ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 61, 2015-08-16 10:00

משה גפני: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

משה גפני: הנושא על סדר היום - החלטת הממשלה לפעול להפרטת בית הספר המרכזי למלונאות בע"מ, תדמור.

משה גפני: אני חייב להסביר לחברי הוועדה מה פתאום אני בכלל מעלה את זה.

משה גפני: אין לי בעניין הזה שום דבר.

משה גפני: אין לי חבר מפלגה או קרוב משפחה שם, אני רק מכיר את זה כמו כל אזרח אחר.

משה גפני: כאשר פנו אלי העובדים שם בפעם הראשונה חשבתי שזה מקרה כמו שיש לצערנו בכל המדינה, עד שהבנתי שמדובר ב-60 עובדים ומורים, וכמובן תלמידים, שנופלים בין הכיסאות, בין החלטת הממשלה שהתקבלה במרץ, נדמה לי, על פירוק מרצון, הפרטת החברה, לבין משרד הכלכלה שאמור לספק להם את העבודה, את הדברים שהם צריכים אתם לפעול, לבין רשות החברות הממשלתיות שהיא מובילה את ההפרטה, ובין ההגנה על זכויות העובדים, שמשרד הכלכלה צריך לשמור גם על זכויות העובדים, לבין משרד התיירות שהתריע על העניין הזה, שהוא, בעצם, המשרד הייעודי בעניין הזה - התריע על העובדה שבה החברה או בית הספר עומד בפני מצב שבו הוא לא יוכל לתפקד כי אין לו את הכסף ואת העבודה, ומצד שני זכויות העובדים הולכים ונפגעים.

משה גפני: אנחנו נמצאים במין מחול שדים כזה שבסופו של דבר עובדים ייפגעו באופן חמור, ולכן החלטתי לשים את העניין על סדר היום הציבורי, להתחיל לברר את העניין הזה, לנסות להגיע להסכמות, ואם לא, אז ללכת באופן כזה שכפי שוועדת הכספים ידעה בזמני, גם בקדנציה הקודמת, לשמור על זכויות העובדים במקרים שונים, ואז הצלחנו, אני מקווה שגם הפעם נצליח.

משה גפני: על כל פנים, אנחנו קודם כל, בישיבה הזו, הולכים לברר את הבעיה למה הנושא הזה תקוע באופן שבו הוא תקוע אם יש מישהו מחברי הוועדה שרוצה להתייחס, בבקשה לאחר מכן נציג העובדים ידבר.

מיקי רוזנטל: תודה לך על קיום הדיון הזה.

מיקי רוזנטל: כהרגלה, המדינה מחליטה להפריט.

מיקי רוזנטל: היא דואגת לאינטרסים של המדינה, לכאורה, וכל מיני דברים.

מיקי רוזנטל: אני לא רוצה להתווכח עכשיו האם מדיניות ההפרטה היא נכונה או לא, אבל תמיד בסוף הרשימה הזו משתרכים העובדים, שאתם לא מגיעים להסכם, לא מגיעים להבנות, מתעללים בהם.

מיקי רוזנטל: לא מעבירים להם היום זכויות פנסיוניות היום, למשל.

מיקי רוזנטל: חלקם מאוימים בפיטורין.

מיקי רוזנטל: דואגים להכל, רק העובדים, לכאורה, הם לא פקטור.

מיקי רוזנטל: זה דבר שלא יכול להיות בכלל.

מיקי רוזנטל: המדינה נוהגת כך שוב ושוב ושוב.

מיקי רוזנטל: רק לפני שבועיים שלושה היינו כאן בנושא המדען הראשי, והרשות החדשה שהוקמה.

מיקי רוזנטל: גם אז – להכל דאגו, שנים מדברים על זה, רק לעובדים לא דואגים.

מיקי רוזנטל: זה רצידביסטי, זו ממשלה ששונאת עובדים, אין לי מילה אחרת.

מיקי רוזנטל: שלא לדבר על ההפקרות.

מיקי רוזנטל: אדוני הזכיר – ב-2007, למשל, התהליך הזה של לנסות להיפטר מהר מתדמור, יש בו עוד שני אלמנטים נוספים – למקום הזה מגיעים תלמידים שנפלטים, לצערי, ממסגרות אחרות, ושם הם לומדים מקצוע ויש להם עתיד.

מיקי רוזנטל: הדבר הזה לא מובטח בכלל בהסכם.

מיקי רוזנטל: המדינה היתה צריכה לחשוב לא רק על ההוצאות שהיא מוציאה בגין בית הספר הזה אלא על הכסף שהיא מונעת או חוסכת בכך שהילדים האלה היו הולכים לרחוב ואחר כך זה היה עולה למדינה הרבה יותר.

מיקי רוזנטל: דבר שני, יש פה ריח של עסקה נדל"נית מגעילה, כי בשנת 2007 נמכרו 50 מ"ר משטח בית הספר, שהיו בעבר מעונות לתלמידים האלה, שחלקם באים ממשפחות הרוסות ואין להם איפה לגור.

מיקי רוזנטל: הם היו גרים בצמידות לבית הספר.

מיקי רוזנטל: ו-500 המ"ר האלה נמכרו בשנת 2007 ב-9 מיליון שקל בגלל חוב של בית הספר לעיריה בגובה של 3 מיליון שקלים.

מיקי רוזנטל: אז השטח הזה נמכר לא מזמן ליזם.

מיקי רוזנטל: אדוני רוצה לנקוב במספר?

מיקי רוזנטל: לנחש כמה היזם עשה סיבוב על המדינה?

מיקי רוזנטל: הוא הרוויח פי חמש מהערך בו הוא נמכר.

מיקי רוזנטל: כלומר, המדינה לא רק שהיא מפריטה, כאידיאולוגיה, היא גם נותנת כסף לכל מיני יזמים לא ברורים, ולא ברור למה.

מיקי רוזנטל: אני חושב שזה צריך לעמוד לחקירה של המשטרה, בכלל, איך זה קרה שאנחנו מפריטים ומוכרים את נכסינו ונותנים אותם בנזיד עדשים לכל מיני אנשי עסקים.

מיקי רוזנטל: לכן אני מבקש, באמת.

מיקי רוזנטל: גם כל העניין של כונס הנכסים, לא ברור למה מונה כונס נכסים שבלב הזה כשהתהליכים עוד לא הושלמו.

מיקי רוזנטל: יש פה יותר שאלות מתשובות, ואני מקווה שאנחנו נקבל אותן, פה, בוועדה.

<אלישבע דדון: אני מוועד העובדים.

<אלישבע דדון: אנחנו קודם כל מודים לכם שהסכמתם לשמוע אותנו ולהעלות אותנו פה לשיח הציבורי.

<אלישבע דדון: אני היועצת החינוכית בתיכון, לאותו נוער שחבר הכנסת דיבר עליו.

