא חוקי, נא לפעול ולאכוף את החוק.

דוד אמסלם: אגב, אני רוצה לספר לך סוד קטן, אולי את לא יודעת.

דוד אמסלם: אני הייתי בדרום אצל הבדווים והייתי גם בצפון בשמורות הטבע.

דוד אמסלם: שם יש פסקי דין חלוטים ואתם לא אוכפים אותם.

דוד אמסלם: אבל בוא נעזוב את זה.

דוד אמסלם: אני רק מביא לך את הקונטקסט המלא שבו אני עובד ושאני חשוף אליו, מעבר לדיון הזה בראשון לציון.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת אותך.

דוד אמסלם: בהנחת עבודה שמינהל התכנון/הוועדה המקומית תבוא ותאמר: רבותי, אנחנו מוכנים לבוא ולשמוע ולעשות דיון מחודש בנושא של תוכנית המתאר בחוף ראשון לציון.

דוד אמסלם: האם מבחינת

דוד אמסלם: כם, אתם תהיו מוכנים לבוא ולהגיד: רק שנייה, בוא ניקח פאוזה – נשמע?

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, זה עירייה.

דוד אמסלם: זה לא איש פרטי שעבר על החוק.

דוד אמסלם: יש פה מדיניות של עירייה.

דוד אמסלם: ראש העיר גם נבחר על-ידי הציבור כדי לדאוג לאינטרס הציבורי.

דוד אמסלם: אין פה איזושהי סתירה, אני לא כל כך רואה אותה.

דוד אמסלם: אגב, כמו שאמר חבר הכנסת מקלב, אני לא בטוח שאין עוד מקרים, אבל זו פעם ראשונה שאני נתקל – ואני פקיד עירייה 25 שנה – פה במקרה שוועדות התכנון פועלות נגד העמדה של העירייה.

דוד אמסלם: אמרתי שאני לא יודע, לא אמרתי שלא קרה.

דוד אמסלם: אני לא נחשפתי לזה.

דוד אמסלם: אם זה קורה, זה במקרים מאוד קיצוניים.

דוד אמסלם: מעצם העובדה שאני לא נחשפתי לזה ונחשפתי לאלפי תוכניות, אז כנראה שזה מצבי קיצון.

דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, וזה ההיבט שמעניין אותי בסיפור הזה.

דוד אמסלם: אני גם לא רוצה להיכנס לזום באמת האם הקיוסק נכון, לא נכון וכו'.

דוד אמסלם: ראש העירייה לטובת העניין מייצג את תושבי העיר.

דוד אמסלם: אם הוא לא טוב אז לא ייבחרו בו.

דוד אמסלם: הוא בא ואומר: שנייה, רבותיי.

דוד אמסלם: אני והצוות המקצועי שלי רוצים להביא בשורה לחוף ראשון לציון ואנחנו רוצים לקדם משהו.

דוד אמסלם: כרגע הוא אומר:

דוד אמסלם: יכול להיות שפעלתי לא נכון, העירייה לא פעלה נכון.

דוד אמסלם: הגישו תוכניות לא נכונות, הגישו תוכניות בניגוד לעמדתי, לא ידעתי.

דוד אמסלם: אני רוצה קצת זמן.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר הפעילויות האלה שאנחנו מבקשים לעשות הן בלתי הפיכות.

דוד אמסלם: אם הרסנו – הרסנו.

דוד אמסלם: אני בעמדה שמה שצריך להרוס, בסוף אין בעיה, בוא נהרוס.

דוד אמסלם: אבל הוא אומר: תנו לי זמן.

דוד אמסלם: תנו לי זמן זה הפרקליטות, כי בסופו של דבר אם המדינה באה לשופט, השופט עוצר.

דוד אמסלם: הוא אומר: אין בעיה.

דוד אמסלם: חבר'ה, זה מה שאתם רוצים?

דוד אמסלם: אין בעיה.

דוד אמסלם: לפני שאנחנו כוועדה ממליצים אני רוצה לדעת מה עמדתך אם ראש העיר בא ומבקש.

דוד אמסלם: הרי אנחנו ביחד אנשי ציבור, אנחנו רוצים את טובת עם ישראל, את טובת הציבור, ושמירה על החוף.

דוד אמסלם: האם אנחנו יכולים להסדיר את זה?

דוד אמסלם: תנו לנו כמה חודשים לנסות להסדיר את זה.

דוד אמסלם: מה עמדתכם?

<רינה מיוחס: אדוני, ברשות אדוני לא אענה לאדוני על השאלה הזו.

<רינה מיוחס: אני לא חושבת שזה המקום.

<רינה מיוחס: אני נפגשתי עם ראש העיר והסברתי לו את עמדתי.

דוד אמסלם: אז איפה המקום לענות על השאלה?

דוד אמסלם: איפה?

דוד אמסלם: במשרד אצלך?

דוד אמסלם: - - - טלוויזיה?

דוד אמסלם: איפה?

<רינה מיוחס: אני אענה לאדוני.

<רינה מיוחס: למרות שאדוני כועס עליי אני אענה לו.

דוד אמסלם: בלי "אדוני".

דוד אמסלם: אגב, אני לא כועס.

<רינה מיוחס: אני הסברתי לאדוני בראשית דבריי ואדוני אמר שהוא לא כל כך הבין אותי, אז אגיד שוב.

<רינה מיוחס: הפלטפורמה שאני פועלת בה היא בתי משפט.

<רינה מיוחס: אני פגשתי את ראש העיר לאחר ההכרעות בבית משפט.

<רינה מיוחס: הסברתי לו מהו לטעמי המצב המשפטי, למרות שכבר היינו אחרי סיומו של התיק.

<רינה מיוחס: המצב המשפטי שלי – העליתי אותו גם בפני ראש העיר והוא העביר את המצב המשפטי, לפי איך שאנחנו רואים אותו, לחברי המליאה.

<רינה מיוחס: אני לא חושבת שזאת הפלטפורמה שבה אני יכולה לנהל משא ומתן עם ראש העיר למה אני אסכים או למה אני לא אסכים במידה והוא יגיש, ובמידה והוועדה המחוזית תסכים שהוא יגיש את זה, או במידה ותהיה היתכנות או לא תהיה היתכנות לתוכנית.

<רינה מיוחס: אני לא חושבת שגם אדוני מצפה לשמוע את זה ממני, ואדוני לא היה רוצה שאני אשמיע את זה.

דוד אמסלם: על כל שאלה שאני שואל, אני מצפה לקבל תשובה.

<רינה מיוחס: אז אני לא אענה לאדוני.

<רינה מיוחס: ברשות אדוני, את זה אני חושבת שמותר לי לעשות.

דוד אמסלם: הבנתי אותך.

דוד אמסלם: מותר לך לענות לי כל תשובה שאת רוצה.

<רינה מיוחס: אז אני לא אענה לאדוני.

דוד אמסלם: בואו נסכם, לי מותר לשאול הכול, לך מותר לענות מה שאת רוצה.

<רינה מיוחס: אין שום בעיה, אדוני.

<רינה מיוחס: אנחנו באותו צד, כך אני רואה את זה.

<רינה מיוחס: אני לא אענה לאדוני על השאלה הזו.

דוד אמסלם: אוקיי.

דוד אמסלם: רונן מהמינהל, בבקשה.

<רונן בר לב: יושבים פה נציגי המסעדות, באי כוחם, ואפילו העירייה.

<רונן בר לב: לא למסעדות ולא לעירייה יש זכויות במקרקעין של החוף הזה.

<רונן בר לב: אין זכויות – זה אומר לעירייה, וזה אומר שגם לא העניקו זכויות למסעדות.

<רונן בר לב: מציגים פה גם היתר בנייה שמעולם לא נחתמו על-ידי המינהל בזמנו ולא על-ידי הרשות, כך שלהגיד שלהיתרים היה תוקף גם בלי הדף שצורף אליהם, זה לא סביר משום שמלכתחילה לא ביקשו.

<רונן בר לב: זה לא עבר את ההליך של חתימת הרשות על הבקשות להיתרי בנייה.

<רונן בר לב: כך שמהבחינה הזו העירייה גובה כספים מהמסעדות ולא מעבירה את זה.

דוד אמסלם: אנחנו מדברים מהצד של הכסף עכשיו?

<דוד ביטון: אז יעבירו לכם את הכסף, זו לא הבעיה.

<רונן בר לב: אנחנו מדברים על זכויות במקרקעין.

דוד אמסלם: ברשותך, אני רוצה להבין פה משהו.

