ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 49, 2015-08-31 10:00

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, היום יום שני, 31 באוגוסט 2015, ט"ז אלול התשע"ה.

מירב בן ארי: אני מחליפה את יושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

מירב בן ארי: נתבקשתי להתחיל בזמן, כדי שהגב' מיכל כהן תוכל לתת את סקירתה בנושא תשלומי הורים – ביטוח תאונות אישיות.

מירב בן ארי: לכן קודם כל אתן למיכל לדבר, ולאחר מכן אתן לאדון ביבס, שיגיע לכאן, אין בעיה, ולאחר מכן, כמובן, כל מי שנרשם.

מירב בן ארי: כמובן, גם ד"ר יצחק קדמן, וכמובן, אם עוד מישהו רוצה לדבר, הוא מוזמן להירשם אצל מזכירת הוועדה.

מירב בן ארי: מיכל, בבקשה.

<מיכל כהן: שלום לכולם.

<מיכל כהן: אנחנו נמצאים היום, גברתי, לאחר שאישרנו את תשלומי ההורים לכנסת.

<מיכל כהן: אנחנו המתנו יחד עם השלטון המקומי לתוצאות המכרז בנושא ביטוח תאונות אישיות.

<מיכל כהן: על-פי החוק, על-פי סעיף 6 לחוק לימוד חובה, רשות מקומית צריכה לבטח את התלמידים הזכאים לחינוך חינם.

<מיכל כהן: הרשות רשאית לגבות את דמי הביטוח מהורי התלמידים.

<מיכל כהן: זה התשלום היחיד שהוא תשלום חובה.

<מיכל כהן: בעצם אנחנו אחראיים להביא את גובה הגבייה לאישור ועדת החינוך של הכנסת, כפי שאנחנו עושים היום.

<מיכל כהן: מרכז השלטון המקומי באמצעות החברה למשק וכלכלה, שעשה מכרז בשם כל הרשויות, פרסם את המכרז, ובעצם הסיבה שהם עושים את זה, זה עבור עכל הרשויות, שיש פה היתרון לגודל.

<מיכל כהן: אם מישהו יכול לעשות סוג של משא ומתן, או לדאוג שהמכרז יהיה על-פי כל אמות המידה ובניסיון להשפיע על גובה התשלום, זה השלטון המקומי, כי הוא מייצג את כולם.

<מיכל כהן: בעצם למכרז, כפי שדיברנו עם השלטון המקומי, למכרז ניגשו שתי חברות.

<מיכל כהן: התעריף הנמוך ביותר שהוצע הינו 75 שקלים.

<מיכל כהן: אני מגישה את התעריף הזה לאישור ועדת החינוך.

<מיכל כהן: לפני אני רוצה לומר: כמובן, גם השלטון המקומי, ותכף יושב-ראש השלטון המקומי ידבר בעד עצמו, אבל כמובן שגם השלטון המקומי וגם אנחנו היינו שמחים שהמחיר לא יעלה.

<מיכל כהן: אין לנו שום מוטיבציה להשפיע על מכרז, שיהיה גבוה יותר - להפך.

<מיכל כהן: עד השנה גבינו 49.5 שקלים.

<מיכל כהן: התוספת היא תוספת של 25.5 שקלים.

<מיכל כהן: זה הרבה מאוד, זה 50%.

<מיכל כהן: יחד עם זאת, צריך לראות את זה בפרספקטיבה.

<מיכל כהן: כנראה, שלא כולם רצים לבטח את ילדי ישראל, כנראה שזה לא היה מספיק אטרקטיבי עבור כל חברות הביטוח, וכנראה שיש פה אלמנט ריאלי במובן של ביטוח לילדים, 24 שעות ביממה, 365 ימים, עד גיל 21, עם אפשרות לתבוע רטרו.

<מיכל כהן: כמובן, כולנו שותפים.

<מיכל כהן: כולנו הורים.

<מיכל כהן: אנחנו מערכת חינוכית.

<מיכל כהן: היינו רוצים לראות פחות גבייה, אבל אני חושבת שצריך להתייחס גם לגבייה הזאת בצורה מאוזנת.

<מיכל כהן: אנחנו בדקנו גם עם השלטון המקומי, האם אפשר עוד לעשות משהו, אנחנו בדקנו, האם המכרז הוא תקין על-פי כל דין, ומצאנו שהכול התנהל כשורה.

<מיכל כהן: לכן, ברשותך, אנחנו מגישים את זה לאישורה של ועדת החינוך.

מירב בן ארי: תודה רבה, הגברת מיכל כהן, מנכ"לית משרד החינוך.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני, חיים ביבס.

<חיים ביבס: בוקר טוב לכולם, גברתי היושבת-ראש, מנכ"לית המשרד, מכובדיי כולם.

<חיים ביבס: לצערי, אני מלווה את הנושא הזה הרבה מאוד זמן, משום שהייתי פעם יושב-ראש הדירקטוריון של החברה.

<חיים ביבס: לפני כארבע שנים כמדומני – יתקן אותי אם אני טועה – פניתי אז למשנה ליועץ המשפטי לממשלה, לשרית דנה.

<חיים ביבס: בעצם משך תקופה מאוד ארוכה קיבלנו הארכות לנושא, ואז, לקראת שלהי כהונתה, החליטו להרוג את הנושא, ושלחו את כולם להתמודד.

<חיים ביבס: אנחנו התרענו – יש מכתבים לכל מה שאני אומר, שאם לא יהיה פה הקולקטיב, אם לא יהיה פה הפול של כל הרשויות יחד, המשמעות בהכרח, שההחלטה של משרד המשפטים תפגע ברשויות החלשות.

מירב בן ארי: אם המצגת מדברת על 1.4 מיליון תלמידים, ואנחנו יודעים שמחר מתחילים כ-2 מיליון כ-100, אתם יכולים להסביר לי את הפער?

מירב בן ארי: יש רשויות שלא הצטרפו?

מירב בן ארי: דיברתם על זה שיש קולקטיב.

<חיים ביבס: התשובה היא חד-משמעית כן – יש רשויות שעושות את זה לבד.

<חיים ביבס: מה שאמרתי אז, קורה, שרשויות גדולות, רשויות חזקות, יעשו את זה לבד.

<חיים ביבס: הן יודעות להוריד את המחיר בעצמן.

<חיים ביבס: בעצם דווקא הרשויות החלשות נפגעות, ונפגעות על-ידי המדינה, כי המדינה באה וביטלה את הקולקטיב, כאשר מי שעמד מאחורי הקלעים זה כל מיני סוכני ביטוח וחברות למיניהן, שהפעילו לוביסטים כדי לבטל את זה.

<חיים ביבס: לצערי, משרד המשפטים נפל בנושא הזה.

מירב בן ארי: כלומר כשאתה בעצם יצאת למכרז, מי שרוצה מהרשויות יכולה להצטרף אליך, ההצטרפות היא חופשית, אבל יש רשויות שבוחרות מראש לא להצטרף אליכם, אלא לעשות מכרז עצמאי מול חברת הביטוח.

<חיים ביבס: העבודה מול החברה למשק היא רשותית, כלומר אין חובת עבודה, ולכן את רואה שדווקא חלק ניכר מהרשויות כן נכנסות פנימה.

<חיים ביבס: פעם זה היה מספרים יותר גדולים, מכיוון שבקולקטיב, בפול שהיה, מטבע הדברים רשויות הרגישו שזה מחיר שהוא סביר, כולל רשויות כמו שלי, שאני יכול להתמודד למכרז לבד, ובכל זאת נכנסנו פנימה, כי בסוף יש יתרון לגודל לדבר הזה.

<חיים ביבס: זה מה שניסו להרוג אותו בעצם.

<חיים ביבס: לצערי, הצליחו אותם סוכנים ואותם אנשים שניסו כל השנים לבטל את הדבר הזה כדי להעלות את המחיר, וזה מה שקרה.

<חיים ביבס: מה שהתרענו, שקרה, שהמחירים יעלו מ-49 שקלים, הגיעו ל-75 שקלים ואף יותר; במגזר הערבי זה מגיע גם ל-100 ו-130 שקלים.

<חיים ביבס: לכן אני מציע שתי הצעות.

<חיים ביבס: מכיוון שאנחנו נמצאים ב-31 באוגוסט, ומחר פותחים את שנת הלימודים- - -

ענת ברקו: לא בטוח, מסתבר.

ענת ברקו: המורים מאיימים בשביתה.

<חיים ביבס: מורים זה בעיה אחרת.

<חיים ביבס: אנחנו מדברים מצד ההורים, השלטון המקומי.

<חיים ביבס: אני בטוח שכולם רוצים לפתוח את שנת הלימודים – גם המורים.

<חיים ביבס: גם הם רוצים לתת לילדים שלהם לחזור לבית הספר, ולא להישאר בבית.

<חיים ביבס: אבל בסופו של דבר אני חושב שהדבר הנכון הוא מצד אחד, לבוא ולקבל את מה שיש היום, שאני קורא לזה הרע במיעוטו; מצד שני, להנחות להחזיר את הביטוח לחברת ענבל.

<חיים ביבס: אנחנו מוותרים.

<חיים ביבס: אני כשלטון מקומי מוותר על כל נושא הביטוח הזה; להחזיר אותו לחברת ענבל, שפעם היא עשתה את זה.

<חיים ביבס: אנחנו ברוב טיפשותנו נכנסו לנעליים שלהם כדי לייצר להם הקלה בדרך.

<חיים ביבס: קחו את זה חזרה, תבטחו את תלמידי ישראל, תעשו את מה שצריך, אבל צריך ללכת בשני שלבים: אחד, לאשר את מה שצריך; והשני הוא לעמוד עליהם כוועדה.

<חיים ביבס: תקבלי מאתנו את מלוא הגיבוי של השלטון המקומי בנושא הזה.

<חיים ביבס: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: הכוונה היא לכולם ללא חריגים?