<אלישבע דדון: בכובע שלי אני פה כדי לדאוג אך ורק לזכויות העובדים.

<אלישבע דדון: שלוש פעמים, משנת 2005 שום דבר לא התקדם.

<אלישבע דדון: השנה, ב-31 במרץ, במחטף פראי, ערב פסח – אפילו לא יהודי ולא הומני, אבל נעזוב את זה בצד – החליטו שוב על ההחלטה הזו.

<אלישבע דדון: ההחלטה הזו צריכה להתקדם, יש לה מהלך מסוים.

<אלישבע דדון: תוך 60 יום היא צריכה להתבצע.

<אלישבע דדון: שום דבר מזה לא קורה.

משה גפני: למה הממשלה החליטה להפריט?

<אלישבע דדון: החברה נמצאת במצב כספי ירוד, אפשר לומר.

משה גפני: מה הסיבה?

<אלישבע דדון: אין מספיק הכנסות לחברה.

<אלישבע דדון: יש הרבה מאד חובות לחברה.

משה גפני: למה אין הכנסות?

משה גפני: משרד הכלכלה צריך לספק עבודה, ויש שם בית ספר, איפה בדיוק העניין?

משה גפני: אפשר להגיד את זה על כל מוסד.

<אלישבע דדון: אין מספיק קורסים שמחיים את החברה הזו.

משה גפני: ובעבר היה?

<אלישבע דדון: כן.

משה גפני: מה השתנה?

<אלישבע דדון: כנראה שרוצים לייבש את המקום הזה, אין לי שום הסבר אחר.

<אלישבע דדון: כנראה שהמשרדים, שהם בעלי המניות - - -

משה גפני: אני לא מכיר את העניין.

משה גפני: למדתי אותו ממש בשבועות האחרונים וגם באופן של שיחות יזומות.

משה גפני: בית הספר הזה הוא כמו בית ספר אחר, במידה רבה.

משה גפני: מה שמייחד אותו זה המלון שנמצא שם, סוג העבודה שמלמדים שם, והתלמידים, כפי שאמר חבר הכנסת רוזנטל.

משה גפני: עד 2005 היה בסדר?

משה גפני: היה מספיק כסף כדי להחזיק?

<אלישבע דדון: כן.

משה גפני: מה זאת אומרת היה מספיק?

משה גפני: הרי זו לא חברה נדל"נית, זו לא חברה שצריכה לייצר משהו, זה לא כמו חברה שיכולה להרוויח או להפסיד.

משה גפני: זה לא מפעל שמושפע מפתיחת שווקים אחרים.

משה גפני: כאן מדובר על דבר מאד מוגדר – חינוכי, לימודי, מקצועי, מלונאי – כל מה שנלווה לעניין הזה.

משה גפני: האם היתה איזושהי החלטת ממשלה באמצע שמפסיקים קורסים?

משה גפני: הרי היה צריך לקרות משהו כדי שלכם תהיה פחות עבודה.

משה גפני: מה קרה?

<אלישבע דדון: קודם כל אני מדברת על הטווח המאד קרוב.

<אלישבע דדון: כאשר נפתלי בנט היה שר הכלכלה, אתם בטח יודעים, הוא קיבל החלטה שאין צורך בכל ההכשרות.

<אלישבע דדון: הוא הגיע למסקנה הזו.

<אלישבע דדון: ואז היתה תקופה ארוכה של יובש.

<אלישבע דדון: לא נכנסו קורסים – לא של מבוגרים, היתה ירידה בקליטה של נוער, והמקום, לאור זה, הלך ודעך.

<אלישבע דדון: אין לנו מספיק תזרים לחברה.

<אלישבע דדון: לכן הממשלה החליטה את ההחלטות שלה שמבחינתנו זה גם בסדר.

<אלישבע דדון: אנחנו פה רק כדי לדאוג לזכויות של העובדים.

<אלישבע דדון: זה המנדט שלנו פה.

<אלישבע דדון: לדאוג שהעובדים לא ייזרקו לרחובות.

<אלישבע דדון: תשמרו עלינו כי אין לנו למי לפנות.

<אלישבע דדון: המשרדים השונים לא רוצים לדבר אתנו.

<אלישבע דדון: אנחנו פה לבקש, להתחנן – תשמרו עלינו, תעזרו לנו לחתום על איזה שהוא הסכם שיגן על העובדים במידה וההפרטה הזו תתקיים.

מיקי רוזנטל: בדרך כלל כשהמדינה רוצה להפריט משהו היא משבחת את הערך של החברה, מטפלת, מחזירה חובות.

מיקי רוזנטל: זה היה כך בבז"ק, בתע"ש.

מיקי רוזנטל: אבל יש לה גם שיטה אחרת, שהיא מייבשת.

מיקי רוזנטל: במקרה הזה פשוט נקטו מדיניות של ייבוש במוצהר.

מיקי רוזנטל: זה לא מוסתר בכלל.

מיקי רוזנטל: זו היתה המדיניות, להחליט שמחסלים את המקום הזה.

מיקי רוזנטל: זה לא כל כך מורכב.

<צביקה שפיס: אני המנכ"ל של החברה.

<צביקה שפיס: אני מצטרף לאלישבע ומודה על הזמן שנתת לנו.

<צביקה שפיס: אני 4 שנים בחברה הזו.

<צביקה שפיס: אני בא מענף התיירות והמלונאות.

<צביקה שפיס: ניהלתי גם בארץ וגם בחו"ל לקחתי את תדמור מתוך שאיפה, מתוך חלום.

<צביקה שפיס: תיכון, כמו שאלישבע אמרה, יש בו תלמידים בכיתות י', י"א ו-י"ב, וגם י"ג, מכל הארץ.

<צביקה שפיס: אנשים שאצלנו מגיעים לכיתה י"א וי"ב הם עובדים לפרנסתם ומפרנסים את בתיהם.

<צביקה שפיס: אנחנו מגיעים לאחוזי גיוס גבוהים מאד, ואנשי יג' זו בכלל פריבילגיה – הם הולכים ליחידות היותר טובות של צה"ל שנלחמים מי יהיו הטבחים אצלם.

<צביקה שפיס: כמו שאמר חבר הכנסת רוזנטל – היתה פנימיה אצלנו.

<צביקה שפיס: נמצא שם הבחור שניהל אותה.

<צביקה שפיס: היום אין פנימיה, ויש שם 12 קוטג'ים מקסימים, הרצליה פיתוח, מול חוף הים.

<צביקה שפיס: בשנה שעברה התעסקנו בשנה שעברה בילדות במצוקה שממשיכות ליג' ואנחנו נותנים להם אפשרות ללמוד קונדיטאות, מקצוע מבוקש.

<צביקה שפיס: אנחנו דואגים להן.

<צביקה שפיס: אנחנו עושים קורסים של המק"מ ילדי רפול בזמנו – טרם גמר השירות, ודואגים להם להשמות מקצועיות.