דוד אמסלם: אני עשיתי פה דיון על החופים לפני חודש.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, היה פה דיון עלתה שאלה התקציבית: מי אחראי על ניקוי החוף.

דוד אמסלם: האם אתה מנקה את החופים?

דוד אמסלם: בסופו של דבר, כל הקרקע במדינת ישראל שניתנת לעיריות גם להפעלה, גם לשימוש, היא בסוף קרקע של מינהל, של המדינה.

דוד אמסלם: גם קרקע ירוקה זה לא שלו, זה שלך.

דוד אמסלם: אבל הוא מתחזק אותה.

דוד אמסלם: לכן, בגדול אל תבוא מהזווית של הכסף.

דוד אמסלם: אני לא בא משם.

<רונן בר לב: מה זה "הזווית", אדוני?

<רונן בר לב: יש זכויות במקרקעין.

<רונן בר לב: יש נוהל איך להקצות את זה לעיריות.

<רונן בר לב: הנוהל הזה פה לא בוצע.

דוד אמסלם: עזוב, זה לא קשור.

<דב צור: אתה אומר לא אמת, אתה אומר לא אמת.

דוד אמסלם: דב.

<דב צור: זה מרגיז אותי.

<דב צור: יועץ משפטי של המינהל אומר לא אמת.

<דב צור: יש גבול למה שאתה מרשה לעצמך.

<דב צור: אתה חצוף, - - -

דוד אמסלם: ראש העיר, לא, לא, לא.

דוד אמסלם: ראש העיר, אני מבקש ממך, תחזור מהדברים שלך.

<דב צור: אני לא אחזור מהדברים גם אם אני צריך לצאת.

<דב צור: אני מודיע לך, - - - גם הליכים נגדך.

<דב צור: אני מודיע לך, כי אתה יודע שזה אחרת.

<רונן בר לב: - -, אני מצטער.

<רונן בר לב: זה בדיוק ההחלטות - - -

דוד אמסלם: תעצור, תעצור.

<רונן בר לב: הוא אומר פה דברים חמורים.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה.

דוד אמסלם: ראש העיר, הוא פקיד.

דוד אמסלם: אני מבקש ממך לחזור בך.

<דב צור: אני אחזור בי, אני חזרתי בי.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אל תפריע לו, בבקשה.

<רונן בר לב: יש פה החלטות של המרחב מיוני האחרון שהחוזים ייחתמו.

<רונן בר לב: אגב, במידה ויפונו כל השטחים של ה- - -

דוד אמסלם: הבנתי מהר מה שאמרת.

דוד אמסלם: ברשותך, יש לי רק שאלה קצרה.

דוד אמסלם: תענה לי כן ולא ובוא נתקדם.

דוד אמסלם: אני רוצה לסכם כבר את הדיון.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, הבנתי שבגדול היתה פה אבולוציה.

דוד אמסלם: הרי בזמנו, לפני שהיה החוק, כילד אני זוכר שכשהייתי בא לחוף הים היה קיוסק שמוכר לנו ארטיקים ברצועה.

דוד אמסלם: אגב, של המדינה.

דוד אמסלם: עכשיו אתה אומר שאין זכויות.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, לדעתי המדינה גם אז לא ניהלה את החופים, נכי צה"ל, כל מיני אנשים – לא משנה.

דוד אמסלם: אני אישית חושב שבסופו של דבר הניהול של הרצועה על-ידי העירייה.

דוד אמסלם: אני אחבר אותך לדיון הקודם שאני הולך לעשות לו המשך לגבי החזקת החופים.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, גם אז אנשים קיבלו זכויות לגבי הנושא של הקיוסק, אלא אם כן אתה צריך להרוס את כל החופים, את כל המסעדות ולהגיד שלאף אחד אין שום היתר.

<רונן בר לב: ממש לא.

דוד אמסלם: לכן, אני שואל אותך שאלה.

דוד אמסלם: למבנים האלה שהיו, ונניח שלא בגודל שלהם – עזוב את הקטע של האבולוציה שהם התפתחו – בבסיס אני מניח שהיה להם היתר.

<רונן בר לב: בבסיס מוכנים להכיר בהיתר שלו, כל היתר - - -

דוד אמסלם: זה מה שרציתי להבין.

דוד אמסלם: אני מניח שהיה משהו בהיתר ולאט לאט הוא התפתח.

<רונן בר לב: בדיוק, זו הבעיה.

דוד אמסלם: לא.

דוד אמסלם: מה שאמרת בהתחלה לא הבנתי.

דוד אמסלם: חשבתי שכופר בכל העניין מתחילתו.

<דב צור: בבקשה, האם אפשר?

<דב צור: פה שופכים את דמנו, אי-אפשר.

דוד אמסלם: לא צריך.

דוד אמסלם: זה לא הנושא פה אם שופכים את - - -

<דב צור: אני יודע שזה לא הנושא, אבל לא יכול להיות.

דוד אמסלם: תן לי.

<דב צור: בסדר, אתאפק.

דוד אמסלם: הבנו שתייה פה.

דוד אמסלם: אם אתה רוצה, אתן לך.

<רונן בר לב: אגב, צריך היתרי בנייה.

<רונן בר לב: היתרי בנייה מחייבים את החתימה של רשות מקרקעי ישראל, ולא נחתמו מעולם.

דוד אמסלם: ידוע, ידוע.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<אלי עמר: אני מייצג את אחד מהקיוסקים.

דוד אמסלם: אבל אתה לא צד בעניין.

<אלי עמר: אני צד כי אני גם תושב ראשון.

<אלי עמר: באי כוח המדינה דיברו פה ארוכות.

דוד אמסלם: אלי, אני טוען שאתה לא צד בעניין.

דוד אמסלם: אבל אני אתן לך שתי דקות להגיד מה שאתה רוצה, כולל אם אתה רוצה לספר לנו על התפריט של המסעדה.

דוד אמסלם: אני מבקש שאף אחד לא יענה, ונתקדם.

דוד אמסלם: רק בשביל הכבוד שבאת לפה, בבקשה.

<אלי עמר: שני דברים: פעם אחת – לגבי החוקיות ועצם ההחזקה של עיריית ראשון או התפעול של החוף וההחזקה של המזנונים.

<אלי עמר: ההיתר הראשון ניתן בשנת 92'.

<אלי עמר: אני לא זוכר שמישהו ממינהל מקרקעי ישראל או מהמדינה בא וערער על ההיתר הזה.

<אלי עמר: היתר נוסף ניתן למשטחים המרוצפים בשנת 95' – החלטה עקרונית של הוועדה המקומית, וב-96' ניתן גם היתר פרטני למשטחים המרוצפים, לחלק מהם, וגם עד היום אף אחד לא ערער על זה.

<אלי עמר: ב-97' ניתן היתר של כל הטיילת שהוא חורג מגבול ה-100 מטר, ואף אחד לא ערער על ההיתר הזה משנת 97'.

<אלי עמר: אני רוצה להגיד שאם החבר'ה פה מאיכות הסביבה שבאמת רוצים לשמר ולשמור על החוף ולבוא עם האג'נדה שלהם כמו שהם מייצגים אותה כרגע, הרי לא יכול להיות מצב שארבעה משטחים יהיו מאושרים ושלושה פתאום לא יהיו מאושרים.

<אלי עמר: איך זה משפיע?

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אדוני, בבקשה.

<שי סיני: עו"ד שי סיני, מייצג גם את מר אביטל מנחם שאת המשטח המרוצף שלו רוצים להוריד.

<שי סיני: לא את המסעדה, לא את הדרך למסעדה.

<שי סיני: רוצים להוריד את המשטח המרוצף שלו, משטח שבו הוא משתמש כדי לשרת את האורחים, באי המסעדה שלו - פחות מ-150 מטר, 70 מטר בחוף – אבל לא את של האחרים.

<שי סיני: זה המצב האבסורדי שאנחנו טוענים שהוא לא תקין.

דוד אמסלם: בבקשה, גברתי.

<רויטל נגה: שמי רויטל נגה.

<רויטל נגה: אני מדברת בשם שתי המסעדות הדרומיות שבטווח שלהן יש את חניון הנכים העליון וחניון הנכים התחתון.

<רויטל נגה: יש לי פה גם תמונות ומכתבים.

<רויטל נגה: אצלנו בתי אבות, קשישים, נכים, איל"ן.

<רויטל נגה: מגיעים אלינו מכל הארץ.

<רויטל נגה: גם מערים אחרות שאין בהן הנגשה לחופים.

<רויטל נגה: לנו את שתי הרחבות המסכנות של ה-150 מטר רוצים להרוס כשהשכנים שלי במרכז החוף שאולי היו חרוצים והוציאו היתרים - משאירים להם.