<חיים ביבס: ודאי, אין חריגים.

ענת ברקו: כלומר אף אחד באופן עצמאי לא יוכל לעשות את זה, ואז באמת אפשר יהיה להוזיל את זה.

<חיים ביבס: בוודאי.

מירב בן ארי: תודה רבה, חיים ביבס.

מירב בן ארי: ד"ר יצחק קדמן, בבקשה.

<יצחק קדמן: תודה, גברתי יושבת-הראש, גברתי מנכ"לית משרד החינוך, יושב-ראש המרכז לשלטון המקומי.

<יצחק קדמן: אלך מייד לשורה הסופית.

<יצחק קדמן: אני מבקש מהוועדה, שלא להסכים להעלאת התעריפים האלה, שלא היה כדוגמתה לפחות בעשרים השנה האחרונות, לא היתה עלייה כזאת.

<יצחק קדמן: אני מזכיר לכולם, שרק לפני שנתיים המחיר היה עדיין 34 שקלים, ואם לוקחים את העלייה הפשוט מדהימה – אני לא מכיר שום פוליסת ביטוח אחרת, והתעניינתי ערב הישיבה הזאת, אם יש פוליסת ביטוח אחרת כלשהי, שקפצה ב-50% אחוז תוך שנה.

<יצחק קדמן: אני לא מכיר.

<יצחק קדמן: אני לא מכיר שום אגרה ממשלתית כזאת או אחרת שקפצה בשנה האחרונה ב-50%.

מירב בן ארי: מה אדוני מציע לוועדה לעשות?

<יצחק קדמן: אני מציע לוועדה, מאחר שגם זה בעייתי מאוד, כי באים אלינו כל שנה, ואומרים: עכשיו אין זמן לדיונים, כי מחר 1 בספטמבר.

<יצחק קדמן: עובדתית זה נכון.

<יצחק קדמן: למה צריך להגיע – אם גברתי תבדוק בפרוטוקולים של השנה שעברה, אחת ההערות של חברי הכנסת היתה, להתחיל את המכרז מייד כשאישרו את הסכומים של השנה שעברה – לא לחכות עם העניין הזה עד הרגע האחרון, ואז לומר: אין ברירה, 1 בספטמבר מחר.

<יצחק קדמן: אני מציע, לפחות מבחינה סמלית, להוריד ולו שקל אחד, כדי להביע את מורת הרוח ממה שמתנהל פה.

<יצחק קדמן: אני מסכים לגמרי עם מר ביבס.

<יצחק קדמן: היה ביטוח של ענבל.

<יצחק קדמן: הוא היה יותר זול, המדינה לקחה את זה על עצמה.

<יצחק קדמן: ברגע שהעסק הזה הלך להפרטה, זה לא עבד לטובת ההורים, זה לא עבד לטובת הרשויות.

<יצחק קדמן: יש לי רק עוד הערה אחת.

<יצחק קדמן: אחד הדברים החמורים שעמדו עליהם כבר בשנה שעברה ולפני שנתיים, שמסתבר שהסכום הזה שמדברים עליו עכשיו, 75 שקלים, אינו משקף נכון את הפער בין הרשויות השונות.

<יצחק קדמן: רשות גדולה יותר וחזקה יותר, יש לה יותר יכולת מיקוח, והיא מקבלת מחירים זולים יותר.

<יצחק קדמן: יוצא באופן אבסורדי, שדווקא מקומות חלשים וקטנים – צריך לשלם יותר.

<חיים ביבס: רק הערת ביניים: מה שקרה בגלל ביטול הקולקטיב, בדיוק הפוך – גם רשויות כמונו שניגשו למכרז, מקבלות אותו מחיר - אולי כמה שקלים פחות, ולכן הבעיה נעוצה בזה שביטלו את הקולקטיב, ולא בזה שרשות גדולה או רשות קטנה, כי בסוף מה שרצו סוכני הביטוח, הם השיגו.

<יצחק קדמן: במכתבו של שר החינוך לוועדה זה מוזכר במפורש.

<יצחק קדמן: הוא מדבר על הנחות גודל, שיש לרשויות מקומיות, וברור שנוצר פה מצב אבסורדי, שהחלשים משלמים יותר מהחזקים.

<יצחק קדמן: נכון, אם זה היה קולקטיב, זה לא היה קורה.

<יצחק קדמן: נכון מאוד.

<יצחק קדמן: אבל הגיע הזמן להחזיר עטרה ליושנה, ואני אומר שוב: אי-אפשר בלחץ של הרגע האחרון לאשר עלייה כזו מדהימה של 50%.

<יצחק קדמן: לא היתה בשום סעיף אחר עלייה כזאת.

<יצחק קדמן: מאחר שאני ער למצוקה של 1 ספטמבר, אני מציע שלו באופן סמלי הוועדה תביע את מורת רוחה, ותוריד מההצעה הזו ולו שקל אחד.

מירב בן ארי: תודה רבה, ד"ר יצחק קדמן.

מירב בן ארי: הגברת מיכל כהן נאלצת לעזוב, ישיבת הממשלה.

מירב בן ארי: שיהיה בהצלחה מחר.

מירב בן ארי: אנחנו בטוחים ששנת הלימודים תיפתח כסדרה מחר.

מירב בן ארי: אני מבקשת בשם פורום ועדי ההורים הישובים, סמדר סגל, יושב-ראש ועד הורי נתניה.

<סמדר סגל: שלום לכולם.

<סמדר סגל: בשם פורום ההורים אני רוצה להתחיל בזה שהמחוקק חוקק את החוק שמחייב לבטח את תלמידי ישראל.

<סמדר סגל: המחוקק גם אמר שהרשות רשאית לגבות.

<סמדר סגל: זה אומר שמבחינתנו ההורים, מאוד ברור לנו היום, שכשאנחנו מתחילים את שנת הלימודים, הרשות מחויבת לבצע פוליסה, ואנחנו לא מחויבים לשלם, כי איך שהדברים כרגע נראים, אנחנו לא מתכוונים לשלם.

<סמדר סגל: אני מתנצלת שאני מתחילה ישר ולעניין.

<סמדר סגל: אסביר למה.

<סמדר סגל: קודם כל, אתם מדברים כאן על יתרון הגודל.

<סמדר סגל: אנחנו לא נהנים מיתרון הגודל.

<סמדר סגל: אני חושבת שהמחוקק – ואני אתך – צריך להרחיב את החוק, ולחייב את כל הרשויות, לבטח באותו גוף, כדי שבאמת יהיה יתרון של גודל.

<סמדר סגל: אבל מאחר שסוכנות הביטוח שנבחרה יוצרת מצב שהוא לא קולקטיב בעצם, כי אל"ף, היא מנהלת משא ומתן מול כל עיר בנפרד, היא מתייחסת לתביעות- - -

<חיים ביבס: הקולקטיב הוא למכרז ולא לרשות; הרשות יכולה לבחור אם היא רוצה או לא רוצה.

<סמדר סגל: לא.

<סמדר סגל: או שאנחנו משתמשים ביתרון הגודל, או לא משתמשים ביתרון הגודל.

<סמדר סגל: לא הפרעתי לך.

מירב בן ארי: זה לא דיאלוג ביניכם.

מירב בן ארי: בינתיים הצלחת להעביר לנו נקודה אחת, שאתם לא מתכוונים לשלם את תשלום הביטוח – לזה נתייחס.

מירב בן ארי: עכשיו תגידי את הנקודה השנייה שלך – אמרת שיש לך שתי נקודות.

<סמדר סגל: אני חוזרת לעניין יתרון הגודל.

<סמדר סגל: יתרון הגודל מבחינתנו צריך להיות, שברגע שכל ילדי ישראל - 2 מיליון ו-100 יהיו מבוטחים בגוף אחד- - -

מירב בן ארי: כרגע זה לא רלוונטי, אז בואי נתקדם.

<סמדר סגל: שתיים, אנחנו מצפים שכל ילדי ישראל ישלמו בדיוק אותו מחר.

<סמדר סגל: אנחנו מצפים שלא יתייחסו לעיר קטנה, שיש בה מספר ילדים קטן, בישוב שיש 5,000 תלמידים, אם היה מקרה תביעה אחת, היא הופכת להיות הפסדית אוטומט.

<סמדר סגל: לא צריך להתייחס אלינו כך; צריך להתייחס לכל 2 מיליון 100 התלמידים, ולא משנה איפה התביעה קיימת.

<סמדר סגל: נכון להיום, וגם בשנה שעברה, יש מקומות שהסוכנות שנבחרה, לא קיבלה את אותו ישוב לביטוח.

קריאה: ממש לא נכון.

<סמדר סגל: זה נכון.

<סמדר סגל: אנחנו מבקשים מחיר אחיד לכל תלמידי ישראל.

<סמדר סגל: אנחנו מוכנים לשלם 35 שקלים.

<סמדר סגל: את היתרה מבחינתנו, שתשלם הרשות המקומית.

קריאות: - -

<סמדר סגל: תנו לי לסיים.

<סמדר סגל: אני יודעת שזה לא נעים, אבל אנחנו כל שנה חוזרים לאותו מקום, לאותו דבר.

<סמדר סגל: אנחנו ידענו שזה יקרה, כי מה קרה – ברגע שמתנהלים מול כל עיר בנפרד, יש זליגה לסוכנים אחרים.

<סמדר סגל: אם הרשות המקומית היתה צריכה לשלם את הפרמיה, אני בטוחה שאתם הייתם מוצאים תעריף במחיר טוב יותר, ולא מחכים לדקה ה-90 למכרז.

<סמדר סגל: תפנה ישירות לכלל חברה לביטוח – לא דרך סוכנות.

<חיים ביבס: רק כדי לעדכן אותך - כי את לא בקיאה בפרטים בכלל – כדאי שיושבת-ראש הוועדה גם תדע: כלל לא רצתה בכלל להתמודד.