<צביקה שפיס: אנחנו מבצעים הכשרות מקצועיות למשרד הכלכלה לחיילים משוחררים, למובטלים, לכל הזכאים האפשריים, לכולם – בנקודה שאנחנו לא קובעים את המחיר.

<צביקה שפיס: זאת אומרת, כשהיום אני נמצא בהרצליה, ויש לי שנת שמיטה לחומרה, ללא היתר מכירה, אני לא מקבל יותר כסף לשעות.

<צביקה שפיס: העדכון של השעות מבוצע על ידי משרד הכלכלה, לא אני קובע אותו, לא אנחנו קובעים פה, אין פה משא ומתן.

<צביקה שפיס: כשביקשו, כשקיבלתי את החברה, ביצענו תכנית הבראה שכללה ביחד עם ועד העובדים ועברה את כל השרים הרלבנטיים, בזמנו – סטס מיסז'ניקוב, יובל שטייניץ, דורון כהן – כל הגברדיה.

<צביקה שפיס: שחררנו כשליש מהעובדים.

<צביקה שפיס: מחברה שהיו בה 100-95 עובדים, היום אנחנו בסביבות ה-62.

<צביקה שפיס: הנהגנו כל דבר אפשרי.

<צביקה שפיס: אמרת וצדקת שזה תיכון רגיל, אבל אני רוצה להגיד לך שרק לפני 10 חודשים הצלחנו שהתיכון יוכר כמלכ"ר, ובזכות זה התיכון היום לא מפסיד, ואת הכסף שהחברה במשך 50 שנה העבירה למע"מ, היום זה כספים שנשארים בחברה.

<צביקה שפיס: זה בוצע רק לפני 9 חודשים, ממש עכשיו.

<צביקה שפיס: לתאר לך, אדוני, מה היה קורה אם כל הכספים האלה, שהם שלנו, כמו כל תיכון רגיל, היו אצלנו בעבר.

<צביקה שפיס: ב-30 שנה האחרונות לא הושקע במקום שקל, למעט החלטת ועדת הכספים, שלכם, פה, להקציב לנו 2 מיליון שקל.

<צביקה שפיס: רובם הלכו לכיוון של בטיחות וביטחון – ספרינקלרים, גלאים, כל מה שהרשויות רוצות.

משה גפני: מתי זה היה?

<צביקה שפיס: 2012.

<צביקה שפיס: ההחלטה הזו הוקפאה לפרק זמן - - -

משה גפני: למה זה הוקפא?

<צביקה שפיס: זה הוקפא ושוחרר עוד פעם, כי עוד פעם התחילו דיבורים - - -

<קריאה: בגלל הבחירות.

<צביקה שפיס: זה שוחרר בדצמבר בשנה שעברה.

משה גפני: זה שזה מוסד, כל מה שתיארת – מקובל עלינו.

משה גפני: למה יש את הבעיה הזו?

<צביקה שפיס: אנחנו סובלים משנים - שחררנו קרוב ל-20 עובדים מפנסיות שלא קיימות.

<צביקה שפיס: אין קופת פנסיה לחברה.

<צביקה שפיס: כשנעשה דוח איתנות פיננסית באוגוסט 2013 על ידי משרד האוצר המסקנות היו כך – החברה בקשיי תשלום, על סף חדלות פירעון, יש להגדיל את מכסת הקורסים, יש ליצור קופת פיצויים.

<צביקה שפיס: היום יש 5 עובדים שאנחנו לא משחררים אותם לצאת לפנסיה ב-67 או ב-62, כי לתת להם את הפנסיה יגרום לחדלות פירעון של החברה.

<צביקה שפיס: כל מה שאנחנו עושים זה לנסות לשלם את המשכורות בזמן ולהביא את החברה להפרטה כעסק חי.

<צביקה שפיס: זו המטרה.

<צביקה שפיס: לגבי השאלה למה להפריט – אני משאיר את זה לגדולים ממני.

<צביקה שפיס: לטובת זה אני מבקש שנקבל 2.5 עד 3 מיליון שקל, שזה החובות המידיים שלנו, מתוך ה-5 שהממשלה ייעדה לטובת תכנית ההפרטה.

<צביקה שפיס: תמשיכו את ההפרטה, יהיה את הזכיין, אני מקווה שיהיה זכיין טוב ומצוין והחברה תמשיך לעבוד ולהפעיל את המוסד שלשמו הוא קם – להקים עובדים לענף התיירות.

משה גפני: מי כאן ממשרד התיירות?

<עובד קדמי: הואיל ואני מלווה את החברה הזו הרבה שנים נתנו לי את הזכות לה - - - משרד התיירות רואה בבית הספר את גולת הכותרת של הכשרת כוח אדם בתיירות ומלונאות.

<עובד קדמי: זה בית ספר חיוני ביותר.

<עובד קדמי: הגורמים הפרטיים - אני לא מניח שהיו לוקחים בשנים האחרונות את המשימה הזו של הכשרת כוח אדם ובית הספר עשה זאת בצורה טובה.

<עובד קדמי: היו בעיות, היו קשיים, כלכליים ואחרים, שגרמו לכך שמשרד האוצר וגם גורמים אחרים סברו שיש להפריט את בית הספר, או לסגור אותו בכלל, ובלחץ של משרד התיירות וגם משרד הכלכלה - החליטו לעבוד שכם אחד, לקיומו של בית הספר למטרה זו.

<עובד קדמי: כרגע אנחנו נמצאים במצב שהמנכ"לים של כל הגורמים הנוגעים בדבר חתמו על הסכם שנתן מתווה למציאת פתרון לכך שבית הספר ימשיך לעבוד לא במתכונת הזו, לא כחברה ממשלתית, אלא באמצעות זכיין.

<עובד קדמי: המתווה הזה התחיל ללכת, אמנם בצעדים איטיים, אבל התחיל לקרות.

<עובד קדמי: הצעדים שננקטו – וכאן אני מניח שגם רשות החברות ומשרדי הממשלה יעמדו על כך – היו בכמה שלבים.

<עובד קדמי: השלה הראשון – קודם כל הבטחה לקורסים שיתבצעו על ידי בית הספר באמצעות הזכיין, שיוזמנו על ידי המשרד לכלכלה, ובמקביל, גם משרד התיירות יזמין קורסים.

<עובד קדמי: הדבר השני שיצטרך למצוא פתרון זה המבנה של המלון ובית הספר שהוא שייך לדיור הממשלתי והעמדתו בשכירות לזכיין.

<עובד קדמי: הזכיין שייכנס יצטרך להכשיר את המקום כראוי - - -

משה גפני: אני מתנצל – אני לא טוב בהיסטוריה, מאד לא מעניין אותי הדבר הזה.

משה גפני: מה שמעניין אותי – אתם משרד התיירות, אתם המשרד הייעודי.

משה גפני: אני יודע שהשר שלח מכתב לרשות החברות הממשלתיות.