<קריאה: זה גזר דין מוות למסעדות.

דוד אמסלם: אסף, בבקשה שתי משפטים.

<אסף דעבול: פעם אמר פואד שהפקידות יותר חזקה מחברי כנסת.

דוד אמסלם: זה לא הנושא שלנו.

<אסף דעבול: נאמר לי כאן לפני שנכנסתי שלא יעזור שום דבר.

דוד אמסלם: מי אמר לך את זה?

<אסף דעבול: גברת מיוחס.

דוד אמסלם: זה לא חשוב.

דוד אמסלם: לא עוסקים ברכילויות.

<אסף דעבול: ראיתי גם את התגובות אליך.

<אסף דעבול: זה לא רכילות.

<אסף דעבול: זה אמת, אני מוכן להישבע על זה, אם צריך.

דוד אמסלם: רכילות זה לא דבר שהוא לא אמת.

<אסף דעבול: זה אמת.

<אסף דעבול: סימנו את ראשון, ואני אומר במפורש.

<אסף דעבול: כסגן ראש עיר הייתי ממונה על נושא רווחה ועל נכויות.

<אסף דעבול: אני מדבר רק בזכות הנכים ורק בזכות הקשישים שמגיעים לחוף, ל-150 מטר בחוף הדרומי.

<אסף דעבול: בנוסף, מצחיק שמספר 3 ו-4 יישארו, יש להם היתר, ואת השתיים האחרים יפרקו.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אדוני ראש העיר, יש לך גם שתי דקות.

<דב צור: יהיה לי קשה, אשתדל.

<דב צור: קודם כל, עיריית ראשון לציון פעלה בחוף הים מכוח הסכם הרשאה שהיה לה עם המינהל מלפני עשרות רבות של שנים.

<דב צור: עיריית ראשון פירשה את הסכם ההרשאה הזה במערכת חוקית שאנחנו היום לא יכולים אפילו לתפוס אותה, כהסכם שמאפשר לה לעשות את הקיוסקים.

<דב צור: איש לא חלק עליהם.

<דב צור: אנחנו חושבים שגם המינהל לא חלק עליהם.

<דב צור: אף פעם לא הביאו לו את ההיתרים.

<דב צור: הבאתי את עדיאל שומרון מנהל המחוז שהיה הבוס של בר לב לחוף הים בראשון, ושאלתי אותו אם משהו מפריע לי באיפה שהחוף מתפקד.

<דב צור: הוא אמר לי: לא.

<דב צור: הוא הכין את התב"ע - - -

דוד אמסלם: שאלה קטנה לבר לב.

דוד אמסלם: אם עכשיו מישהו נופל בחוף ראשון לציון ושובר את הרגל, את מי הוא תובע?

דוד אמסלם: אתכם או את העירייה?

דוד אמסלם: נפלה עליו הסככה, את מי הוא תובע.

<רונן בר לב: שאלה טובה.

<רונן בר לב: קשה לי לענות עליה.

<רונן בר לב: בטח תובעים את כולם.

<דב צור: אני יכול להגיד כשמישהו טבע את מי הוא תבע.

<רינה מיוחס: בדרך כלל תובעים גם את העירייה וגם את המינהל.

<דוד ביטון: העירייה משלמת, את יודעת את זה.

<דוד ביטון: היא המבטחת שם.

דוד אמסלם: אתן תשובה לגברת מיוחס למה שאמרת.

דוד אמסלם: לעיריות יש ביטוח קולקטיבי על כל השטחים הציבוריים זה לא הולך פר שטח.

דוד אמסלם: אתה לא מסמן לביטוח פר שטח.

דוד אמסלם: הביטוח גובה ממך את הפרמיה לפי התביעות שנה שעברה.

דוד אמסלם: זאת אומרת, אם שנה שעברה הגשת תביעות ב-4 מיליון אז הוא גובה ממך השנה 5 מיליון.

דוד אמסלם: לכן, יש ביטוח לכל השטחים, כולל חוף הים של העירייה.

דוד אמסלם: המדינה, אגב, לא מבטחת כלום.

<רינה מיוחס: אדוני, שאל את מי תובעים.

<רינה מיוחס: אז אמרתי שתובעים גם את המדינה - - -

דוד אמסלם: לא הבנת.

דוד אמסלם: אותו אחד שתובע אתכם הוא מבזבז את הבול כי אתם אומרים לו: זה לא אנחנו, זה העירייה.

דוד אמסלם: העירייה לא מתכחשת.

דוד אמסלם: יש בכלל הגינות בדיונים.

דוד אמסלם: באיזה מובן?

דוד אמסלם: אין מצב שההכנסות אצל המדינה, הוצאות אצל הרשויות, הזכויות של המדינה, החובות אצל הרשויות.

<דב צור: עיריית ראשון הודיעה למינהל בדיונים איתו שהיא מוכנה לשלם עד האגורה האחרונה, כולל שנות העבר.

<דב צור: בר לב היה שם בדיונים האלה, ולכן הכעיס אותי איך שהוא הגיב.

דוד אמסלם: לא צריך להכעיס.

<דב צור: מכעיס אותי, מכעיס אותי.

<דב צור: מה לעשות?

<דב צור: בן אדם.

<דב צור: היא מוכנה לשלם כל סכום, והיא קיבלה את ברכת המינהל לתב"ע שהיא הכינה ושגם קיבלה את התיקונים של המשרד להגנת הסביבה.

<דב צור: עיריית ראשון לציון שיש לה 7 ק"מ חוף, ו-700 מטר פנויים, פינתה על חשבונה אדמת מינהל בעלות של 13 מיליון שקל.

<דב צור: 150 מטר חוף – גמרנו אתמול לקבל אותו, שהמדינה ירתה לעברו פגזים ותחמושת במשך עשרות שנים, אנחנו פינינו על חשבוננו בלי לקבל דירה, בלי לקבל בית מלון, בלי לקבל תעסוקה, כי אנחנו יותר ירוקים מכל החבורה הזאת בצד השני.

<דב צור: על חשבוננו, ב-13 מיליון שקל, בשביל לקבל פיסת חוף נקייה של חול.

<דב צור: הנשמע דבר כזה שהמדינה אומרת מישהו צריך לנקות את החוף - נותנת לי את החוף חזרה, ואומרת לי תשלם 13 מיליון שקל בשביל לעשות את זה בהסכם חתום עם המדינה?

<דב צור: אני צריך לפנות מוקשים, להביא מומחה ממונטנגרו לנקות טילים מחוף הים שהמדינה ירתה אותם והם יגידו לי?

<דב צור: אומרים: לא אכיפה בררנית?

<דב צור: אומרת דניאלה, ואני לא יודע אם היא צודקת.

<דב צור: אבל אם היא צודקת אז גם המבנה בחוף הים באמצע, גם שני המבנים שרוצים להותיר, לא חוקיים.

<דב צור: כי אם היא אומרת: אין זכויות בחוף הים אז התביעה היתה צריכה לתבוע את כולם, להרוס עד האחרון.

<דב צור: למה הם לא עושים את זה?

<דב צור: זאת אכיפה בררנית.

<דב צור: זאת אומרת, שהם לא פועלים לפי מה שהם רוצים.

<דב צור: הם מבינים שיש גם כללים אחרים, הם מבינים שעירייה פה חתמה על היתר לעצמה וצריכים להתנהג כך.

<דב צור: הם יודעים שהשופט ב-57, 59 טעה.

<דב צור: והם נציגי הצדק, זה אנשים שמונעים כמו הילדים שלי.

<דב צור: יש לי שתי ילדות עורכי דין.

<דב צור: הן מונעות מאותו חוש צדק שאני רואה פה – עד הסוף.

<דב צור: אבל הם שמעו את השופט טועה והם לא תיקנו אותו.

<דב צור: הוא קיבל את ההחלטה שלו על סמך טעות, ואת זה אנחנו מבקשים לתקן.

<דב צור: המדינה היא לא הצד של צד אחד, היא לא הצד של האכיפה.

<דב צור: היא הצד שמייצג את כל הציבור.

<דב צור: ואם השופט טעה והתגלתה הטעות בדיון, הם צריכים לבוא ולהגיד לבית המשפט: טעית, יש גרמושקה שהיא היתר בנייה לכל דבר ועניין.

<רינה מיוחס: רק במקרה באמת שהגרמושקה היא היתר בנייה.