<חיים ביבס: אמרה: לא מעניין אותי, אני לא רוצה להיות שם, ובכל זאת אמרו בדקה ה-90: זה המחיר שלנו.

<חיים ביבס: אתם רוצים- - -

<סמדר סגל: כי זה מנוהל כבר כמה שנים לא נכון.

<סמדר סגל: זה מה שאני אומרת.

מירב בן ארי: את חושבת שהאינטרס של השלטון המקומי והאינטרס שלכם הוא לא אינטרס זהה?

מירב בן ארי: את חושבת שהוא לא היה רוצה שזה יהיה- - -?

מירב בן ארי: את מוזמנת להציע מכרז לחברת ביטוח, ואם תמצאי מחיר נמוך יותר, אני בטוחה שהוא ישמח.

<סמדר סגל: זה מה שאתם אומרים כל הזמן, לכן הזליגה מהמכרז.

מירב בן ארי: זה לא נאמר כאן.

מירב בן ארי: סיימי בבקשה.

<סמדר סגל: בקיצור, אנחנו חושבים שנכון הוא, שאנחנו אמורים ליהנות מיתרון הגודל.

<סמדר סגל: קיימת אפליה בעקבות איך שהדברים מתנהלים.

<סמדר סגל: אנחנו גם חושבים שהגיע הזמן לשנות את הפוליסה.

<סמדר סגל: נכון להיום הפוליסה לא מתאימה לנו כהורים.

<סמדר סגל: אותנו מעניין קטסטרופות.

<סמדר סגל: אנחנו רוצים מוות ונכות מכל סיבה שהיא.

<סמדר סגל: אנחנו לא צריכים את האלף או אלפיים שקל של כל המקרים הקטנים האלה, שמעמיסים על המערכת.

<סמדר סגל: הבעיה של הורה, שהילד שלו הוא נכה; לא שהילד עשרים יום לא נמצא בבית הספר.

מירב בן ארי: הבנתי אותך.

מירב בן ארי: את מבהירה את הנקודה שלכם היטב, למרות שאתן גם לזאב לדבר וגם לאלי מור.

מירב בן ארי: סיימת.

<סמדר סגל: לא סיימתי.

מירב בן ארי: אז סיימי.

<סמדר סגל: כמו שהמחוקק חייב את הרשות לעשות ביטוח, שירחיב את החוק, ויחייב את כל הרשויות לעשות את זה במקום אחד.

<סמדר סגל: מאותו רגע מייד אני מאמינה שאם כלל חברה לביטוח היתה צריכה לתת מחיר לפי 2 מיליון ו-100, ובטוחה שמספר זה יגיעו אליה, המחיר, הפלא ופלא, היה משתנה.

<סמדר סגל: היום כלל חברה לביטוח לא יודעת.

<סמדר סגל: היא נותנת מחיר, ולא בטוחה אם היא תצליח שנתניה תבטח אותה, או לא תצליח.

<סמדר סגל: לכן המחיר הוא שונה.

<סמדר סגל: פה החובה שלכם, שלנו וכולנו, אם באמת אכפת לכם, לעזור לנו לשנות את החוק.

<סמדר סגל: ואני מאמינה, שאם הרשות המקומי, ואם אנחנו לא נשלם, או נשלם רק את ה-35 שקלים, אתם תראו איך כל הרשויות המקומיות – חלקן כל נלחמות, אבל הרוב הגדול לא, יקומו ביחד, יהיה קול צעקה, והם ימצאו פתרון לנושא, אבל איך יכול להיות- - -

מירב בן ארי: סליחה, גברתי- - -

<סמדר סגל: עוד משפט אחד.

מירב בן ארי: סיימת.

מירב בן ארי: אדוני, זאב גולדבלט, מרכז פורום ועדי ההורים הישוביים.

<זאב גולדבלט: הבעיה שלנו המרכזית היא קודם כל אפליה – אפליה מובהקת של חלק מהרשויות וחלק מההורים.

<זאב גולדבלט: אני אסביר.

<זאב גולדבלט: רשויות גדולות מופלות לטובה לעומת רשויות קטנות גם בפוליסה עצמה וגם בתפישה.

<זאב גולדבלט: ברגע שהפוליסה זולה יותר לרשויות שבהן יש 40,000 תלמידים ומעלה, זה אוטומטית מפלה את הקטנים ואת החלשים.

<זאב גולדבלט: יותר מזה.

<זאב גולדבלט: הפוליסה, כפי שהיא מוצגת כאן, דבר שמעלה את היוקר שלה, היא מפלה את הרשויות המבוססות לעומת החלשות, למה - כי ברשויות המבוססות בדרך כלל גם התשתיות טובות יותר, ולכן גם כמות התביעות קטנה יותר.

<זאב גולדבלט: לעומת זאת ברשויות קטנות – למשל, ערביות או חרדיות – התשתיות הבסיסיות הן בעייתיות יותר, ולכן גם כמות הנפגעים וכמות התביעות היא גדולה יותר.

<זאב גולדבלט: לכן חלק מחברות הביטוח עוד מעלות את הפוליסות.

<זאב גולדבלט: יש רשויות שמוכנות לשלם ביטוח של 90 שקל - לא 75, כמו שהם רוצים כאן – והם לא מאשרים להם, כי יש להם זכות סירוב, לאותן חברות ביטוח, כולל הזוכה במכרז.

<זאב גולדבלט: את זה אף אחד לא הזכיר כאן – את זכות הסירוב.

קריאה: זה לא נכון.

<זאב גולדבלט: אולי לא נכון, זה עובדתית.

<זאב גולדבלט: למשל, בטירה מוכנים לשלם 90 שקל, ולא מאשרים להם.

<זאב גולדבלט: ביקשת דוגמה – אתן דוגמה עכשיו: טירה.

<קריאה: זה לא נכון.

מירב בן ארי: את לא בזכות דיבור.

מירב בן ארי: את דיברת כבר מספיק.

מירב בן ארי: בבקשה.

<זאב גולדבלט: אני חושב שיש פה דיסוננס מובנה.

<זאב גולדבלט: לא ייתכן שמישהו ינהל מטעמי משא ומתן על חשבוני, כשאני זה שנדרש לשלם – לא הוא - כי נכון, תיאורטית החוק אומר:

<זאב גולדבלט: הרשויות רשאיות לגבות את הכסף מההורים.

<זאב גולדבלט: לא רשאיות אלא גובות בפועל.

מירב בן ארי: אדוני, יש לי שאלה.

מירב בן ארי: אני יושבת-ראש הוועדה – יש לי זכות, לשאול שאלות את חברי הוועדה ואת האורחים כמובן.

מירב בן ארי: אתם אומרים שהשלטון המקומי, לצורך העניין, נראה כאילו אין לכם אינטרס משותף, למרות שכל מי שמכיר את השלטון המקומי מבין שיש לו אינטרס.

מירב בן ארי: הוא לא רוצה לגבות יותר מההורים.

מירב בן ארי: אתם טוענים שהפוליסה לא טובה, שהסעיפים בפוליסה – עזבי את ה-2 מיליון ו-100 – ייכנסו או לא ייכנסו.

מירב בן ארי: אתם יכולים להביא פוליסה טובה יותר?

מירב בן ארי: בבקשה, נראה לי שהוא לא יתנגד, וגם הוועדה.

מירב בן ארי: אם אתה יכול להביא חברת ביטוח במדינת ישראל, שתיתן את המחיר, שהם הביאו – בבקשה.

מירב בן ארי: אף אחד לא יעצור אתכם.

מירב בן ארי: תביאו הצעה טובה יותר, כי גם קראתי את הפוליסה אתמול, והתעמקתי בנושא הזה.

מירב בן ארי: יש בעיה היום, שחברות ביטוח לא רוצות, לא מעוניינות, לא נכונות לבטח את ילדי ישראל.

מירב בן ארי: אם אתה – ופה אני נותנת לכם בקשה – אתם מפנים לוועדה, אני מפנה אליכם - בבקשה.

מירב בן ארי: מכאן אתם תקבלו היענות, גם ממני וגם מכאן.

<זאב גולדבלט: כמו יהודי טוב אני אחזיר בשאלה: האם סביר שעירייה כמו תל-אביב תקבל את אותה פוליסה בדיוק, מילה במילה, במחירים הרבה יותר זולים?

<זאב גולדבלט: עובדתית זה מה שקורה.

<זאב גולדבלט: כנראה שאפשר לקבל את זה יותר בזול – נקודה אחת.

מירב בן ארי: האם אתה יודע כמה ההורים בתל-אביב משלמים היום על ביטוח ילדיהם?

<זאב גולדבלט: נכון להיום אני לא יודע.

<זאב גולדבלט: שנה שעברה - אני יודע.

מירב בן ארי: אז אל תגיד דברים שאתה לא יודע.

<סמדר סגל: - -

<חיים ביבס: את לא מקשיבה.

<חיים ביבס: נתניה, עם כל הכבוד, נמצאת בביטוח?

<סמדר סגל: בטח.

<חיים ביבס: 49 שקלים.

<סמדר סגל: לא נכון.

<סמדר סגל: נתניה שילמו 34 שקלים.

<חיים ביבס: לא, זה היה לפני שלוש-ארבע שנים.

<סמדר סגל: לא, גם השנה האחרונה.

<סמדר סגל: אנחנו לא שילמנו 49 שקלים.

<זאב גולדבלט: השורה התחתונה היא נורא פשוטה: החוק מאשר לרשויות לגבות מההורים.

<זאב גולדבלט: בפועל זה לא רשאיות אלא גובות בפועל.

<זאב גולדבלט: לכן ברגע שאנחנו נהיה שותפים באמת, דהיינו חלק מהכסף יהיה מההורים וחלק מהרשות, אני חושב- - -

מירב בן ארי: אבל הרשות – זה בסוף יחזור אליכם.