משה גפני: אני רוצה לדעת למה אפשרתם שימכרו את הפנימיה.

משה גפני: אתם, משרד התיירות, לא הבעלים.

משה גפני: למה מכרו את הפנימיה לשוכר נדל"ן לבנות שם בתים?

משה גפני: למה לא התרעתם על העניין הזה שמשרד הכלכלה לא מעביר את העבודות?

<עובד קדמי: כאשר הפנימיה נמכרה - - -

משה גפני: אתה מספר לי עכשיו היסטוריה.

משה גפני: מה עכשיו?

מיקי רוזנטל: אתה מבין שאלה שאלות שמטרידות אותנו.

<עובד קדמי: משרד התיירות התנגד עקרונית למכירת הפנימיה אבל לחברה היו חובות רבים - - -

משה גפני: למה היו לה חובות?

<עובד קדמי: היא לא שילמה ארנונה.

<עובד קדמי: עירית הרצליה דרשה תשלומי ארנונה והם הגיעו לחוב של 11 מיליון שקל.

מיקי רוזנטל: 3 מיליון היה החוב לעיריה.

<קריאות: - - -

<קריאה: העיריה מחקה.

<קריאה: 9 מיליון - - -

<עובד קדמי: האוצר אמר – אני אתן לכם את ה-3 מיליון לצורך הפירעון, ואתם תתנו לי את הפנימיה.

<עובד קדמי: לקחו את הפנימיה לצורך הפירעון.

<עובד קדמי: זה כל פעם נמשך כך כדי לתת קצת יותר - - -

משה גפני: מה אתם מציעים לעשות עכשיו?

<עובד קדמי: כרגע אנחנו נמצאים בשלב שלדעתנו אנחנו נמשיך במתווה של ההפרטה, של מציאת הזכיין המתאים, לאור החלטת הממשלה האחרונה ב-2015, יש צורך – זו עמדת משרד התיירות, לכן כתב שר התיירות שני מכתבים, כאשר האחרון שבהם היה ב-21 ביולי, אם אינני טועה.

<צביקה שפיס: 28 ביולי.

<עובד קדמי: הוא כתב שיש למצוא פתרון לעובדים במציאת התקציבים הנדרשים לצורך זה.

אראל מרגלית: כמה תלמידים יש היום, וכמה אתם צופים שיהיו אחרי ההפרטה?

<עובד קדמי: אנחנו מצפים שיהיו יותר.

<צביקה שפיס: היום בשנת הלימודים הקרובה, בעזרת השם, יגיעו 130 תלמידים.

<צביקה שפיס: אתה שאלת על התיכון - י, י"א, י"ב, י"ג שאלת, אדוני למה יש פחות.

<צביקה שפיס: כל פרסום על ההפרטה, פרסום של קול קורא, ודאי שלא מוסיף.

<עובד קדמי: אני רק אשלים כדי להסביר את התמונה במלואה, שכאשר המנכ"לים חתמו על הסכם שהוא היווה את המתווה להחלטת הממשלה - - -

משה גפני: מה זה המתווה?

<עובד קדמי: - - -

מיקי רוזנטל: מה זה המתווה?

מיקי רוזנטל: זה החלטת הממשלה?

<עובד קדמי: כן.

מיקי רוזנטל: שאומרת להפריט?

<עובד קדמי: נכון.

מיקי רוזנטל: איך נכנס כונס נכסים באמצע?

<עובד קדמי: עדין אין כונס נכסים.

<עובד קדמי: עדיין אין.

<עובד קדמי: אבל אני, לצורך הסיום – הסעיף, אפרופו אותו הסכם שבין חמשת המנכ"לים או יותר, שהיווה את הבסיס להחלטת הממשלה האחרונה, אומר: "מיד עם קבלת ההחלטה המתוקנת, שעברה, כאמור, יעמיד משרד האוצר תקנה תקציבית בסך שלא יעלה על 5 מיליון ₪.

<עובד קדמי: ייעודה של תקנה זו יהיה, בין היתר, לכיסוי התחייבויותיה של החברה כלפי העובדים.

<עובד קדמי: כספים אלה יועברו למפרק על פי הצורך".

<עובד קדמי: נכון שבסיפה כתוב "...

<עובד קדמי: יועברו למפרק על פי הצורך", - - -אני לא נגדך, אני לטובתך.

משה גפני: יש למשרד הכלכלה בעיה.

משה גפני: הוא זה שצריך לספק את העבודה לבית הספר שכתוצאה מהעבודה הזו יהיה לו כסף, והוא זה שלא יכול להסכים למפרק מרצון, כיוון שלא נשמרים זכויותיהם של העובדים והמשרד שלכם הוא המשרד שאחראי על זכויות העובדים.

<שולי אייל: צודק.

מיקי רוזנטל: אני רואה לאן הדיון הולך.

מיקי רוזנטל: הוויכוח הזה בין משרדי הממשלה הוא שדופק את העניין.

מיקי רוזנטל: לא היינו צריכים להתכנס פה, אנחנו מכירים את זה.

מיקי רוזנטל: זה תמיד אותו הדבר.

מיקי רוזנטל: מרוב אנשים שמעורבים יוצא סלט עקום ולא טעים, ועל חשבון העובדים.

מיקי רוזנטל: נמאס לשמוע את זה כבר.

משה גפני: אם לא היינו מתכנסים לא היינו שומעים בכלל.

משה גפני: העובדים היו נזרקים לרחוב ובזה היה נגמר העניין.

משה גפני: עם כל הכבוד לך שאתה פה, בבקשה תאמר מה אתם הולכים לעשות.

משה גפני: למה אתם לא מזמינים קורסים להכשרה מקצועית?

משה גפני: למה אתם לא מזמיניים עבודות מבית הספר הזה, ולמה אתם לא דואגים לזכויותיהם של העובדים?

<שולי אייל: כבוד היושב ראש, תקציב ההכשרה המקצועית קוצץ.

<שולי אייל: לא משרד הכלכלה החליט על זה.

אראל מרגלית: מה התקציב השנתי שלכם?

<שולי אייל: - - -

מיכל בירן: זה מדהים שכל פעם שאני מאשימה בזה, מיכל צוק טוענת שלהפך, מערך ההכשרה המקצועית בכלל - - -

<שולי אייל: תקציב ההכשרה המקצועית הוא בהידרדרות.

<שולי אייל: בוא נאמר שלי היתה גמישות.

אראל מרגלית: אבל תן לנו קצת קנה מידה, כלומר- קח את זה לפני 4-3 שנים ואיפה זה היום.

<שולי אייל: לפני 15 שנה זה היה מעל 200 מיליון שקל - - - ועכשיו - - בערך 3 מיליון שקל.

<שולי אייל: - - - עשרות אלפי עובדים, עכשיו הוא - - -

אראל מרגלית: זה חשוב, זה חשוב.