<דב צור: שאלה רטורית - מדוע מצד אותה גישה במקרה כי עברה תוכנית מסוימת במועד מסוים, עירייה כמו תל אביב תיהנה כחוק כי היא אישרה תב"ע שמאפשרת לה בנייה בטווח של ה-0 עד 100 מטר, שיש לה 7 – 8 ק"מ חוף, בשם איזה צדק את יכולה לעשות את זה כמתכננת?

<דב צור: ועיריית ראשון שיש לה 700 מטר, את תמנעי ממני תב"ע כזו?

דוד אמסלם: תודה רבה, אדוני ראש העיר.

<נעה עמירב: נעה עמירב, ייעוץ וחקיקה.

<נעה עמירב: רוב הדיון באמת לא התייחסנו לנושא הזה, אבל בגלל שראש העיר סיים בדבריו בהתייחסות לנושא הגרמושקה אז יש משהו אחד שחשוב לי להבהיר.

<נעה עמירב: הסוגיה של התקפות החוקית של היתר הבנייה היא סוגיה שהוכרעה על-ידי היועצת המשפטית של העירייה.

<נעה עמירב: חוות הדעת הזו מחייבת את העירייה, את גורמי העירייה.

<נעה עמירב: עם כל הצער וחוסר המחלוקת שבדבר שאני מבינה שאתם לא מסכימים עם זה ואני מבינה שאתם רוצים לפרש את זה אחרת, הסמכות החוקית לפרש את הגרמושקה הזאת היא של היועצת המשפטית של העירייה.

<דב צור: היא רק יועצת לנו, היא לא קובעת.

<דב צור: מי שקובעת זה הוועדה – שימי לב בחוק.

<נעה עמירב: לא.

<נעה עמירב: לפי חוק הרשויות המקומיות, העירייה כפופה ליועץ המשפטי, העירייה כפופה לחוות הדעת היועץ המשפטי - - -

<דב צור: לא.

<דב צור: העירייה לא כפופה ליועץ המשפטי, בשום פנים ואופן.

<נעה עמירב: העירייה כפופה לחוות דעת היועץ המשפטי.

<נעה עמירב: היא רשאית לקבל חוות דעת - - -, דבר שלא נעשה כאן, וגם זה במקרים חריגים ביותר.

דוד אמסלם: נעה, תודה רבה.

<דוד ביטון: מועצת העיר יכולה לבקש חוות דעת נוספת, את יודעת את זה.

<דוד ביטון: אני רוצה להתייחס מכיוון שעו"ד מיוחס פנתה אליי.

דוד אמסלם: לפני שאני מסכם אתן לחבר הכנסת דוד ביטן לדבר.

דוד אמסלם: אחרי זה אם מישהו ירצה להוסיף במשפט אחד נעשה סבב קצר ואני מסכם.

<דוד ביטון: קודם כל, אני רוצה להתייחס למספר נושאים שהועלו פה.

<דוד ביטון: ראשית, לגבי חוף פלמחים – מדובר בשמורת טבע.

<דוד ביטון: היא לא דומה לחוף עירוני.

<דוד ביטון: אגב, זו הסיבה שאני אישית, למרות שאני לא שייך לפלמחים, והייתי בעיריית ראשון, נלחמתי בעניין ושכנעתי את השר לבטל את ההסכם שהיה למינהל עם היזם שם.

<דוד ביטון: הדברים לא דומים, ולכן לא צריך להשוות.

<דוד ביטון: אני מאוד מתפלא על הוועדה המחוזית שבכלל מתייחסת לעניין הזה בצורה הזו.

<דוד ביטון: לגבי המשרד להגנת הסביבה – ראיתי שמדובר פה בעשר שנים.

<דוד ביטון: הרסתם מעט מאוד מקומות שבהם באמת החריגה ועבירת הבנייה זעקו לשמיים, גם בקרבתה לחוף וגם בגודל שלה.

<דוד ביטון: אין מה להשוות בין שני המקרים.

<דוד ביטון: למה פניתי אלייך?

<דוד ביטון: ברור שהסמכות היא שלך, ועל זה אין ויכוח, ושאת מייצגת את הציבור בפני בית המשפט.

<דוד ביטון: אנחנו לא מדברים על זה.

<דוד ביטון: כל צד צריך לעשות את העבודה שלו, אבל גם אתם.

<דוד ביטון: באיזה מובן?

<דוד ביטון: אני חושב שהפרקליטות ומשרד המשפטים לא יכולים להתעלם מאינטרסים ציבוריים שהם רואים מול העיניים.

<דוד ביטון: פה קיים האינטרס הציבורי של חוף קטן שהוא מושקע והציבור רוצה לבוא לשם.

<דוד ביטון: תבינו, זה לא רק שחייה.

<דוד ביטון: המשרד להגנת הסביבה צריך להבין שנגמר הסיפור שאנשים באים רק לשחות בחוף הים, הם באים גם לדברים אחרים.

<דוד ביטון: יש פה אופק תכנוני, איך את יכולה להתעלם מאופק תכנוני כזה שגם ועדה מחוזית היום מתייחסת לעניין?

<דוד ביטון: ועדה ארצית, אגב, רוצה לתקן את התמ"א, ואי-אפשר להתעלם מזה.

<דוד ביטון: והדבר הכי חשוב, אתם צריכים לשקול שיקולי צדק.

<דוד ביטון: לא ייתכן שתהיה אכיפה בררנית בין ראשון לציון לערים אחרות.

<דוד ביטון: זו סיבה לבד לתת ארכה.

<דוד ביטון: אני פונה אלייך בעניין הזה כנציגה שלי.

<דוד ביטון: מבחינתי, הפרקליטות מייצגת את הציבור, היא לא מייצגת את עצמה.

<דוד ביטון: את לא יכולה להתעלם מהטיעונים האלה שאנחנו נותנים לך בהפעלת שיקול הדעת.

<דוד ביטון: אנחנו פונים אלייך בעניין הזה לחשוב שוב פעם על העניין הזה.

<דוד ביטון: זה לא הורדת ידיים בין הכנסת לפרקליטות, ואני חושב שמן הראוי במקרים האלה שחברי הכנסת עושים דיון ומעלים טענות, שמשרד המשפטים והפרקליטות ישקלו את הנושא מחדש.

<דוד ביטון: יש פה עילות לשקילה מחדש.

<דוד ביטון: את לא צריכה להיפגע מזה שבא חבר כנסת ומבקש ממך.

<דוד ביטון: זה לא מוריד מהסמכויות שלך, לא מוריד מהיכולת שלכם ולא מוריד מהעניין שאתם מייצגים אותנו בבית משפט.

<דוד ביטון: אבל אתם גם צריכים לבדוק את העניין שוב פעם.

<דוד ביטון: אין סיבה שתושבי ראשון והסביבה ייפגעו מהאכיפה הבררנית הזאת, למרות שאתם הולכים על העניין של הריסת החריגות.

<דוד ביטון: אבל פה יש גם שיקולים אחרים שהאינטרס הציבורי צריך להכיל אותם גם כן.

<דוד ביטון: לגבי הוועדה המחוזית – אני לא טיפלתי בעירייה בנושאים האלה של ועדת מחוזית.

<דוד ביטון: אני אומר לך שהנוהל הזה שאתם עושים שאי-אפשר להגיש תוכנית עד שאתם לא בודקים ועד שאתם לא מבררים ועד שאתם לא נותנים הנחיות, בסופו של דבר, אתם קובעים כמעט הכול במחוז המרכז.

<דוד ביטון: זה לא קורה בתל אביב זה לא קורה ברמת גן, זה לא קורה במחוזות אחרים.

<דוד ביטון: תמיד אמרתי לראש העיר שאני לא מקבל את העניין שאנחנו כאנשי ציבור לא יכולים לבוא ולהגיש את הדברים כמו שצריך, אלא צריכים לעבור את הבקרה שלכם מראש.

<דוד ביטון: מה זה מראש?

<דוד ביטון: עד שאתם מביאים את ההמלצות לוועדה המחוזית, לאנשי הציבור שיושבים.

<דוד ביטון: לא רק אנשי ציבור, יושבים שם גם משרדי ממשלה, ורק הם יושבים ואתם סוגרים את העניין לפני הישיבה בכל מיני תנאים כאלה ואחרים שלא ניתנים כמעט לביצוע.

<דוד ביטון: ואם לא – אתם לא מסכימים, אין תוכנית - זו עובדה.

<דוד ביטון: אז אני מבקש ממך.

<דוד ביטון: בעניין הזה של חוף הים, ניתן לתת הקלה.

<דוד ביטון: יש ועדה שיכולה לאשר את ההקלות.

<דוד ביטון: חוף ראשון הוא 100 מטר.