מירב בן ארי: מאיפה הכסף של הרשות?

<חיים ביבס: על מה אתה מדבר?

<חיים ביבס: אתה חושב שארנונה זה משהו נעלם שאתה לא קשור אליו?

<חיים ביבס: אני מציע לכם דבר אחד – הנה, אני אומר את זה ליושב-ראש באופן ברור פה: אנחנו לא חייבים את המכרז הזה.

<חיים ביבס: אני מודיע היום – הוועדה תקבל החלטה לגבי התקופה הזאת.

<חיים ביבס: אנחנו יותר לא מוציאים את המכרז הזה.

<חיים ביבס: המכרז חוזר למדינה ואליכם.

<חיים ביבס: תעשו אותו בעצמכם, ותגלו בסופו של דבר אתם תצטרכו לחזור על ארבע.

<זאב גולדבלט: מר ביבס, אנחנו חושבים- - -

מירב בן ארי: אני רוצה לשאול אתכם: מה עשיתם עד היום?

<סמדר סגל: - -

מירב בן ארי: סליחה, אל תפריעי לי.

מירב בן ארי: מספיק.

מירב בן ארי: באמת, את מפריעה לי כל הזמן.

מירב בן ארי: אדוני, כמה זמן אתה מרכז פורום ועדי ההורים הישוביים?

<זאב גולדבלט: חצי שנה.

מירב בן ארי: חצי שנה, הרי אתה יודע שיש ביטוח.

מירב בן ארי: אתה יודע שכבר מתשע"ד זה עלה.

מירב בן ארי: למה עד היום לא עשיתם כלום בנושא הזה, אם הוא כל כך מטריד אתכם?

<זאב גולדבלט: את השאלה הזאת כדאי להפנות לארגון ההורים הארצי.

<חיים ביבס: אמר לי אחד ההורים, אחרי שבדקנו והבנו שאנחנו נשבור את הראש, ונגיע לאותו מחיר, אנחנו משאירים את העול עליכם.

<חיים ביבס: אז אני מחזיר את העול חזרה, ואומר: רבותיי, חברת ענבל או ועד ההורים הארצי פעם אחת יתמודד ואז נראה לאן תגיעו.

<חיים ביבס: לא תגיעו לשום מקום, ותחזירו לנו.

מירב בן ארי: תחזיר למדינה את ענבל?

מירב בן ארי: אני מצטערת לומר לכם – זה שכולם פה רוצים את ענבל, וזה שהוועדה כמובן תתמוך שענבל החברה הממשלתית – אנחנו בעד, אבל אל תטעו: ענבל לא רצתה את זה.

מירב בן ארי: זו הסיבה שזה יצא לשלטון המקומי.

מירב בן ארי: אם ענבל היתה רוצה, תאמינו לי שאף אחד בשולחן הזה לא היה מתנגד, אבל הם לא רצו.

מירב בן ארי: עכשיו זה כמו כדור פינג-פונג – זה חוזר אליהם, זה חוזר אליכם.

מירב בן ארי: כמובן שהוועדה תתמוך בלהעביר את זה לענבל, אבל מכיוון שאני לא תומכת בפופוליזם ולא במס שפתיים, ולא אגיד דברים, אני אומרת לך דברים בשם אמרם: הנושא של ענבל לא יקרה.

מירב בן ארי: אני אישית אומרת לך שאבדוק את העניין.

מירב בן ארי: זה לא יקרה.

<יצחק קדמן: זה תלוי במדינה.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם שאחזיר את זה גם לפתח האוצר ולדיון עם ענבל, אבל לא סתם ענבל כבר לא בעניין; כנראה שיש לה סיבות מספיק טובות, למה לא עשתה את זה עד היום.

מירב בן ארי: אתן לך לסיים את דבריך, בבקשה.

<זאב גולדבלט: ואני כן מבקש שגם הוועדה תצא באותה הכרזה, אם את כבר יוצאת בהכרזה, להחזיר את זה לענבל, לשתף את ההורים גם בקביעת הפוליסה וגם במו"מ על יישום הפוליסה, לשתף אותנו, כי אנחנו בסופו של דבר גם הלקוחות וגם אלה שמממנים את הפוליסה.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אלי מור, יושב-ראש ועד הורי פתח תקווה.

<אליהו מור: שלום לכולם.

<אליהו מור: אתחיל ואשאל שאלה פשוטה.

<אליהו מור: למעשה כל סיפור הביטוח, הכריחו אותנו מתוקף החוק.

<אליהו מור: לא שאלו אותנו אם אנחנו רוצים בכלל ביטוח.

<אליהו מור: יכול להיות שאנחנו בכלל לא רוצים.

<אליהו מור: השיתו עלינו ביטוח, קבעו לנו את הפוליסה, ואילו כהורה הייתי רוצה לבטח את הילדה שלי, הייתי בוחר בפוליסה טובה יותר, יקרה יותר או זולה יותר.

<אליהו מור: הייתי כהורה אחראי, מחליט מה לעשות.

מירב בן ארי: לפני רגע אמרת שאתה בעד עיקרון הקולקטיב.

מירב בן ארי: תחליטו.

<אליהו מור: כשענבל יצאה מהסיפור, מי שקבע את הפוליסה עצמה זו חברת כלל.

<אליהו מור: ההיגיון היה אומר להושיב ועדה ציבורית עם אנשי ביטוח, מה הפוליסה צריכה להכיל.

<אליהו מור: ואז גם היו יושבים הורים, ואומרים: זה חשוב לנו, זה לא חשוב לנו.

<אליהו מור: למעשה כלל היא זו שהחליטה, היא זו שגם קבעה את המחיר.

<אליהו מור: זה הדבר הכי ציבורי והכי טוב שיכול להיות.

מירב בן ארי: אתה מודע לזה שחברת כלל עמדה במכרז.

מירב בן ארי: היא לא המציאה את מה שמשרד החינוך רוצה.

מירב בן ארי: יש פה מכרז שיוצא, מגדיר את תנאי המכרז, חברת הביטוח.

מירב בן ארי: אתה טועה בהגדרות שלך.

<אליהו מור: לא הבנת אותי.

<חיים ביבס: היושבת-ראש, יותר מזה: השנה גם פתחנו את זה למכרז בין-לאומי, גם לחברות חוץ שיבואו להתמודד, וגם הן לא רוצות לבוא להתמודד.

<סמדר סגל: אבל זה היה בדקה ה-90.

<אליהו מור: את המפרט הטכני של הפוליסה קבעה חברת כלל.

<קריאה: זה לא נכון.

מירב בן ארי: אתה אומר דברים לא נכונים, אדוני, ואני מבקשת ממך לא לומר דברים שאינם נכונים לוועדה.

מירב בן ארי: אמרתי לך – פופוליזם, מס שפתיים – דבר אתי באמת.

<אליהו מור: הפוליסה, כפי שהיא היום, היא מלאת חורים.

<אליהו מור: אין לה הרבה כיסויים.

<אליהו מור: הסכומים שאנשים מקבלים הם מצחיקים.

<אליהו מור: כשילד שובר שם, הוא מקבל 600 שקל, ואתם יודעים טוב מאוד כמה עולה לשקם שן עם שתל.

<אליהו מור: לפעמים זה מגיע במחירי פתח תקווה ל-5,000 שקל, ובמחירי רמת שרון - גם ל-8,000 שקלים.

<אליהו מור: מנהלת בית הספר שלי, הילד שלה שבר רגל – קיבל 1,300 שקל.

<אליהו מור: בשביל כאלה סכומים מצחיקים- - -

קריאה: אתה לא רוצה לשלם 75- - -

<אליהו מור: אגיע גם לזה.

<אליהו מור: בפתח תקווה לקחו את העניין ברצינות, והעמידו לרשותנו מומחה ביטוח.

<אליהו מור: לא אנקוב בשמו.

<אליהו מור: הוא נחשב לאחד המומחים בארץ, שמלווה גם רשויות, תנועות נוער, את מי לא.

<אליהו מור: הוא אמר שהפוליסה הזאת שווה בין 15 ל-18 שקלים בלבד.

<אליהו מור: אני יודע שתקפצו.

<אליהו מור: אני לא מדבר פופוליזם.

<אליהו מור: אני מדבר ברצינות.

<חיים ביבס: תפסיקו לבלבל במוח.

<חיים ביבס: תבצעו את זה בעצמכם.

<אליהו מור: תפסיקו לחשוב שהאמת היא רק אצלכם.

<אליהו מור: גם אנחנו- - -

<חיים ביבס: אל תתחמק.

<חיים ביבס: קח, מחר אני נותן לך מתנה – תבצע את זה בעצמך.

<חיים ביבס: תוך שלושה חודשים- - -

<אליהו מור: אנחנו רציניים.

<חיים ביבס: לא, אנחנו רציניים.

<חיים ביבס: אתה לא רציני.

<חיים ביבס: קח את זה שלושה חודשים, אנחנו בחוץ.

מירב בן ארי: תן לו לסיים.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים שהוועדה בשנה הבאה תאשר פוליסה בסך 15 שקל – כולם פה יהיו מרוצים.

<אליהו מור: איך נאמר לנו – בשקל ה-19 כבר חברת הביטוח מתחילה להרוויח, ויפה.

<אליהו מור: בדקנו כמה חברת ביטוח שילמה בשנה האחרונה אל מול מה שהיא גבתה, וזה הנתון הכי חשוב – לראות כמה נגבו מכל תלמידי ישראל אל מול מה ששולם- - -

מירב בן ארי: אדוני, יש לך הצעת ביטוח קונקרטית?

<אליהו מור: לחזור לענבל.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין - אתה עושה צחוק?

מירב בן ארי: מצד אחד, אתה אומר שיש לך סוכן ביטוח פרטי מצוין- - -

<אליהו מור: לא סוכן, יועץ ביטוח.