<שולי אייל: בתקצוב ישיר של האגף – נוספו שחקנים שלכל אחד - - -קרן "מעגלים" פנימה.

משה גפני: אני אשאל את האוצר כאן.

משה גפני: מי יכול להגיד לי איך ירד מ-200 מיליון ל-2.5 מיליון?

<אסף וסרצוק: אני רפרנט של תיירות, לא של משרד הכלכלה, אני לא מכיר את תקציב משרד הכלכלה, אז תעבירו לנו בקשה ואני אדאג שתעבור התייחסות מסודרת.

מיכל בירן: חשוב להגיד שזה מדהים, שכל פעם מדברים על זה שיש - - -

משה גפני: שניה, שניה.

משה גפני: אתם יודעים מה נושא הדיון?

<אסף וסרצוק: אנחנו יודעים, אנחנו מדברים על הנושא של תדמור.

<אסף וסרצוק: אם רוצים איזושהי התייחסות ספציפית על נושא תקציב משרד הכלכלה, נדאג להעביר אותו.

משה גפני: אני יכול לבקש שהרפרנט של כלכלה יגיע עכשיו?

<אסף וסרצוק: אני יכול לנסות, אם הוא פנוי.

משה גפני: הרי כל הבעיה מתחילה בזה שלא מזמינים עבודות.

משה גפני: מה זה הפרטת בית הספר המרכזי למלונאות, מה הסיפור?

משה גפני: הסיפור הוא שהיא נמצאת בהפסדים.

משה גפני: למה היא בהפסדים?

משה גפני: כי אין כסף להכשרה מקצועית.

משה גפני: נורא פשוט.

מיקי רוזנטל: החלטתם לייבש אותה.

אורלי לוי אבקסיס: כל ההכשרות המקצועיות האלה, לענפי התיירות, שעשו בתדמור, בעצם הובילו לכמעט 100 אחוזים לשילוב בעבודה.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור.

משה גפני: הגעת מאוחר, זה נאמר קודם.

אורלי לוי אבקסיס: היו דיונים על זה גם בוועדת העבודה והרווחה, בכנסת הקודמת.

אראל מרגלית: הנושא הזה של בישול ושפים – של כמה זה היום אטרקטיבי, של כמה היום משדרגים בכל מקום את הדברים שמבשלים, שהאוכל שאנחנו היינו אוכלים בגולני לעומת מה שאנחנו רוצים לאכול היום – באמת, והמסלול שהם התוו, והקליטה המוחלטת שיש לצבא, והאופק המקצועי שהם נותנים להרבה מאד אנשים שמשתלבים והולכים קדימה.

<שולי אייל: שלרגע לא ישתמע שאני לא מעריך את העבודה המקצועית שתדמור עושים.

אראל מרגלית: אני רוצה לדבר אתך על הכשרה מקצועית באופן כללי, אבל אנחנו מסתכלים פה על נקודה, זה נראה לנו חלם.

אראל מרגלית: אתה יודע בכמה מקומות – אני היום פעיל בארץ, בצפון, בקרית שמונה, רוצים להקים - - -

<שולי אייל: גם דן גורמה נסגר.

אראל מרגלית: ופה בירושלים רוצים להקים.

אראל מרגלית: יש צורך - - -

מיכל בירן: המלונות יישארו בלי שפים, פשוט יביאו שפים מחו"ל.

אראל מרגלית: הרבה פעמים אומרים שהכשרה מקצועית זה כבר לא סקסי.

אראל מרגלית: היום, בכל רגע ביום שאני פותח את הטלוויזיה אני רואה תכנית בישול.

<שולי אייל: תקציב הכשרה מקצועית - - - תקציב המלונאות עמד על - - - .....

משה גפני: אני מבקש – אמרת דבר אחד, שיש ירידה דרסטית בתקציב ההכשרה המקצועית, שכתוצאה מזה אתם לא מזמינים עבודות, או מזמינים פחות עבודות מבית הספר תדמור.

<שולי אייל: הכשרה מקצועית, בגדול, המדינה מורידה את התקציבים לאורך השנים.

<שולי אייל: דווקא למלונאות - - -, אבל זה לא מספיק לתדמור.

<שולי אייל: תדמור לאורך השנים ניצל הרבה מאד - - -

אורלי לוי אבקסיס: הסכום המקורי לא היה 60, למלונאות?

משה גפני: תנו לו להשלים.

<שולי אייל: אני מדבר מהצד שאומר שצריך להכשיר מלונאים.

<שולי אייל: דן גורמה בחיפה נסגר, בגלל איזו החלטה שיווקית - - -נסגר לנו בית ספר שהכשיר 250 מלונאים.

<שולי אייל: זה קרה באפריל האחרון, כן?

<שולי אייל: לא הצלחנו לפצח את זה מול הדיור הממשלתי ולצערי זה עוד בית ספר שירד.

<שולי אייל: בית ספר תדמור – כולם מכירים פה את בית הספר הזה, ייצר עשרות אלפי מוכשרים לאורך השנים, הוא נסגר על מיליונים ספורים.

<שולי אייל: אנחנו מכתיבים להם את שכר הלימוד - - -, לא יכולנו לתת להם הרבה, לא נתנו שקל לאורך השנים.

<שולי אייל: הסדנאות הן יקרות, ובגלל זה הוא הגיע למצב שהוא בו עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: והפניות להכשרות, דרך לשכות התעסוקה, מסובסדות.

אורלי לוי אבקסיס: זה הופסק?

אורלי לוי אבקסיס: זה צומצם?

אורלי לוי אבקסיס: כי בוועדת העבודה אנחנו דנו בזה ובאמת, יחד עם היושב ראש דאז, שמנו את כל כובד משקל הוועדה לעזור, ונדמה היה שהדברים נפתרו.

<צביקה שפיס: ואז פתחת אותנו, בספטמבר 2013, אחרי חצי שנה.

<צביקה שפיס: בדיון שהיית עם חבר הכנסת כץ, אני זוכר, פתחתם לנו תקציבים.

<צביקה שפיס: היינו סגורים ממרץ עד ספטמבר, ובאוקטובר קיבלנו הראשות לפתיחה של קורסים, ואז אנחנו עושים קמפיין בלשכות התעסוקה כדי להביא אנשים, קמפיין לחיילים משוחררים, יחד עם הקרן לרווחת חיילים משוחררים, וזה מה שנתן לנו את האוויר.

משה גפני: ומה עכשיו?

<צביקה שפיס: יש לנו קורסים, אבל אנחנו לא מצליחים לסגור את הפערים, את החובות ההיסטוריים והמשפטיים שהיו לחברה.

משה גפני: ואם היו נסגרים חובות העבר?

<צביקה שפיס: היום, בשנתיים האחרונות, אחרי תכנית ההבראה, החברה מאוזנת.

מיקי רוזנטל: כמה חובות עבר יש לכם?