<דוד ביטון: לפי השיטה שלך צריך לבטל כל בתי הקפה.

<דוד ביטון: אז איפה יהיה הציבור שרוצה להיות שם?

<דוד ביטון: הטיילת העליונה שהיא רחוקה מאוד מהחוף לא נותנת את אותו מענה כמו בתי הקפה שנמצאים על החוף.

<דוד ביטון: לכן, אני מבקש ממך כן לתת אופק תכנוני לעניין, וכן לדון בזה כמו שצריך – זה הכול.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: יפעת, בבקשה בחצי דקה.

<יפעת מאירוביץ יפת: קודם כל, אני מאוד מכבדת את הפעילות של המשרד להגנת הסביבה.

<יפעת מאירוביץ יפת: אנחנו באמת גם מאלה שהולכים ומפגינים ושומרים על החופים.

<יפעת מאירוביץ יפת: אני חושבת שצריך לשים את הדברים בפרופורציות, ולו מהסיבה שלא מדובר על הרס של הכול.

<יפעת מאירוביץ יפת: אנחנו לא נפנה את החוף ובאמת נביא לשם חיות.

<יפעת מאירוביץ יפת: אנחנו מדברים על הרס של שתי רחבות קטנות שלא ישנו כנראה בצורה מהותית את המצב של החוף או של בעלי החיים, לא לטובה ולא לרעה.

<יפעת מאירוביץ יפת: אני באמת חושבת שצריך להסתכל על הדברים קצת מלמעלה ולא בקטנה.

<יפעת מאירוביץ יפת: אין לי שום ספק באמת שלהרוס את שתי הרחבות האלה לא יביא לשם את הצבים.

<יפעת מאירוביץ יפת: כשהרסתם בנהריה, הרסתם את כל החוף ופיניתם אותו לחלוטין מכל דבר מסחרי שאנשים אמורים לשבת בו.

<יפעת מאירוביץ יפת: ואם באים, באים מידי פעם.

<יפעת מאירוביץ יפת: בהחלט יש מקום לצבים.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: אדוני, משפט אחד.

<עידן מזרחי: עידן מזרחי, חבר מועצה.

<עידן מזרחי: אני הייתי פה לפני חודש בדיוק בנושא הזה של חופי הים עם פורום הרשויות.

<עידן מזרחי: לא מזמן חזרתי מייצוג עיריית ראשון לציון באולם הישיבות בשלטון המקומי עם כל ראשי הערים בעלי חופי ים.

<עידן מזרחי: היה פה דיון ארוך, הגעתי לקראת הסוף.

<עידן מזרחי: אני חושב שבאמת צריך להפעיל פה שיקול דעת לפני כל הנתונים שפרוסים לפניכם.

<עידן מזרחי: יש פה 100,000 איש שמבקרים בחוף ראשון לציון בימי שבת.

<עידן מזרחי: החוף משרת ציבור שלם של תושבים, גם תושבים מראשון לציון וגם תושבים מערים אחרות.

<עידן מזרחי: בסופו של דבר, אם יקרה המעשה הזה שאתם מתכננים לעשות, זה פשוט פשע כלפי התושבים, כלפי הציבור.

דוד אמסלם: תודה.

<אבי ביטון: אבי ביטון, בעלים של אחת המסעדות.

<אבי ביטון: אני רוצה להעלות פה נקודה שלא הובהרה כמו שצריך.

<אבי ביטון: יש באמצע שני מזנונים, שתי מסעדות, שכן מותר להם ההיתר.

<אבי ביטון: אבל ההיתר ניתן לפי הגרמושקה הזו, לא לפי שום גרמושקה אחרת.

<אבי ביטון: אם את ההיתר הזה הם מקבלים לפי הגרמושקה – זה שלי כרגע אין את הדף כי אני לא יודע איפה הוא, זה גוזר את דיני?

דוד אמסלם: תודה רבה.

<רני עמיר: ראשית, עלתה פה איזושהי טענה לגבי מבנים שקמו לפני כניסת חוק שמירת הסביבה החופית לתוקף.

דוד אמסלם: אני לא רוצה לפתוח את הדיון שוב, ברשותך.

דוד אמסלם: אני מבין שיש באותו מקבץ, ואני מניח שזה באותה רצועה, אני רוצה להבין ממך כאוכף את החוק האם מבחינת איכות הסביבה, אם בתוך הרצועה יש מספר מקבצים, שלושה מקבצים, יש מצב ששניים מאושרים ואחד לא, מבחינתך?

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע ברמת המשרד.

דוד אמסלם: עזוב כרגע – יש היתר, אין היתר.

דוד אמסלם: אתה הרי בא מהאידאולוגיה של החוף.

דוד אמסלם: מה אתה אומר על זה?

<רני עמיר: לגמרי.

<רני עמיר: זו הנקודה השנייה שרציתי להגיד.

<רני עמיר: רציתי להגיד שאנחנו מבחינתנו, כל מה שנמצא בתוך התחום של ה-100 מטר בעיקרון זה פגיעה בסביבה החופית.

<רני עמיר: אלא מה?

<רני עמיר: כשיש היתר.

<רני עמיר: אם יש היתר - - -

דוד אמסלם: אתה בא לפרוצדורה, עזוב.

דוד אמסלם: אתה מחליט הכול.

דוד אמסלם: אתה קובע את הפרוגרמה התכנונית.

דוד אמסלם: לך זה מפריע שיש שניים ואחד אין?

דוד אמסלם: נניח שזה תלוי רק בך, אתה מחליט על ההיתר.

<רני עמיר: זה מאוד מפריע לי.

<רני עמיר: אם זה היה תלוי בי, לא היה כלום.

דוד אמסלם: אז כולם לא היו.

דוד אמסלם: מאה אחוז, תודה.

<רונן בר לב: הצווים הם לא של המינהל אלא של משרד ממשלתי אחר.

<רונן בר לב: אנחנו פה זומנו כבעלי קרקע, ולמרות ההתלהמות של ראש העירייה אני חוזר על העמדה שאין לעירייה הסכם על המקרקעין של המסעדות.

דוד אמסלם: תודה רבה.

<דניאלה פוסק: אני רק רוצה לחזור ולחדד ולהבהיר.

<דניאלה פוסק: כל תוכנית שמוגשת לוועדה המחוזית מובאת לדיון בוועדה המחוזית.

<דניאלה פוסק: מעל הוועדה המחוזית יש סמכויות ערר.

<דניאלה פוסק: הנושא הזה מוסדר בחוק.

<דניאלה פוסק: יש מועצה ארצית, יש ולחוף, יש ועדת משנה לעררים.

<דניאלה פוסק: כל תוכנית שמוגשת לוועדה נדונה בה.

דוד אמסלם: תודה רבה.

דוד אמסלם: בבקשה, אדוני.

<דוד ביטון: אני אבא של הילדים פה.

<דוד ביטון: יש לי שמונה ילדים.

דוד אמסלם: שיהיו בריאים.

<דוד ביטון: אני 52 שנה בים.

<דוד ביטון: אני עובד בים הזה מאז שאני ילד קטן.

<דוד ביטון: גידלתי את הילדים והם עבדו איתי כל הזמן.

<דוד ביטון: לא למדו לא מקצוע, לא שום דבר.

<דוד ביטון: יש לי שמונה ילדים, שיהיו בריאים.

<דוד ביטון: לכל אחד יש חמישה ילדים, ארבעה ילדים, שלושה ילדים.

<דוד ביטון: יש לי נכדים ועוד מעט יהיו לי נינים, בעזרת השם.

<דוד ביטון: אני מבקש מכם להתחשב במצב.

<דוד ביטון: אנחנו לא עבריינים, ואתם יכולים לדעת, לא פושעים ולא שום דבר.

<דוד ביטון: באנו להתפרנס.

<דוד ביטון: אני היום בגיל 72, אחרי ניתוח לב, פצוע ברגל.

<דוד ביטון: אני מבקש להתחשב בנו טוב טוב.

<דוד ביטון: לא באנו בכוח ולא באנו בכלום.

<דוד ביטון: גם אח שלי שהיה עוזר לנו נעדר עד היום.

<דוד ביטון: אני יכול להראות לך את הנייר.

<דוד ביטון: אני רוצה שיתחשבו, בבקשה.

דוד אמסלם: תודה רבה, אדוני.

דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון.

דוד אמסלם: קודם כל, יש פה אולי תחושה שאנחנו כאילו דנים פה או מבקשים נושאים שהם עבירה על החוק.

דוד אמסלם: ודאי שהחוק הוא נר לרגלנו, ואני חושב שאני מכוון גם לראש ולכל שליח ציבור.