מירב בן ארי: יועץ, שאומר לך שחברת כלל מרוויחה, אבל מצד שני, אתה לא אומר: יש לי חברה מצוינת, בין-לאומית או לאומית, שתיתן את הפתרון; אתה מחזיר אותי לענבל.

מירב בן ארי: אני לא צריכה אותך בשביל להחזיר לענבל.

מירב בן ארי: אני יודעת שאני רוצה לחזור לענבל.

מירב בן ארי: גם ד"ר יצחק קדמן רוצה, גם ביבס רוצה, כולם רוצים לחזור לענבל, אבל הנה אני אומרת לך חדשות מפתיעות: יכול להיות שענבל לא רוצה.

מירב בן ארי: לכן אני לא מצליחה להבין.

<זאב גולדבלט: להגן על פתח תקווה.

מירב בן ארי: זה לא שייך.

מירב בן ארי: זה לא עובד כך.

מירב בן ארי: רשות הטבע והגנים גם היתה מבוטחת על-ידי ענבל, והיום היא לא.

מירב בן ארי: זה לא עובד כך.

מירב בן ארי: ענבל היא חברה ממשלתי.

מירב בן ארי: אין ספק שהיינו רוצים, שכל הארגונים הממשלתיים במדינת ישראל יבוטחו על-ידי ענבל, אבל זה לא קורה כך, והיא לא מחויבת.

מירב בן ארי: לכן אתה בא ונותן לי הצעה של מקום פרטי, ומצד שני, מחזיר לענבל.

מירב בן ארי: את זה שמעתי.

מירב בן ארי: כולנו שמענו.

<אליהו מור: אנחנו רוצים שהמדינה תיקח אחריות.

<אליהו מור: זו האמירה שלנו.

מירב בן ארי: זו גם האמירה של הוועדה.

<אליהו מור: אנחנו מייצגים בסביבות 5 מיליון אנשים בישראל.

<אליהו מור: אנחנו רוצים שהמדינה תיקח אחריות.

<חיים ביבס: זה כמו הסיפור של החייל, שהסביר לשר הביטחון, שאפשר להפעיל את כל הכלים בצבא על מים, אז העלו אותו למסוק, לקחו אותו לקריה.

<חיים ביבס: הושיבו אותו מול כל המומחים, אמרו לו: אנחנו רוצים ללמוד את השיטה.

<חיים ביבס: אמר: אני הבאתי את הרעיון – כל השאר עליכם.

<חיים ביבס: אתה מבין?

<חיים ביבס: אתה מביא משהו לא ריאלי, לא מחובר, אבל אני מציע משהו טוב יותר; אני אומר ליושבת-הראש היקרה שלנו:

<חיים ביבס: נאשר את מה שצריך בכפוף לכך שאתם, יהיו להם שלושה חודשים, תעשו מכרז שלכם, יותר טוב, ומחר אני נותן מתנה – לא רוצה להיות יותר- - -

<אליהו מור: זו לא אחריות שלנו.

<אליהו מור: נראה לי שמישהו התבלבל.

<אליהו מור: אנחנו לא רוצים את הביטוח הזה.

<אליהו מור: אתם מכריחים אותנו.

<זאב גולדבלט: אני רוצה להזכיר לכם, שלא ההורים ביקשו את הביטוח.

<זאב גולדבלט: הרשויות המקומיות מתלוננות, כדי שלא יתבעו אותן.

<זאב גולדבלט: לא אנחנו רוצים את זה.

מירב בן ארי: שמעתי אתכם ההורים.

מירב בן ארי: הצגתם את דעתכם.

מירב בן ארי: חברת הכנסת ברקו, שכיבדה אותנו בנוכחותה בוועדה, אני מבקשת את התייחסותך לנושא.

ענת ברקו: זה לא מסתדר לי, מה שקורה כאן.

ענת ברקו: מצד אחד, הגישה שמדברת על לייצג כל ילד בנפרד, כי אני ההורה – אני יודע מה טוב לו, ואנחנו יודעים שיש יותר משני מיליון ילדים – זה בטח לא מעשי ובטח לא יניב תוצאות רצויות, ומצד שני, עם הדעתנות הזאת אפשר תמיד לומר מה לא.

ענת ברקו: אני לא בדיוק שומעת מה כן.

ענת ברקו: יש כאן הסכמה די רחבה לגבי ענבל, נכון?

ענת ברקו: אבל ענבל, זה חייב להיות ללא ללא חריגים.

ענת ברקו: חייבים להגיע כולם ללא חריגים, ואם אפשר ללכת על זה באופן גורף, כל הוויכוח הזה ממש מיותר.

ענת ברקו: צריך להגיד: אנחנו מסכימים על זה.

ענת ברקו: כשהם נתנו את השירות, שהיה זול יותר, טוב יותר, ואחריות המדינה היתה בתמונה, אז זה מכסה הרבה יותר טוב, ואין ההבדל בין הרשויות החזקות לחלשות.

ענת ברקו: הדבר השלישי שאני שומעת כאן זה הקטע של התשתיות הרעועות בכל מיני בתי ספר ורשויות חלשות.

ענת ברקו: לא צריך לחכות לביטוח.

ענת ברקו: אם אנחנו יודעים שיש מקומות שהילדים שלנו חיים בחוסר ביטחון – אני לא יודעת.

ענת ברקו: כשהילדים שלי הלכו לגן, אני זוכרת: ביטחון ובטיחות, זה בדרך כלל הולך יחד.

ענת ברקו: ואני באה מהביטחון.

ענת ברקו: אני זוכרת שפעם רשמתי את הבת שלי למעון, ועשיתי שם סיור מקדים, וראיתי כל מיני מוטות ברזל זרוקים בחצר.

ענת ברקו: פשוט לא רשמתי אותה למקום הזה.

ענת ברקו: זה הכול.

ענת ברקו: זה דברים שהם אל"ף-בי"ת.

ענת ברקו: לא צריך לחכות לביטוח- - -

<זאב גולדבלט: זה נכון, אבל זה בגלל שאת לא גרה בג'סר א-זרקא.

<זאב גולדבלט: שם החוטים גלויים, איום ונורא.

ענת ברקו: אני לא גרה שם, אבל גם אתה לא גר שם.

<זאב גולדבלט: איום ונורא.

<חיים ביבס: אתה לא מייצג אותה.

<זאב גולדבלט: אני לא מייצג אותה, אבל אתמול בבוקר הייתי שם.

ענת ברקו: בניגוד להרבה אנשים כאן, אני מכירה מצוין את ג'סר א-זרקא.

ענת ברקו: מכירה מצוין את משפחת עמאש, מסתובבת ברחובות ג'סר א-זרקא, ולא בגלל שאני חברת כנסת - עשרות שנים.

ענת ברקו: לכן, בלי להטיף מוסר, גם ג'סר א-זרקא, כשהיו תשתיות שנבנו עבורם, הם זיבלו אותם ולא שמרו עליהם, אז אני מכירה גם את ההיסטוריה ואת ערימות הזבל שם, על כל מיני מגרשים וכל מיני ניקוזים שהיו שם, אז אל תבוא אליי עם דוגמאות.

<זאב גולדבלט: אראה לך תמונות מבית הספר מאתמול בבוקר.

מירב בן ארי: אדוני, דיברת.

מירב בן ארי: תן לחברת הכנסת ברקו לדבר.

מירב בן ארי: אין להם הצעות קונקרטיות.

ענת ברקו: הוויכוח כאן הולך לכיוון לא אפקטיבי.

ענת ברקו: זה לא מעשי.

ענת ברקו: בעצם כאן, אתה רוצה דיון לשם הדיון – בבקשה, תפתחי גברתי יושבת-הראש, כולנו נביע את דעתנו, ונמשיך לדשדש, ותעבור עוד שנה, ואנחנו נעמוד באותו מקום, רק עם הורים אחרים שיישבו כאן - וזה בא ממקום של כבוד, מתוך דאגה לילדים, אבל אם אנחנו באמת רוצים להשיג משהו, השורה התחתונה צריכה להיות מה שאמר מר ביבס ויושבת-הראש של הוועדה, שבעצם צריך ללכת על עניין הקולקטיב, כולנו כגוף אחד, בלי להתחיל להביא דוגמאות לא רלוונטיות, ובמקביל לומר שכן, רשויות שלא דואגות לביטחון ולבטיחות של הילדים שלנו – בהן צריך לטפל – לא בגלל הביטוח; בגלל שאנחנו דואגים לילדים שלנו.

<זאב גולדבלט: חותם על זה.

מירב בן ארי: תודה רבה, חברת הכנסת ברקו.

מירב בן ארי: יושב-ראש הסתדרות מורי אגודת ישראל, הרב שלמה קרלנשטיין.

<שלמה קרלנשטיין: שלום לכולם.

<שלמה קרלנשטיין: בתוכנייה של סדר-היום ראיתי שיש נושא של תשלומי הורים ותאונות אישיות.

<שלמה קרלנשטיין: אני בעיקר באתי ביחס לנושא הראשון, של תשלומי הורים.

<שלמה קרלנשטיין: כך אמר לי גם חבר הכנסת גפני.

<שלמה קרלנשטיין: ביחס לנושא המדובר פה, ברור שהמחיר הזה של 75 שקלים הוא מחיר גבוה, ויש לעשות הכול כדי להוריד את זה, וגם ענבל – אני מצטרף, כשענבל ביטחה את כולם לבד, זה היה ביטוח מצוין, מושלם, וחבל שזה הפסיק.

<שלמה קרלנשטיין: אין ספק שאם לא יעצרו את זה, ולא יקימו ועדה רצינית, שתשב בשיתוף עם ועדי ההורים, ועד ההורים הארצי, לקראת השנה הבאה - לקראת השנה הזאת, אני חושב שהעסק אבוד.

<שלמה קרלנשטיין: ב-31 באוגוסט אין מה לעשות בזה.