<אלישבע דדון: 15 מיליון שקל - - -

<צביקה שפיס: הצהרת כושר הפירעון עליה היו צריכים לחתום הדירקטורים היא לא גמורה, לא ערוכה, היא בסדר גודל של בין 9 ל-10 מיליון שקל, לא כולל שתי תביעות שאנחנו מנהלים אותן, סדר הגודל שאנחנו מעריכים זה בין 9 ל-10.

<צביקה שפיס: אני מחויב תוך שבועיים להעביר לרשות החברות מסמך של רואה חשבון מה סדר הגודל - - -

אראל מרגלית: כמה הולכים לקבל על השטח, פחות או יותר?

משה גפני: מכרו כבר.

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: המדינה פינתה פנימיה של ילדים בסיכון כדי להוציא את הערך של הנדל"ן?

אורלי לוי אבקסיס: שערוריה.

אורלי לוי אבקסיס: שערוריה.

אורלי לוי אבקסיס: מה עשו עם אותם ילדים?

אורלי לוי אבקסיס: מה עשו אתם?

משה גפני: הפנימיה נמכרה כיוון שהיו חייבים חובות ארנונה לעירית הרצליה.

משה גפני: שילמו לעירית הרצליה, היא מחקה חלק מהחובות של הארנונה, נשארו חייבים לה 3 מיליון שקל.

משה גפני: מכרו לסוחר נדל"ן את הפנימיה שהיתה צמודה לבית הספר תדמור.

משה גפני: כנראה שמחיר הנדל"ן היה יותר גבוה מ-3 מיליון שקל.

משה גפני: אני לא יודע לאן הכסף הזה הלך.

מיקי רוזנטל: שמתי את הנתונים - מכרו את זה ב-7 מיליון שקלים.

משה גפני: לא רציתי להגיד באופן חד משמעי.

משה גפני: לא יודע לאן יתרת הכסף הלך.

<קריאות: לאוצר.

<קריאות: לאוצר.

משה גפני: אם הכסף הזה היה מגיע לתדמור, והיו מעבירים את הקורסים להכשרה מקצועית כמו שצריך, כפי שהם רוצים, לא היתה בעיה, כי בית הספר תדמור הוא מאוזן.

משה גפני: אם משרד האוצר יחזיר את הגזלה הזו שהוא גזל מהפנימיה לבית הספר - -

מיקי רוזנטל: עם ריבית והצמדה - - -

משה גפני: - - וייתן משרד הכלכלה את הקורסים להכשרה מקצועית, אין לנו בעיה, הכל נשאר אותו הדבר.

משה גפני: רשות החברות הממשלתיות כאן?

משה גפני: כישלון מוחלט של הרשות לחברות ממשלתיות.

משה גפני: הוחלט.

משה גפני: אני לא יודע למה אתם קיימים.

משה גפני: עם כל הכבוד.

משה גפני: יושבת רשות החברות הממשלתיות, זה בית הספר שלה.

משה גפני: חוץ מלדבר על פירוק מרצון ולדבר על הפרטה, ולא לדאוג לעובדים, לא עשיתם כלום.

משה גפני: תסביר, בבקשה.

אראל מרגלית: אבל אני רוצה לשים עוד משהו על השולחן – מכרו את זה ב-9 והחזירו לעיריה 3 מיליון.

אראל מרגלית: הבן אדם שמכרו לו את זה ב-9 מכר את זה אחר כך ב-37.

אראל מרגלית: אתם חושבים שאנחנו טמבלים?

אראל מרגלית: יש פה בית ספר שצריכים להציל אותו, וצריך להעמיד לרשותו אמצעים.

אראל מרגלית: הוא ישב על נדל"ן, וכרגע מדובר על הנדל"ן של המעונות – אז אתם בחלק מהעסקה לא יכולים לתת לבית הספר גם איזושהי מחילת חובות וגם לצאת לדרך עם איזושהי ברכה?

אראל מרגלית: למה צריך להפריט אותו?

אראל מרגלית: זה של המדינה.

אראל מרגלית: שומו שמיים, איפה יד ימין יודעת מה יד שמאל עושה?

<אלישבע דדון: ואיפה לדאוג לעובדים?

<קריאות: - - -

<דן קמינצקי: אנחנו ברשות החברות מובילים את המתווה שעליו דיבר עובד קדמי בגדול.

<דן קמינצקי: אנחנו לא מתנגדים למתווה אחר.

<דן קמינצקי: המתווה הזה הוא מתווה שהוצע על ידי כלל גורמי הממשלה.

<דן קמינצקי: מה שלנו חשוב זה שהפעילות תמשיך להתקיים

אורלי לוי אבקסיס: מי השמאי שקבע את ערך הקרקע למכור אותו לגורם פרטי ב-9 מיליון ואחר כך מוכרים את זה ב- 30 ומשהו?

אורלי לוי אבקסיס: הפרטי מצליח למצוא פריירים אחרים בשוק מה שהמדינה לא מצליחה, להעריך את הערך האמיתי?

<דן קמינצקי: אנחנו מקיימים את המתווה שהשרים החליטו עליו.

משה גפני: מה אתה מציע לעשות?

משה גפני: אני לא מתכוון לשתוק על מה שקורה כאן, בישיבה הזו.

משה גפני: אתה איש בכיר ברשות החברות הממשלתיות.

משה גפני: אני מדבר עכשיו על מצב שהוא פשוט בלתי נסבל.

משה גפני: אנחנו עומדים עכשיו לפני אישור תקציב המדינה, הוא יגיע לכאן.

משה גפני: צריך לאשר את תקציבי המשרדים.

משה גפני: תגיד לי, אחרי מה ששמעת כאן – שמכרו שם נכס ב-9 מיליון שקלים, נכס ששווה בוודאי הרבה יותר, לכל הדעות, שילמו עם זה 3 מיליון שקל חובות ארנונה של עירית הרצליה, שמחקה חובות אחרים.

משה גפני: מחקו, ואין יותר חובות.

משה גפני: האוצר לקח את הכסף, הוא עומד בפני התלמידים ובפני החברה, הוא הולך להשקיע 5 מיליון שקל, סתם, בתנאי שיהיה מפרק.

משה גפני: אני לא יודע, המפרק הרי לא יהיה, כי מפרק לא ייקח את זה אם מישהו לא ידאג לזכויות העובדים, וזכויות העובדים מסתכמים ביותר, ולחברה יש חובות בסך 10 מיליון שקלים.

משה גפני: אם לא יביאו עכשיו, לפני שמתחילים בכלל לדבר על פירוק מרצון, כסף לכסות את החובות האלה, ולדאוג לזכויות העובדים במסגרת הכסף הקיים, ויש כסף שהאוצר לקח – מה אתה הולך לנאום לי עכשיו?

משה גפני: האם אתה חוזר לחברה ואומר – רבותי, זה מה שצריך לעשות?

משה גפני: אחרת, באמת, תפתח פה חקירת משטרה.