דוד אמסלם: בראש ובראשונה, אנחנו אנשים שצריכים לשמור על החוק, ובזה אין ספק.

דוד אמסלם: אגב, בדיונים שלי בתוך הוועדה אני לא בית משפט.

דוד אמסלם: אני חבר כנסת שנבחר על-ידי הציבור ובוועדות שלי אני דן על כל מה שאני רוצה, כולל על הפרקליטות.

דוד אמסלם: בסופו של עניין, אני רואה את החובה הציבורית שלי להביא את זה לא רק מהזווית המשפטית, אלא גם מהזווית הציבורית.

דוד אמסלם: אני מסתכל על הזווית הכלל ציבורית ואז אני מחליט האם לעשות דיון, האם יש לו משקל ציבורי – כן או לא.

דוד אמסלם: אגב, אם הוא לא מוסדר בחוק ואני חושב שהוא לא מוסדר בחוק, תפקידי הוא להגיש הצעת חוק ולשנות את החוק.

דוד אמסלם: אבל התפקיד שלנו הוא להאיר את הדרך.

דוד אמסלם: לפעמים יש בלבול בתפקידים בין הפקידים לבין אנשי הציבור.

דוד אמסלם: לפעמים הפקידים חושבים שהם מנהלים את אנשי הציבור, אבל זה לא כך.

דוד אמסלם: אני לא מנהל את הפקיד.

דוד אמסלם: אבל אנחנו קובעים בכנסת את ההנחיות לפקידים והם צריכים לעבוד לפיהן – זה ברמת העיקרון.

דוד אמסלם: כך זה עובד בראש שלי, כך אני מבין את שלטון החוק במדינת ישראל.

דוד אמסלם: לא מזמן ציינו את תשעה באב.

דוד אמסלם: אני אוהב לחקור את ההיסטוריה היהודית.

דוד אמסלם: בתלמוד כתוב שבית מקדש שני חרב על זה שדנו בו לפי דין תורה.

דוד אמסלם: הבית חרב בגלל ייקוב הדין את ההר.

דוד אמסלם: החוק הוא חוק, אבל לפעמים יש דברים שצריכים להסתכל על כלל האינטרסים הציבוריים.

דוד אמסלם: גם הפרקליטות עושה את זה חדשות לבקרים, כמו שאמרתי, בכל דבר ועניין.

דוד אמסלם: כמעט אין יום שזה לא קורה - כשיש אינטרס של המדינה אז הפרקליטות עושה כך ופועלת כך.

דוד אמסלם: לא בכל מקום היא פועלת לפי ייקוב הדין את ההר.

דוד אמסלם: לפעמים יש דברים כאלה ודברים אחרים.

דוד אמסלם: לפעמים שמים זום.

דוד אמסלם: שאלתי את המשטרה הירוקה בשמורת הטבע: למה לא אוכפים את החוק?

דוד אמסלם: אמרו לי: ישבנו עם מפכ"ל המשטרה.

דוד אמסלם: החליט שלא אוכפים פה את החוק.

דוד אמסלם: למה?

דוד אמסלם: לא טוב.

דוד אמסלם: יש פה בעיות, יעשו הפגנות.

דוד אמסלם: יעשו פה ויעשו שם.

דוד אמסלם: אני רוצה להציע את המתכונת הבאה.

דוד אמסלם: גם אני מסתובב בחופים במדינת ישראל.

דוד אמסלם: למרות שנולדתי בירושלים, גם אני גדלתי על רצועת החוף.

דוד אמסלם: על חוף הים במדינת ישראל לאורך הרצועה יש הרבה מבנים שנמצאים במסגרת 100 מטר מהחוף.

דוד אמסלם: אני גם לא מגדיר את הפרוגרמה.

דוד אמסלם: מינהל התכנון הוא זה שמגדיר את הפרוגרמה והוא מנחה את הוועדות המחוזיות.

דוד אמסלם: הוא מגדיר את צורכי הציבור.

דוד אמסלם: אני מניח שצורכי הציבור הם גם השימוש בחוף הים כחוף רחצה – ודאי ובוודאי.

דוד אמסלם: אבל יש עוד שימוש.

דוד אמסלם: אני, למשל, הולך לים לא רק כדי להיכנס למים.

דוד אמסלם: זה אחד הדברים.

דוד אמסלם: אבל אני רוצה גם לשתות כוס קפה, אני רוצה לקנות לילדים שלי ארטיק ולא לתפוס מונית לקנות להם ארטיק ולחזור.

דוד אמסלם: בשימושים ברצועה, אני מניח שמינהל התכנון גם מבין בהגדרת הפרוגרמה שהוא מכניס את כלל הצרכים פנימה, ולא רק משחקים פה חוף ים, ובזה זה נגמר.

דוד אמסלם: לגבי הסיפור הספציפי הזה – אני מבין שיש פה איזשהו אופק תכנוני.

דוד אמסלם: זה לא שיש פה דברים שאי-אפשר להסדיר אותם.

דוד אמסלם: למשל, אם מינהל התכנון היה קובע: יש פה חוק נוקשה שהוא לא בסטייה, אין מה להיכנס אליו, אין באף מקום בארץ בתוך ה-100 מטר, אז הייתי מבין.

דוד אמסלם: אבל היות וישנם מבנים, כולל פה במקבצים ששניים מותרים ואחד אסור, זה אומר שיש הקלות שמינהל התכנון או ועדת המחוזית, או אני לא יודע מי, כן אישר אותם.

דוד אמסלם: אז אני מבין שיש פה גם שאלה שיש אופציה להסדיר את הנושא בעתיד.

דוד אמסלם: יכול להיות שהעירייה הגישה תוכנית שהיתה לא נכונה או הגישה תוכנית שהיתה מנוגדת לעמדת ראש עיר.

דוד אמסלם: יכול להיות שפקיד כזה או אחר פעל ועשה לטובת העניין.

דוד אמסלם: הוא חשב שהוא עושה טוב לעיר, אבל יכול להיות שזה נגד את המדיניות של ראש העיר.

דוד אמסלם: יש פה גם תחושה שאני לא מתווכח איתה, ואני אף פעם לא מתווכח עם תחושות, של ראש העיר והצוות של נבחרי הציבור בראשון לציון, בכללם גם חבר הכנסת דוד ביטן שהוא מהמקום, שיש פה איזושהי אכיפה בררנית.

דוד אמסלם: זה לא משנה כרגע אם זה נכון או לא, זו התחושה של האנשים האלו.

דוד אמסלם: שמתם לב שהם מדברים מנהמת ליבם ומהבטן, ולכן יש פה גם הרבה אמוציות.

דוד אמסלם: לכאורה, ראש העיר אומר: מה אכפת לי?

דוד אמסלם: תורידו את החוף, אין בעיה.

דוד אמסלם: אבל אני רואה איך שבבטן הוא ממש מתפוצץ ונהיה עצבני.

דוד אמסלם: נאלצתי אפילו להגיד לו לצאת להירגע כי הוא באמת מדבר מנהמת ליבו.

דוד אמסלם: הוא מרגיש שגם אם יש צדק, הוא לא רואה אותו.

דוד אמסלם: לכן, אני חושב שגם עמדת העירייה היא מאוד חשובה.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, אני לא מכיר תוכנית – אף פעם.

דוד אמסלם: אני לא מכיר, זה לא אומר שזה לא היה.

דוד אמסלם: אני לא מכיר תוכנית שהגשנו, למשל, בירושלים למינהל התכנון בירושלים שהעירייה רצתה לדחוף אותה כתוכנית עירונית וועדת התכנון המחוזית הרימה קיפר.

דוד אמסלם: הרבה פעמים גורמים כאלה ואחרים הגישו תוכניות והעירייה רצתה לקדם א', ואני מדבר כרגע על תוכנית שהיא - - -

<דניאלה פוסק: אני חייבת לומר שאני לא יכולה לומר שיש אופק תכנוני.

<דניאלה פוסק: יכול להיות שאדוני רוצה לקבוע את זה.

<דניאלה פוסק: אבל כמתכננת מחוז מרכז הסברתי את כל המצב הסטטוטורי.

דוד אמסלם: דניאלה, כשאני מסכם לא מפריעים לי.

דוד אמסלם: הגברת מיוחס, את לא צריכה ללחוש לה.

דוד אמסלם: אני מדבר כרגע איתה, זה לא קשור לשאלה משפטית.

דוד אמסלם: מבחינתי, אופק תכנוני זה תוכנית שיכולה לגשת לוועדה המחוזית ואפשר באופן תיאורטי לדון עליה, ואפשר באופן תיאורטי לאשר אותה במגבלות כאלו ואחרות או שלא לאשר.