<שלמה קרלנשטיין: אם יורשה לי, אני רוצה לדבר על נושא תשלומי הורים.

<שלמה קרלנשטיין: הזכירה פה המנכ"לית את הנושא שזה אושר בממשלה ואושר בוועדה.

<שלמה קרלנשטיין: למעשה את המגזר החרדי- - -

מירב בן ארי: אדוני, הנושא מאוד חשוב.

מירב בן ארי: היתה לתשלומי הורים ועדה.

מירב בן ארי: אנחנו נכחנו בה.

מירב בן ארי: אני מצטערת.

מירב בן ארי: אם אתה רוצה לדבר על נושא ביטוח תאונות אישיות – בבקשה.

מירב בן ארי: נושא תשלומי הורים – היתה ועדה – אם היית רוצה להביע דעתך בנושא תשלומי הורים, היתה ועדה, והיית מגיע לוועדה, שגם אני וגם חברות הכנסת נכחנו.

<שלמה קרלנשטיין: לא קיבלנו הודעה או הזמנה או שום דבר.

<יצחק קדמן: הסוס הזה כבר לא ברור.

מירב בן ארי: הסוס הזה יצא מהאורווה.

<שלמה קרלנשטיין: באים אלינו אחר כך בביקורת, בתי הספר של החינוך העצמאי ושל מעיין החינוך התורני, כל אלה, בודקים ואומרים: אתם לא תואמים.

<שלמה קרלנשטיין: ברור שאנחנו לא תואמים.

<שלמה קרלנשטיין: כי יש לנו פעילות אחרת, סוג עבודה אחרת.

מירב בן ארי: אדוני, אני מודה לך שהגעת לוועדה, אבל הנושא הזה כבר לא רלוונטי.

מירב בן ארי: אני רוצה לחזור לכן, ואני מאוד מבקשת שהדוברים הבאים לא יגידו שוב שצריך להחזיר את זה לענבל, כי הנקודה הזאת מוצתה, הובנה.

מירב בן ארי: נראה לי שכולנו מסכימים.

מירב בן ארי: אופיר יונתן, החברה למשק וכלכלה, בבקשה.

<אופיר יהונתן: קודם כל, נאמרו פה הרבה מאוד דברים לא נכונים.

<אופיר יהונתן: לא אחזור על כולם, אבל דברים לא נכונים, חד-משמעית.

<אופיר יהונתן: למשל, אין שום זכות סירוב לחברת כלל, שזכתה במכרז, שאושר על-ידי משרד הפנים, אין לה שום זכות סירוב, והיא חייבת לקבל כל רשות מקומית שרוצה להצטרף למכרז בהתאם לתנאיו - זה לא משא ומתן; זה מכרז פומבי.

<אופיר יהונתן: השנה אפילו ניסינו, מאחר שאנחנו מכירים כבר מספר שנים את הבעיה בהשגת מבטח, ומאחר שחששנו השנה, כמו כמה שנים, שלא יהיו מבטחים, גם כלל התנדנדה ולא החליטה אם כן או לא היא נשארת בענף הזה, היום יש שתי מבטחות בלבד, שתיהן ניגשו למכרז - כלל ואיילון.

<אופיר יהונתן: אלה שתי המבטחות היחידות שעוסקות בענף הזה של ביטוח תלמידים.

מירב בן ארי: אופיר, תוכל לומר לוועדה את המחיר של החברה השנייה – כלל ואיילון – תאמר את המחירים?

<אופיר יהונתן: איילון בכלל סטתה מתנאי המכרז, וביקשה לקבוע למעשה מחיר פרטני לפי ניסיון תביעות לכל אחד מחברי הקולקטיב, כך שהמחיר גם היה יכול להגיע עד 130 שקלים.

<אופיר יהונתן: אלה שתי המבטחות היחידות.

<אופיר יהונתן: השנה עשינו מה שלא עשינו בעבר, ופתחנו את התחרות גם למורשי לוידס – גופים שהם בעל רשיונות מבטח חוץ, ואף מורשה לוידס לא ניגש למכרז.

<אופיר יהונתן: קשה מאוד להשיג את הביטוח הזה, יש מודעות הרבה יותר גדולה היום, יש זנב ארוך.

<אופיר יהונתן: ילד בן 3 יכול לתבוע עד גיל 21, כלומר מחלקת תביעות בכלל או באילון צריכה להחזיק אנשים שנים אחרי שהם עושים את הפוליסה.

<אופיר יהונתן: זה ביטוח של 24 שעות, 7 ימים בשבוע, בכל מקום בעולם.

<אופיר יהונתן: יש קושי גדול להשיג אותו.

<אופיר יהונתן: אומר עוד משהו.

<אופיר יהונתן: הגברת סמדר סגל, שיושבת כאן, היתה לפני שנה אצלנו במשרדים, אחרי שעלו אותן טענות.

<אופיר יהונתן: הם מינו יועץ ביטוח מטעמם – לא סתם יועץ; מי שהיה מפקח על הביטוח לשעבר, מר דורון שורר.

<אופיר יהונתן: הם קיבלו לפני שנה מאתנו את כל הנתונים שנדרשים כדי להביא מבטח.

<אופיר יהונתן: ניסיון של 20 שנה.

<אופיר יהונתן: הכול היה להם.

<אופיר יהונתן: אנחנו גם קוראים לכם:

<אופיר יהונתן: לכו תביאו מבטח שיהיה מוכן לעשות- - -

<סמדר סגל: לשאלתך, התחלנו את זה לפני שנתיים.

<חיים ביבס: רק דיבורי סרק.

<חיים ביבס: נו, באמת.

מירב בן ארי: כמה זמן לוקח למצוא חברת ביטוח?

מירב בן ארי: אם עכשיו חלילה- - -

<סמדר סגל: לא משתפים אתנו פעולה ולא עוזרים לנו.

מירב בן ארי: מי לא עוזר לך?

<חיים ביבס: מי לא עוזר לך?

<חיים ביבס: יש לך אחת מראשי הרשויות הטובים ביותר בארץ, מרים פיירברג.

<חיים ביבס: אילו היתה יודעת, שהיתה יכולה להוריד שקל, היתה.

<סמדר סגל: היא הורידה.

<סמדר סגל: לא באתי לייצג את- - -ואני מסתדרת.

מירב בן ארי: מי לא עזר?

<סמדר סגל: קודם כל, את סירסת אותי בצורה כזו שהיא לא נכונה.

<סמדר סגל: אכפת לי, ואני נמצאת בתחום הזה כבר הרבה שנים, ברמה של התנדבות.

<סמדר סגל: עם המעט יכולת שיש לנו, אכן באתי ברמת התנדבות, כמה פעמים ישבנו.

<סמדר סגל: קודם כל, אף פעם לא קיבלנו את מצב התביעות.

<אופיר יהונתן: ודאי שקיבלתם.

<אופיר יהונתן: קיבלתם מצב תביעות של עשרים שנה.

<סמדר סגל: שנה שעברה.

<סמדר סגל: לא אמרתי שלא קיבלתי שנה שעברה.

<סמדר סגל: לא סיימתי.

מירב בן ארי: גברתי, הבנתי.

<סמדר סגל: תני לי דקה אחת.

מירב בן ארי: אל תצעקי עליי.

<סמדר סגל: אני לא צועקת.

<סמדר סגל: רציתי רק להגיד שביקשנו מזמן, ורק שנה שעברה קיבלנו.

<סמדר סגל: את יודעת למה?

<סמדר סגל: כי אנחנו לא בעלי הפוליסה.

<סמדר סגל: לא מגיע לנו כלום.

מירב בן ארי: אופיר.

<אופיר יהונתן: כמו שאמרתי, אנחנו בהחלט מזמינים, סמדר יושבת בוועדות חריגים מטעם ארגון ההורים הארצי בוועדות החריגים של הקולקטיב הזה, מכירה היטב כמה תשלומים מועברים בוועדות החריגים האלה לילדים מסכנים שנכוו או שיש להם צלקות אסתטיות קשות וכו'.

<אופיר יהונתן: מכירה את זה היטב, במאות-אלפי שקלים.

<אופיר יהונתן: לא ניתן כרגע, למיטב הבנתנו, להשיג מחיר אחיד כזה, יותר טוב.

<אופיר יהונתן: אנחנו מזמינים אתכם.

<אופיר יהונתן: המכרז הזה הוא וולונטרי.

<אופיר יהונתן: רשות שרוצה – מצטרפת; רשות שלא רוצה – לא מצטרפת.

<אופיר יהונתן: אם ישנו ואם זה יהיה בענבל וכו' – הכול ברור, אבל זה המצב כרגע.

<אופיר יהונתן: אין לנו שום אפשרות- - -

<סמדר סגל: אבל תשמיע, אם זה יעזור למחיר, אם שתי- - -

מירב בן ארי: גברתי, הוא יודע בדיוק מה להגיד גם בלעדייך.

<חיים ביבס: רק השחקן המרכזי לא פה – משרד המשפטים.

<סמדר סגל: לא משנה, אבל שיגיד את זה קודם.

<סמדר סגל: כל שנה שואלים אותנו איפה אנחנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אריאל לוי, סמנכ"ל משרד החינוך, בבקשה.

<אריאל לוי: רק שתי הערות לציין ולא להשיב.

<אריאל לוי: אחד, היוזמה לביטוח תאונות אישיות יצאה מארגון ההורים ב-1986.

<אריאל לוי: כלומר זו יוזמה שלכם, שאתם התחלתם לגבי ההורים.

<אריאל לוי: הארגונים השונים – כרגע אני לא מתעסק בזה.

<אריאל לוי: דבר שני, ככל שהתייחסתם לנושא המפרט, עד כמה שאני מבין, גם המפרטים של ביטוחים שונים עוברים את האישור של נציג לעניין ממשרד האוצר, כך שכל שאלת המפרטים, גם אם יש עליהם טענות, זה דבר שמקובל על המדינה.