משה גפני: זה לא ייעצר באיזשהו מקום של דיון סרק.

<דן קמינצקי: דבר ראשון, - - -הוא המתווה שמונח פה מול עיניכם, שבסופו של דבר אומר שמהרגע שבו כל משרד עושה את חלקו, יוצאים לפירוק.

<דן קמינצקי: חלק מהמשרדים עשו את המוטל עליהם, חלק - לא, ואנחנו עכשיו עומדים למשרד הכלכלה ואני לא יודע איפה עומדים העניינים שם.

משה גפני: איפה זה עומד מבחינת משרד הכלכלה?

<איתמר שושנה: מבחינת הליך ההתקשרות, משרד הכלכלה עושה את כל הדברים ההכרחיים, היתה החלטת ועדת המכרזים שקובעת שמשרד הכלכלה מעביר לאישור ועדת החריגים את ההתקשרות על פי המתווה, שקובע שההתקשרות תכנס לתוקפה החל מהרגע שנקבל אישור בכתב מרשות החברות שזכויות העובדים שולמו במלואם, ואם, כאמור, זה לא יתקבל עד 1 לדצמבר, 2015, ההתקשרות, כמו שהיא - - - .

<איתמר שושנה: המשרד לא יכול, כל עוד קיימת ראיה לכאורה ל פרת זכויות עובדים, מהסיבות שציינתם פה.

<איתמר שושנה: - - -שזכויות העובדים ייושבו באופן מלא.

<איתמר שושנה: במידה ותנאי זה יתמלא עד 31 בדצמבר, הסכם התקשרות לשנים 2016 עד 2020 בהיקף של 20 מיליון שקלים ייחתם.

<איתמר שושנה: כל עוד התנאי הזה לא יתקיים אין ביכולתנו לחתום.

<קריאות: - - -

אורלי לוי אבקסיס: רגע, אז מי נענש על זה שההסכם ההתקשרות לא מקוים?

אורלי לוי אבקסיס: בעצם, אתם מענישים את תדמור על זה שהממשלה לא עושה את תפקידה.

אורלי לוי אבקסיס: זה הזוי, אדוני היושב ראש.

<קריאות: - - -

מיקי רוזנטל: באמת, עכשיו – זה לא בהתרסה.

מיקי רוזנטל: יכול להיות שעשיתם מקח טעות שכאשר החליטו על ההפרטה הראשונה זה היה נראה נכון, והיום זה לא נראה נכון.

מיקי רוזנטל: אולי היה צריך לקחת, כי זה נושא סקסי נהיה, לקחת את זה יחד עם משרד הביטחון שצריך הרבה טבחים, לצבא, ולהגיד- בואו תנו תקציב, לעשות מאמץ להציל את הדבר הזה מהפרטה?

מיקי רוזנטל: תיירות זה יעד לאומי במדינת ישראל, אנחנו צריכים אנשים טובים, המדינה צריכה לדאוג לזה, ולרדת מהעניין הזה של ההחלטה.

משה גפני: לגבי מה שאמר איתמר שושנה ממשרד הכלכלה – את לא מצפה ממשרד הכלכלה, שהוא צריך להגן על זכויות העובדים, להגיד שהוא מסכים.

משה גפני: אמרתי בתחילת הישיבה שהוא נמצא בסתירה פנימית.

משה גפני: אל"ף, הוא צריך לספק את העבודה, הוא אומר- אני חתמתי על חוזה, או עומד לחתום על חוזה, אבל הוא אומר – אני לא יכול ליישם את זה אם לא מודיעים לי הבעלים שהם דואגים לזכויות העובדים, כי זו היא חקירה פלילית.

משה גפני: מה שהתגלה פה עכשיו הוא דבר שהרבה זמן לא התגלה, הרבה זמן.

משה גפני: אני לא מתכוון על העניין הזה לשתוק, אני מתכוון לפנות לכל הגורמים הנוגעים בדבר.

אראל מרגלית: משהו לא מסתדר לי פה.

אראל מרגלית: קודם כל – לתדמור יש תפקיד חשוב, כל החברה' שלומדים אצלו נחטפים אחר כך בצבא ובמלונות.

אראל מרגלית: יש להם מסלול מקצועי רציני.

אראל מרגלית: אנחנו זקוקים לזה.

אראל מרגלית: אני יושב פה בירושלים ורק בחודשיים האחרונים קיבלתי שתי הצעות לפתוח בתי ספר לבישול, שרוצים שאני אעזור להם.

אראל מרגלית: בירושלים ובקרית שמונה.

אראל מרגלית: משהו פה לא מסתדר לי כי בית הספר הזה ישב על נכס שלימים שווה הרבה מאד כסף.

אראל מרגלית: נכון שזה לא בדיוק של המוסד, אבל בכל זאת, יש פה נכס שהמוסד ישב עליו, בזמן שהוא הושבח, ויש לו איזה חלק בו.

אראל מרגלית: הנכס הזה – אנחנו דיברנו על 33 מיליון של המעונות אבל הנכס העיקרי הוא בסביבות ה-100 מיליון.

אראל מרגלית: 70 כתוב בשמאות, נכון?

<קריאות: - - -

<קריאה: מאיזו שנה השמאות?

אראל מרגלית: מאיזו שנה?

אראל מרגלית: לא משנה.

אראל מרגלית: עכשיו תשימו לב.

אראל מרגלית: זה שהמדינה רוצה להפריט את הקרקע – זה אולי סביר, אבל כחלק מהעניין הזה, כמו שאנחנו מפנים את בסיסי צה"ל, ואז נותנים את העזרה למעבר לדרום, וכמו שכאשר מפנים את תע"ש אנחנו נותנים את התמורה, כדי לכסות על החובות, אז אותו הדבר פה.

אראל מרגלית: אנחנו רוצים הכשרה מקצועית.

אראל מרגלית: הוא לא מקבל תקציבים מהמדינה כבר שנים.

אראל מרגלית: יש פה איזושהי אפשרות, לפחות את המוסד הזה להעמיד על הרגליים.

אראל מרגלית: גם באזור המרכז שם, בהרצליה וגם יותר מזה, אפשר לפתח אותו.

אראל מרגלית: בקרית שמונה הולך להיות ליד תל חי דבר ענק בנושא מזון, והנושא של בישול בריאותי יכול להיות דבר - - -

מיכל בירן: צריך גם במרכז כזה דבר.

אראל מרגלית: נכון, וגם בירושלים.

אראל מרגלית: בואו קחו את הבעיה הזו, ואני רוצה שאנחנו נביא ביחד מתווה שהוא לא הפרטת בית הספר, אלא הצלתו וגדילתו.

מיכל בירן: מי בעצם מתנגד?

<יואב בכר: אני סמנכ"ל התאחדות המלונות.

<יואב בכר: וגם דירקטור בתדמור, אני מכיר את תדמור 35-30 שנה מהימים שהוא היה בית ספר מפואר.