דוד אמסלם: מבחינתי, זה אופק.

דוד אמסלם: יש דברים שבבסיס אין מה לדבר.

דוד אמסלם: למשל, אם אני לוקח ג'יפ ועובר עכשיו על כל חוף הים מהצפון לדרום ורואה שאין ב-100 מטר בשום מקום בארץ שום מבנה, רק בראשון לציון – צודקת, אין על מה לדבר.

דוד אמסלם: אבל היות והדברים הם לא כאלה, אני מכיר אותם מידע אישי.

דוד אמסלם: אני מבין שפה בתוכנית גם לא כל המקבצים נהרסים, אלא חלק.

דוד אמסלם: לא הורדתם את הכול, אמרתם, אפילו במקרה דנן:

דוד אמסלם: הכול לא קיים - אז אני מבין שהיו פה שאלות עקרוניות תכנוניות.

דוד אמסלם: אם ברמת התכנון זה מתאים – למה לא?

דוד אמסלם: ואם לא – אז לא.

דוד אמסלם: לכן, זה מבחינתי אופק במובן זה שזה לא אפריורי יורד ואין על מה לדבר.

<דוד ביטון: יש גם ועדה מחוזית.

<דוד ביטון: למה אין אופק תכנוני?

<דוד ביטון: ועדה מחוזית דנה בזה.

דוד אמסלם: אגב, העירייה מייצגת את הציבור של ראשון וגם את הציבור שבא להשתמש בחופים.

דוד אמסלם: לחופי ראשון לציון לא באים רק תושבי ראשון לציון.

דוד אמסלם: זה בדיוק הדיון שעשיתי כאן

דוד אמסלם: עם משרד הפנים לגבי עלות אחזקת החופים במדינת ישראל, מי משלם, למה וכמה.

דוד אמסלם: לכן, אני רואה את כולנו סביב אותו אינטרס שאומר: רבותי, בואו נסדיר את החופים לכלל מדינת כך שיהיו לאזרחים חופים ושלא יהיה להם בינוי.

דוד אמסלם: זה הדיון שנעשה ביום שני לגבי תוכנית החופים והבינוי כי הבנתי כנראה שמישהו רוצה כן לפזול לנושא בינוי ובתי מלון וכו'.

דוד אמסלם: לא קיוסקים.

דוד אמסלם: בגדול, אני חושב שבסך הכול אין פה ניגוד אינטרסים בעניין הציבורי.

דוד אמסלם: כולנו פה אנשי ציבור וכולנו רוצים להסדיר את מקסימום הטוב לציבור.

דוד אמסלם: לכן, הייתי מבקש מהפרקליטות לטובת העניין כי היא כרגע בפרונט מול בית המשפט.

דוד אמסלם: הדבר נמצא בבית המשפט ויש לכם say לומר.

דוד אמסלם: אני לא מתערב בהחלטות שיפוטיות, יש שופט.

דוד אמסלם: לא הבאנו אותו לדיון כי הוא לא צד בעניין.

דוד אמסלם: אגב, באותה מידה אני חושב שגם בעלי העסקים לא צד בעניין.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש מכם לשקול לעשות פאוזה.

דוד אמסלם: יש פה מתח שהוא מיותר.

דוד אמסלם: בואו נוריד לרגע את הקטע האישי ואת האמוציות האישיות ומי קובע ולמה, נשים את זה בצד.

דוד אמסלם: בואו נבוא באמת לעניין ונראה איך אפשר להסדיר את העניין.

דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אין פה ניגוד אינטרסים בין עיריית ראשון לציון לבין המדינה.

דוד אמסלם: עיריית ראשון לציון היא זרוע של המדינה לנהל את השלטון המקומי ואת הציבור.

דוד אמסלם: אני מרגיש שהעסק טיפס למקומות לא נכונים ברמה האישית.

דוד אמסלם: היות ויש לי קרחת רק מזה ואני יודע שבסוף הכול אישי, לכן אני מציע להוריד כעסים בשני הצדדים.

דוד אמסלם: בואו תיפגשו ביניכם בשבוע הבא ותנסו לייצר איזושהי תמונת מצב שאתם מגיעים להבנה עם עיריית ראשון לציון.

דוד אמסלם: אגב, אני רואה כתקלה – לא משנה של איזה צד – אם מוציאים צו הריסה נגד עירייה כלשהי.

דוד אמסלם: עירייה זה בסופו של דבר מדינה.

<רני עמיר: זה לא נגד העירייה.

<רני עמיר: נגד העירייה זה מסעדה אחת, חמש לא עירייה.

דוד אמסלם: אדוני, לא להפריע לי.

דוד אמסלם: כשאני אומר עירייה – הכוונה היא שהעירייה מובילה את הקו הזה.

דוד אמסלם: זה בחסות העירייה.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש מהפרקליטות לעשות פאוזה מול בית המשפט ברמת האכיפה המידית.

דוד אמסלם: בואו תיפגשו בשבוע הבא ותנסו להוריד באמת את כל האמוציות.

דוד אמסלם: מינהל התכנון ואיכות הסביבה, תבואו גם אתם לאותה ישיבה.

דוד אמסלם: אני מניח שיש פה צד מקצועי, יש פה צד אכיפתי שאמור להפוך את הצד המקצועי.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, אם הם מאשרים את הכול אז אין בעיה משפטית, אז אין תביעה.

<דניאלה פוסק: אנחנו באמת לא צד בנושא האכיפתי הרשמי, ואין בכוונתנו להיות צד ואין ביכולתנו.

<דניאלה פוסק: אנחנו דנים בתוכניות.

<דניאלה פוסק: אין כרגע שום תוכנית על השולחן.

<דניאלה פוסק: אין תוכנית על שולחננו - אני מבהירה את זה.

דוד אמסלם: דניאלה, אני יודע מה הסמכויות שלכם ואני יודע גם איפה אתם נכנסים.

דוד אמסלם: אגב, אני גם לא בצד הטכני.

דוד אמסלם: אני כבר ישבתי עם בינת שוורץ גם לגבי רישיונות של אולמות אירועים ועשיתי פה דיון כזה.

דוד אמסלם: מי שמנחה את הוועדות המחוזיות זה אתם.

דוד אמסלם: ועדה מחוזית לא קמה בבוקר ומחליטה מה טוב לה.

דוד אמסלם: יש הנחיות תכנוניות.

דוד אמסלם: אם אתם לא יודעים מה הסמכויות שלכם אז בוא נדבר, אבל לא בדיון הזה.

דוד אמסלם: לכן, אני בא כרגע לא מהזווית של הפרגולה והאם הוא הוציא שני מטר או לא.

דוד אמסלם: אני ברמת הרעיון, הקונספט הכללי, התפיסה הפרוגרמטית שלכם יש מה לומר כי אתם מכתיבים אותה לוועדות המחוזיות.

דוד אמסלם: לכן, אני מבקש שתעשו דיון עם עיריית ראשון לציון.

דוד אמסלם: אשמח מאוד אם באמת תגיעו בסופו של דבר לעמק שווה ביניכם ולא נצטרך את כל בתי המשפט ואת כל הצווים האלה.

דוד אמסלם: לדעתי, אם נגיע לזה יבוא שכרנו בזה.

דוד אמסלם: אני לפחות אבין שאני כינסתי את הדיון הזה ובאמת קידמתי אותו באיזשהו מקום שהוא טוב לכלל עם ישראל.

דוד אמסלם: ברשותכם, אני הייתי מבקש באמת שבוע הבא.

דוד אמסלם: קחו לכם שבוע וחצי, שבועיים.

דוד אמסלם: תעשו פאוזה, קודם כל, בסיפור הזה מול המדינה.

דוד אמסלם: הפרקליטות, בסופו של דבר, היא מחליטה על הקצב של האכיפה.

דוד אמסלם: יש שופט שיפסוק מה שהוא יפסוק.

דוד אמסלם: עזבו, אני לא מדבר עם השופט.

דוד אמסלם: אבל בואו תשבו בינכם ותנסו לגשר על הפער הזה.

דוד אמסלם: מקובל עליכם?

<קריאה: מה עם הארכה?

דוד אמסלם: בבקשה, בוודאי.

<תומר רוזנר: שיחליטו אם כן או לא.

דוד אמסלם: אני מבקש שאתם – הגברת מיוחס, את - תשבו בשבוע הבא.

דוד אמסלם: תעבירו את הנושא של מינהל התכנון איפה שצריך, ותעשו ישיבה בין אנשי המקצוע, פרקליטות ועיריית ראשון לציון.