<אריאל לוי: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת נורית קורן , בבקשה.

נורית קורן: שלום לכולם.

נורית קורן: אני מתנצלת שאיחרתי – בעיות בכביש.

נורית קורן: ..

נורית קורן: אני כאמא לילדים גדולים – את בית הספר מזמן הם סיימו, אבל הביטוח של תאונות אישיות מאוד חשוב.

נורית קורן: זה שרשויות לפעמים לא שמות לב, כי הרשות המקומית היא שזו שמטפלת בבית הספר ודואגת לכל המתקנים של בית הספר – לא תמיד עושים את זה.

נורית קורן: כפי שאמרה חברת הכנסת ענת ברקו חברתי, שהמתקנים לא בסדר ודברים לא בסדר, ויש לשים לב לדברים האלה.

נורית קורן: מה שחשוב, שחברת הביטוח, בסופו של עניין, כשילד נפצע, תמיד התביעה תתקבל, ולא ישר ידחו אותה, כי זה מה שקורה כל הזמן - דוחים ולא משלמים, ואנחנו מנוסים טוב מאוד בחברות ביטוח.

נורית קורן: כשיש נהלים מסוימים, מתי משלמים דמי ביטוח, מאוד שחשוב שההורים יידעו את זה, כי הרבה הורים לא יודעים מה מגיע ומה לא מגיע, וזה חשוב.

נורית קורן: כשילד כבר נפצע ממתקן של בית הספר, שגם המורים, גם ההורים – אני חושבת שאם ההורים יקבלו בתחילת השנה מה הביטוח נותן, ויידעו, ולא רק שילמו, ובזה נגמר בסיפור.

<אופיר יהונתן: שנים עברו זה לא היה.

<אופיר יהונתן: יש הנחיות של המפקח על הביטוח כבר כמה שנים, של חלוקת פוליסה.

<יצחק קדמן: היה פה בוועדה מאבק שלם כדי להכריח אותם לתת את זה להורים.

נורית קורן: כי זה חשוב.

<סמדר סגל: היום זה מגיע להורים.

נורית קורן: חשוב מאוד.

נורית קורן: גם צריך לקחת בחשבון, שלא כל ההורים יודעים באמת מה מגיע ומה לא מגיע.

נורית קורן: כשמדובר בצלקת של ילד, הילד נושא אותה אתו שנים רבות.

נורית קורן: צריך לקחת את זה בחשבון וכן להיענות לתביעות, ולא כמו ביטוח לאומי – לא, גם אם זה נכון.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אחרון הדוברים מטעם האורחים – יגאל שגיא, יועץ החברה למשק וכלכלה.

<יגאל שגיא: מאחר שמרבית הדברים נאמרו כבר, רציתי רק להזכיר מילה לגבי הנושא של היקף הביטוח בפוליסה.

<יגאל שגיא: הפוליסה הזו היא הרחבה ביותר שאני מכיר, ואני מכיר את כל הפוליסות לביטוח תאונות אישיות שקיימות בארץ.

<יגאל שגיא: מספר החריגים שיש בה הוא מצומצם ביותר, וגם הוא מוגבל אך ורק להסדרים שקיימים על-פי דין אחרים.

<יגאל שגיא: למשל, תאונות דרכים, יש הסדר על-פי חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים; למשל, פגיעה תוך כדי פעילות צבאית או מעין צבאית במסגרת צה"ל – יש חוק שמטפל בנושא הזה; פעולות שנעשות במסגרת עבודה כלשהי של נוער – יש חוק שמטפל בנושא הזה, חוק הביטוח הלאומי.

<יגאל שגיא: כלומר אלה בעצם המגבלות היחידות שיש בפוליסה, ואם הדוברים הנכבדים מטעם ההורים יסתכלו, למשל, על פוליסה סטנדרטית של חברת כלל, למשל, או של חברת אילון, ילמדו לראות שמספר החריגים שם הוא בערך קרוב ל-30.

<יגאל שגיא: הם חריגים מסוגים שונים ומשונים.

<יגאל שגיא: מי שניסח בזמנו את הפוליסה, וגם היועצת המשפטית של משרד החינוך היתה יחד אתנו, היו נציגי ההורים, נציגי הגב' דורית, היועצת המשפטית של משרד החינוך ואנוכי, וניסחנו את הפוליסה הזו בעבר – פוליסה רחבה ביותר.

<יגאל שגיא: לכן היא גם לא ניתנת להשוואה לפוליסות אחרות שנמצאות בשוק, שמחירן עולה לאין שיעור על המחיר הזה.

<יגאל שגיא: צריך לציין, למשל, את הפרסומת שיש – שקל ביום, למשל, בסכומי ביטוח יותר נמוכים, בגבולות אחריות כמובן שונים לחלוטין, ובנוסח פוליסה שהוא הרבה יותר מצומצם.

<יגאל שגיא: חשוב לציין דבר נוסף.

<יגאל שגיא: בהבדל מפוליסות אחריות, ששם חייבת להיות תביעה משפטית כדי להשיג את הפיצוי ואת התגמול הכספי, הפוליסה הזאת, עצם אירוע הנזק, אירוע התאונה מבטיח את קבלת הכספים.

<יגאל שגיא: זה אופייני לכל ביטוחי התאונות האישיות ובמיוחד לפוליסה הזו, שמספר החריגים בה הוא מצומצם וקטן ביותר.

<סמדר סגל: כמה עובדים יש בסוכנות?

מירב בן ארי: סליחה, את לא שואלת שאלות.

מירב בן ארי: בבקשה.

<דורית מורג: דורית מורג, היועצת המשפטית של משרד החינוך.

<דורית מורג: נראה לי שלא ממש הובהר – פוליסת תאונות אישיות לא בודקת אחריות, אלא פוליסת תאונות אישיות משלמת ברגע שיש תאונה ונכות.

<דורית מורג: לכן יכול להיות שמסיבה זאת היא יקרה.

<דורית מורג: בניגוד לפוליסות אחרות, שהן פוליסות אחריות, ששם אנחנו מדברים על ביטוח מול חברת הביטוח, האם יש אחריות או לא, ובנוסף, יש תמיד, גם לרשויות המקומיות, ביטוח אחריות.

<דורית מורג: דווקא הפוליסה הזאת של תאונות אישיות רצתה לתת לתלמיד ביטחון מסוים, שהוא יקבל, כשיש לו נכות, סכום מסוים.

<דורית מורג: אחר כך הוא יכול לתבוע בביטוח אחר, יכול לתבוע את האחריות, בביטוח אחריות, אבל זו פוליסה שנותנת כסף ככל שיש תאונה פלוס נכות, ולא רק בבתי הספר.

מירב בן ארי: כן, זה 24 שעות, 365 יום, וגם שבע שנים.

<דורית מורג: זה לא רק בבתי הספר.

מירב בן ארי: גם מחוץ לבתי הספר.

מירב בן ארי: מנכ"לית המשרד הבהירה את זה.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם.

מירב בן ארי: לפני שנעבור להצבעה, יש עוד מישהו שנמצא בוועדה, ומרגיש שלא אמר את דברו?

<יצחק קדמן: יש לי רק בקשה.

מירב בן ארי: בבקשה, ד"ר קדמן.

<יצחק קדמן: כל החלטה שתתקבל – ואני מניח שתקבלי החלטות טובות – מוכרחים להתחיל ביישום שלהן מחר בבוקר.

<יצחק קדמן: אי-אפשר לחכות שוב לאביב הבא, ואז להיכנס ללחץ, כי זה מה שקורה בהתמדה שנה אחר שנה.

<יצחק קדמן: מוכרחים להתחיל לטפל בזה עכשיו, למרות שיש עכשיו פוליסה בתוקף.

<יצחק קדמן: צריך לטפל עכשיו מה יהיה בשנה הבאה – אחרת שוב נגיע לדקה ה-90 ונגיד: אין ברירה.

מירב בן ארי: אתה צודק מאוד, ד"ר קדמן.

מירב בן ארי: אני רק רוצה להבהיר משהו לוועדה: היציאה למכרז היתה באיזה חודש בערך?

מירב בן ארי: כי זה שהגענו להצבעה – נכון שמאוחר, אבל היציאה למכרז של הביטוח היתה בערך- - -

<אופיר יהונתן: מייד עם הודעתה של כלל על כך שהיא לא ממשיכה לשנה נוספת באותם תנאים של המכרז הקודם.

<זאב גולדבלט: זה היה לפני זמן קצר מאוד.

מירב בן ארי: לא.

קריאה: סוף אפריל, תחילת מאי.

<יצחק קדמן: זה מאוחר.

מירב בן ארי: ההצבעה, אין ספק, הגיעה מאוחר, אבל בוא לא נטעה – הם לא בחרו את חברת הביטוח אתמול.

מירב בן ארי: היה כאן תהליך של מספר חודשים.

מירב בן ארי: אבל יש כאן דברים שעלו בוועדה, שמקובלים על הוועדה.

מירב בן ארי: לא נחכה שוב ל-31.

מירב בן ארי: לכן, היועצת המשפטית, אנחנו מצביעים.

<סמדר סגל: הרשויות לא ידעו על המכרז הזה.

<סמדר סגל: אם היינו יודעים בזמן- - -

מירב בן ארי: הרשויות כאן, עם כל הכבוד- - -

<סמדר סגל: רק החודש הודיעו על 75 שקלים.

מירב בן ארי: אדון ביבס, אל תדאג.

מירב בן ארי: אני פה לטובתכם בעניין הזה.

מירב בן ארי: אגיד לך למה זה ברור.

<סמדר סגל: כאב לי מה שאמרת עכשיו.

<סמדר סגל: אני פרסמתי להרים את המחיר החדש.

<סמדר סגל: אם היינו יודעים לפני חודשיים, אולי היינו עושים משהו.

מירב בן ארי: חבל שבסוף הוועדה- - -

<חיים ביבס: המכרז הוא רשות, לא חובה.

<חיים ביבס: הרשות שלך יכלה לפרסם מכרז.

<חיים ביבס: יש רשויות שעשו את זה- - - מיליון תלמידים.

<חיים ביבס: את מדברת בלי להבין מה את אומרת.

<סמדר סגל: אתה מחליש לי את הקולקטיב בזה שאתה אומר את זה.

מירב בן ארי: למה?

<חיים ביבס: את מדברת בחוסר-אחריות, מכיוון שמשרד המשפטים- - -

<סמדר סגל: אם כולם היו באים אליך- - -

<חיים ביבס: נתן לך.

<חיים ביבס: את מדברת סרק.

<חיים ביבס: קחי את זה, עשי את זה בעצמך.

<חיים ביבס: תפסיקי לבלבל את המוח.

<סמדר סגל: אני לא אשלם.

<סמדר סגל: אתה תצטרך לשלם.

<סמדר סגל: נראה מה יהיה.

מירב בן ארי: מספיק, שמעתי את שניכם.

מירב בן ארי: את לא יכולה לבוא לכאן- - -

<סמדר סגל: זה לא לעניין.

<סמדר סגל: זה לא יפה.

<סמדר סגל: נוכיח לך- - -

מירב בן ארי: את דיברת פה יותר מכל מי שהגיע לוועדה הזאת, אז עם כל הכבוד לך, אף אחד פה לא מזלזל בך, התבלבלת.

מירב בן ארי: אף אחד לא מזלזל בך - להפך.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד, את דיברת פה יותר מכולם.

מירב בן ארי: שמענו את כולכם.

מירב בן ארי: לא פספסתי אף אחד מכם.

מירב בן ארי: יש פה אנשים שהגיעו לוועדה, ולא שמעו את קולם.

מירב בן ארי: עם כל הכבוד לך, מספיק.

מירב בן ארי: הדיון הסתיים.

מירב בן ארי: אני מבינה את המצוקה ואני מבינה את המקום שבו אתם נמצאים.

מירב בן ארי: אבל עם כל הכבוד, אי-אפשר לזרוק מכם את האחריות לגורמים האחרים.

מירב בן ארי: תאמיני לי, אני לא אדם שתמיד יוצא בעד השלטון המקומי, אבל במקרה הזה היתה כאן עבודה, והיה כאן ניסיון למצוא פתרון.

מירב בן ארי: נכון – הוא פתרון לא הכי אידיאלי.

מירב בן ארי: היינו מעדיפים שהיה פתרון ב-34 שקלים או ב-18, אבל זה הפתרון שיש כיום.

מירב בן ארי: אנחנו נמצאים דקה לפני תחילת שנת הלימודים, וכן, אנחנו צריכים לצאת לדרך.

מירב בן ארי: לכן הדיון הסתיים, ולכן חברות הוועדה, שיש להן זכות ההצבעה, אנחנו נצביע כרגע על סעיף 6(ד)(1) לחוק לימוד חובה התש"ט-1949, לאשר את השתתפות ההורים בביטוח תאונות אישיות.

מירב בן ארי: את רוצה להוסיף משהו, היועצת המשפטית?

מירב ישראלי: מאשרים את הסכום שהשר ביקש.

מירב בן ארי: מאשרים את הסכום שהשר ביקש, נכון, הוא 75 שקלים לתלמיד לשנה.

מירב בן ארי: זה התעריף המרבי לגבייה מההורים.

מירב בן ארי: יודגש כי התעריף המרבי, שמעבר לו לא ניתן לגבות מההורים, אך התעריף בפועל נקבע במשא ומתן בין כל רשות ורשות המבטחת את תלמידיה לבין חברת הביטוח.

מירב בן ארי: הגבייה מההורים תשקף את המחיר בפועל עבור הביטוח שנקבע.

מירב בן ארי: אין לגבות מההורים מעל המחיר בפועל, גם כאשר הוא נמוך בין התעריף המרבי, המותר לגבייה.

מירב בן ארי: אנחנו מצביעות על הבקשה של שר החינוך.

מירב בן ארי: מי בעד?

מירב בן ארי: הצבעה בעד הבקשה – פה אחד הבקשה אושרה.

מירב בן ארי: תודה רבה, אני רוצה לסכם כעת.

<חיים ביבס: גברתי היושבת-ראש, אם אפשר, שתקראי בשם הוועדה.

מירב בן ארי: אל תדאג, חיים.

מירב בן ארי: גם חברות הכנסת שנמצאות כאן, הן רחוקות מלהיות חותמת גומי.

מירב בן ארי: אנחנו חברות כנסת פעילות ואחראיות.

מירב בן ארי: הנושא הזה קרוב ללבנו.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם.

מירב בן ארי: ועדת החינוך, התרבות והספורט בישיבתה היום אישרה את תשלומי ההורים עבור ביטוח תאונות אישיות לתלמידים לשנת הלימודים תשע"ו.

מירב בן ארי: 1.

מירב בן ארי: הוועדה מצרה על כך שבקשת אישור התשלום הוגשה לה בתאריך מאוחר כל כך – שבוע לפני פתיחת שנת הלימודים.

מירב בן ארי: דעת הוועדה אינה נוחה מכך שנוצרת דיפרנציאציה שלילית בין ישובים חזקים לישובים חלשים.

מירב בן ארי: כך יוצא שבמקרים מסוימים הורים ברשות מקומית חלשה ישלמו יותר מהורים ברשות מקומית חזקה.

מירב בן ארי: לדעת הוועדה, הדיפרנציאציה צריכה להיות הפוכה.

מירב בן ארי: מתוך אחריות לפתיחה נאותה ותקינה של שנת הלימודים ולביטחון התלמידים אישרה הוועדה את בקשת שר החינוך לתשלום מרבי של 75 שקלים לתלמיד עבור ביטוח תאונות אישיות לתלמידים לשנת הלימודים תשע"ו בלבד.

מירב בן ארי: אני קוראת מכאן לוועד ההורים, פורום ההורים, פורום ועדי ההורים, ארגוני ההורים בכלל, על-פי בקשתם ובקשת הרשות המקומית לבחון אפשרות לחברת ביטוח אחרת, שתיתן תעריף נמוך יותר ממה שהציג השלטון המקומי, החברה למשק וכלכלה.

מירב בן ארי: ועדת החינוך קוראת מכאן למשרדי החינוך והאוצר והמשפטים, לקבל החלטה ולקדם את הנושא של חברת הביטוח הממשלתית ענבל על-מנת לבחון אפשרות שחברת ענבל תוכל לתת את הביטוח תאונות אישיות לתלמידי ישראל, כפי שהיה בעבר.

מירב בן ארי: לא בסיכום – אבל אבחן אישית שהנושא של ענבל מועבר – יכול להיות שיגידו לי שזה לא יקרה, אבל אני מבטיחה לכם אישית שהנושא הזה של ענבל ייבחן שוב.

מירב בן ארי: גם השלטון המקומי לא יתנגד.

מירב בן ארי: להפך – הוא ישמח.

נורית קורן: אולי כדאי לעשות דיון.

מירב בן ארי: זה הסעיף הבא שלי.

מירב בן ארי: ועדת החינוך תתכנס במושב הבא לדיון נוסף בנושא הביטוח של תלמידי ישראל - לא ב-31 באוגוסט אלא במושב הבא.

מירב בן ארי: לשם יבואו כל נציגי השלטון המקומי, משרד המשפטים, אוצר, חינוך.

מירב בן ארי: אנחנו נבחן אפשרויות, כולל שלכם.

מירב בן ארי: הנה, אני שולחת אתכם להכין שיעורי בית, ולבחון אפשרות להביא חברת ביטוח אחרת.

מירב בן ארי: במקביל אנחנו לוקחים את האחריות לנסות לפחות להביא את ענבל חזרה לשולחן.

מירב בן ארי: קחו גם אתם אחריות.

<חיים ביבס: אני מציע שייצאו למכרז, שיבואו עם תוצאות.

מירב בן ארי: בשנה הקרובה, מוקדם ככל האפשר, כבר במושב הבא, תדון הוועדה בנושא ההסדר העתידי הראוי לביטוח תאונות אישיות לתלמידי ישראל.

מירב בן ארי: אני מודה לכל המשתתפים.

מירב בן ארי: אני מודה לכם – אני יודעת שבאתם לפה בעמדה קצת מלחמתית.

מירב בן ארי: אני חושבת שכולם פה מעריכים את העבודה שאתם עושים בהתנדבות מלאה.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים, וגם אמר כאן חיים ביבס, שהכול הגיע באמת מתוך דאגה לתלמידים שלכם, לתלמידי ישראל.

מירב בן ארי: לכן אני מודה לכם שהגעתם, ואני מודה על הרוח.

מירב בן ארי: תשמרו את הרוח הזאת – נזדקק לה בהמשך השנה, כשנדון.

מירב בן ארי: אני מודה לד"ר יצחק קדמן, שתמיד רואה את תלמידי ישראל לנגד עיניו, ואת חברות הכנסת שהגיעו במיוחד לדיון הזה, ולחיים ביבס, יושב-ראש השלטון המקומי, על העברת המסרים החשובים בדיון הזה.

מירב בן ארי: בשמי ובשם ועדת החינוך אני כמובן מאחלת הצלחה לכל תלמידי ישראל.

מירב בן ארי: אני בטוחה ששנת הלימודים תיפתח כסדרה מחר.

מירב בן ארי: אנחנו גם נהיה שם בבתי הספר כדי ללוות את התלמידים.

מירב בן ארי: אני מאחלת לכולנו שנת לימודים פורייה ומוצלחת.

מירב בן ארי: שנה טובה.

מירב בן ארי: אני מבטיחה לכם שנתראה במושב הבא בדיון הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה, הישיבה נעולה.