<אסף דעבול: ואיכות הסביבה.

דוד אמסלם: כן.

<רינה מיוחס: ראשית, אני לא חושבת שלפחות מהצד הזה של השולחן, מהצד הימני של אדוני, היו כאן אמוציות.

<רינה מיוחס: אנשים כאן נתנו את העובדות כמו שהן.

<רינה מיוחס: אני מבינה שמהצד השני היו אמוציות, ואני יכולה להבין גם למה.

<רינה מיוחס: אני באמת מלאת סימפטיה לעניין הזה.

<רינה מיוחס: אני לא רוצה להוליך שולל אף אחד.

<רינה מיוחס: אנחנו נפגשנו עם ראש העיר, אנחנו היינו במליאה, כמו שאמרתי.

<רינה מיוחס: אני חושבת שהכול נאמר.

<רינה מיוחס: אם כבוד ראש העיר רוצה להיפגש עם מינהל התכנון – אני לא מתערבת בעבודה שלהם.

<רינה מיוחס: אין לי שום התערבות בעבודה שלהם.

דוד אמסלם: לא, לא.

דוד אמסלם: הגברת מיוחס, אני מצפה שאת תגידי לי: דודי, אין בעיה.

דוד אמסלם: אני מוכנה להקדיש לנושא הזה עוד שעתיים, שלוש ולשבת מול כל הגורמים המקצועיים ועם עיריית ראשון לציון כדי שהם יביאו גם את הצד המקצועי שלהם, ונדון על הנושא הזה בינינו.

דוד אמסלם: אם בסופו של דבר נניח מינהל התכנון יבוא ויגיד: שמעתי אותם, ראיתי, סיירנו, והכול, ואם הם יגידו שאין שום סיכוי בעולם, תמשיכו.

דוד אמסלם: אם הם יגידו שיש סיכוי, שהם הגישו תוכניות לא נכונות, מהנדסת העיר שלהם פעלה כך וכך, ושהם יעשו כך וכך וכך , ובואו ניקח שבועיים כדי להסדיר את זה, אז יכול להיות שזה ילך למקום טוב להסדיר את זה חוקית.

דוד אמסלם: בסופו של דבר, ברור לכולנו פה שבסוף עיריית ראשון לציון לא יכולה לעבוד לא על-פי חוק – זה ברור.

דוד אמסלם: כשהיינו מגיעים לעבירות בנייה, כל עבירת בנייה בירושלים וגם אם זה היה מישהו פלש לשטחים ציבוריים, אנחנו גם בבית המשפט אפשרנו לאדם העבריין לכאורה זמן.

<רינה מיוחס: נכון, הכשרה.

<רינה מיוחס: במידה ואפשר – נכון, אדוני.

דוד אמסלם: אומרים לו: אדוני, בשביל מה להרוס לך בבוקר?

דוד אמסלם: קח שנה, תנסה להסדיר את התמ"א, תנסה להסדיר בעלויות.

<רינה מיוחס: אני עונה לתומר וגם לכבוד היושב-ראש.

<רינה מיוחס: בכל אופן, בכל הנוגע למעורבות שלי, אנחנו לא הגענו לסיום ההליכים מבלי שבדקנו בצורה באמת באמת מאוד מדוקדקת את המצב התכנוני.

<רינה מיוחס: לא היה דבר, לא היתה אבן, שלא הפכנו.

<רינה מיוחס: אנחנו מכירים את הנושא של הכשרת עבריינות בנייה, אנחנו עוסקים בזה הרבה מאוד שנים.

<רינה מיוחס: יש לנו הנחיות ברורות ביותר מהיועצים המשפטיים.

<רינה מיוחס: אדוני, אנחנו לא הגענו לסוף הדרך מבלי שבדקנו היתכנות של הכשרה של הבנייה ללא היתר.

<רינה מיוחס: כבוד ראש העיר לא צריך תיווך של אף אחד כדי לבוא אליי בפעם השנייה והשלישית ולנסות להיפגש איתי.

<רינה מיוחס: אני לא צריכה תיווך לדברים האלה.

דוד אמסלם: רינה, הבנתי.

דוד אמסלם: אני מבקש.

<דוד ביטון: אז אנחנו מבקשים.

<רינה מיוחס: אם כבוד ראש העיר יפנה אליי אין שום בעיה.

<רינה מיוחס: אנחנו נפגוש אותו שוב.

דוד אמסלם: רינה, הבנתם את הראש שלי.

דוד אמסלם: אני יכול לעשות שני דברים פה בוועדה.

דוד אמסלם: אני יכול להגיד: רבותי, תתקדמו בקצב שלכם, ואני בוועדה שלי אתחיל לעשות דיון על כל החופים במדינת ישראל ובכל מבנה ומבנה אני אביא אתכם לפה.

דוד אמסלם: אני לא רוצה ללכת לשם.

דוד אמסלם: אני אומר דבר מאוד פשוט – שבו עם ראש העיר.

דוד אמסלם: הרי אתם רואים איך הם סוערים וגועשים.

דוד אמסלם: לכאורה, כשאני רואה איש ציבור, ראש עיר, אדיש לבעיה ציבורית אז אני מבין שיש לו בעיה כי לא אכפת לו.

דוד אמסלם: להיפך, כשהוא נאבק לי זה עושה יותר מוטיבציה כי אני מבין שזה חשוב לו.

דוד אמסלם: את רואה את ראש העיר שהוא נבחר ציבור.

דוד אמסלם: אגב, הוא לא אדם שמינו אותו, הוא נבחר ציבור.

דוד אמסלם: תראי איך שהוא אפילו יושב בזווית הזאת, הוא נכנס כבר לדיכאון.

דוד אמסלם: עזבי כרגע את הצד הפורמלי, יש פה תחושה לא טובה.

דוד אמסלם: יש פה תחושה של אנשים שמרגישים חוסר צדק.

דוד אמסלם: זו תחושה סובייקטיבית ואני לא מתווכח איתם על זה.

דוד אמסלם: הם מרגישים לא טוב, הם מרגישים שהם פועלים נגד האינטרס הציבורי, הם מרגישים שהם מופלים לרעה.

דוד אמסלם: לא חשוב כרגע מה העובדות, זוהי התחושה של נבחרי הציבור בראשון לציון.

דוד אמסלם: אני סבור שאם זוהי התחושה שלהם אני כדודי הייתי מקדיש להם עוד עשר שעות כדי להוריד להם את התחושה הזאת אם אפשר.

<רינה מיוחס: לא היה עולה על דעתי לסרב לפגישה עם כבוד ראש העיר.

דוד אמסלם: לא חשוב, עזבי.

דוד אמסלם: אני מבקש עכשיו.

דוד אמסלם: ראש עיריית ראשון לציון הוא זה שייזום.

דוד אמסלם: אני אעשה עכשיו את החלוקה מי ירים את הטלפון.

דוד אמסלם: ראש עיריית ראשון לציון ירים אליכם טלפון ביום ראשון ויבקש גם ממינהל התכנון, מהגברת שוורץ או מדניאלה לבוא לפגישה, וגם ממ"י, גם מהגנת הסביבה.

דוד אמסלם: הוא יביא את מהנדס העיר שלו ואת היועץ המשפטי שלו.

דוד אמסלם: תנסו לעשות ישיבה קונסטרוקטיבית.

דוד אמסלם: לא במובן מי צודק, אלא האם אפשר לפתור את הבעיה הזו במובן זה שזה נהנה וזה לא חסר.

דוד אמסלם: מבחינתו, הוא מגדיר את הצרכים של הציבור שלו וזה עומד עם החוק.

דוד אמסלם: זה לא סותר את החוק.

דוד אמסלם: אם צריך לעשות שינוי חקיקה כזה או אחר שזה לא בקטע הספציפי, אלא שזה עוזר לכלל עם ישראל במסקנה שתגיעו אליה אז תגידו לי ואני אנסה לקדם את זה.

דוד אמסלם: אם תחשבו שיש משהו שהם באמת צודקים אבל זה סותר את החוק וצריך לתקן משהו שזה לא קשור לא רק לראשון אלא לכל עם ישראל, אז תבואו אליי בהמלצה ואני אכנס עוד פעם.

דוד אמסלם: אני איזום את השינוי בכנסת.

דוד אמסלם: אני גם כלי בשבילכם כדי שתשתמשו בי כדי להסדיר את הנושאים האלה.

<דב צור: תודה רבה לכבוד היושב ראש.

<דב צור: <

דוד אמסלם: תודה רבה לכולם.