משה גפני: כולכם מכירים וזה מה שקרה?

משה גפני: אני הייתי אומר שאני לא מכיר.

<יואב בכר: מה שחברי הכנסת אמרו פה – כל מילה נכונה, כי יש לנו 37 אלף עובדים בענף המלונאות באופן ישיר.

<יואב בכר: עובדים בכל הפריפריות ובכל האזורים.

<יואב בכר: יש לנו מחסור של אלפי עובדים ואלפי טבחים, וכמו שלנו יש מחסור, תכפילו את זה ב-5, למסעדות – יש להם מחסור גדול יותר.

<יואב בכר: תדמור היה מפואר, הוא התדרדר, הוא במצב קטסטרופלי, וזה לשים את היד בסכר, מה שאתם עושים, ואני מכבד את זה ומודה לכם כי בקצב הזה, שהמשרד ההוא אומר למשרד הזה, והאגף הזה לאגף הזה - זה ייפול.

<יואב בכר: בשנתיים שלוש האחרונות נפלו 4 בתי ספר, כדאי לדעת את זה.

<יואב בכר: בירושלים נסגר בית ספר, דן גורמה בחיפה – נסגר, לפני כשנה - - -

<קריאות: - - -

משה גפני: ההבדל בין מה שהיה לפני שנה לבין מה שקורה עכשיו, זה שהקודמים לא הגיעו אלי.

משה גפני: זה הכל.

<יואב בכר: נכון, בדיוק.

<יואב בכר: ולכן אני אומר – צריך לשמור את המקום.

<יואב בכר: לצערי דן גרומה לא הגיעו ותראו איפה אנחנו נמצאים אתו.

<יואב בכר: זה מקום מפואר ואפשר לפתוח אותו.

<פרוספר ביטון: רוצה להשלים את חברתי בוועד.

<פרוספר ביטון: אני מלווה את הנושא מ-2005, התקבלו 3 החלטות וכל החלטה היה ניואנס יותר נגד העובדים וטוב לזכיין.

<פרוספר ביטון: בהחלטה האחרונה נתנו לו 25 שנה והשתתפות, סיוע בשיפוץ למקום, ולעובדים, לעומת זאת אמרו – מה שקיבלתם ב-2005, אנחנו לא ניתן לכם כלום היום.

<פרוספר ביטון: זו היתה השיחה האחרונה , זה מה שהיה בפגישה האחרונה.

<משה כץ: לגבי בית הספר - מיקומו של בית ספר שפועל עם מלון פעיל, צריך להיות באזור תיירות.

<משה כץ: או שבונים בית ספר באזור תעשייה .

<משה כץ: אין טעם לבנות בית ספר עם מלון פעיל, אין ערך כרגע, הוא לא דרמטי כמה שווה הנכס - - -

אראל מרגלית: בלוזאן יש חממת הייטק סביב מלונאות.

<משה כץ: מה שצריך לשים פה לדיון – כמו שחברת הכנסת אורלי לוי עזרה לתקציבים שלנו במלונאות בוועדה הקודמת – רבותי, כמה עולה מובטל שנכנס למעגל התעסוקה – זה צריך להיות על המשקל, ולא כמה הנדל"ן שווה.

<משה כץ: בית הספר תדמור לקח 50 אלף מובטלים בשנות קיומו ושילב אותם בעולם העבודה.

<משה כץ: דוד פתאל בוגר תדמור, צחי בוקששתר בוגר תדמור, מאיר אדוני בוגר תדמור, ואני יכול להמשיך.

מיקי רוזנטל: אז איך אתם לא מצליחים לעצור את ההפרטה הזו?

<משה כץ: לגבי התקציבים, אני חייב לעשוות סדר.

<משה כץ: לפני שנתיים היינו במשבר גדול.

<משה כץ: הרבה חברי כנסת טיפלו במשבר הזה.

<משה כץ: עשינו רפורמה, ומאז אנחנו מקבלים תקציבים מאד יפים גם עבור תדמור.

<משה כץ: הבעיה היא שיש כשל שוק בנושא הזה.

<משה כץ: כפי שאמר מנהל האגף – אנחנו מממנים, אנחנו - - - ובסוף, במדינת ישראל נשארו שני בתי ספר למלונאות בלבד.

<משה כץ: אחד ב- - - ובמכללת רימונים בטבריה.

<משה כץ: אם הבעלים שם, הגב' סמדר נימרודי, תחליט שהיא סוגרת – לא יהיה בית ספר למלונאות.

<משה כץ: לכן אני מציע שנחשוב פה גם על דרך אופרטיבית.

<משה כץ: ליבי נקרע.

<משה כץ: אני מכיר את העובדים האלה.

<משה כץ: זה הנכס העיקרי של בית הספר הזה.

<משה כץ: העובדים.

<משה כץ: אני מציע לחשוב על הלוואת בעלים מיידית של 2 מיליון שקל ואחרי זה יחליטו חברי הכנסת, אבל אי אפשר לעשות הפרטה או המתה.

<משה כץ: צריך להחליט.

<יוחנן נתנזון: אני רוצה להגיד שהעובדים במלון הזה הם העובדים הכי מקצועיים בארץ.

<יוחנן נתנזון: המלון הזה פעמיים עמד להפרטה, כאשר הממשלה הוחלפה.

<יוחנן נתנזון: ניסו לעצור את התהליך, ההסתדרות הוציאה פניה ליועץ המשפטי, הפסיקו את ההפרטה.

<יוחנן נתנזון: ההפרטה עכשיו עוד פעם קמה, עם החלפת הממשלה.

<יוחנן נתנזון: אני רוצה לציין שה-6 מיליון שאמר חבר הכנסת מרגלית, שיושבים היום במשרד האוצר, אם יחזירו אותם למלון תדמור, כל הבעיה תגמר.

<יוחנן נתנזון: ואם יכניסו היום זכיין – זכיין רוצה מה שהעובדים רוצים, רק שזכיין זה ההפך ממה שהעובדים, ובית הספר הזה, שהוא היום הכי טוב בארץ, ומסביב לבית הספר הזה קמו בשנה האחרונה 5 בתי מלון והם מצליחים, ואם יבנו עוד - - -

אורלי לוי אבקסיס: והם קולטים את העובדים ש- - - .

אורלי לוי אבקסיס: צריך לומר את זה לפרוטוקול.

משה גפני: אני מבקש לסכם.

אראל מרגלית: כמה שטח יש לבית הספר עצמו?

<קריאה: 7,000 מ' שנשאר במתווה.

<קריאה: הוא נשאר, ולא - - -

מיכל בירן: בינתיים.

מיכל בירן: אנחנו מכירים את השיטה.

אראל מרגלית: אתם יודעים מה עושים לאוצר.

אראל מרגלית: בחלק מהמקומות בעולם, מה שעושים – עושים multi-usage, משולב.

משה גפני: עם מי אתה מדבר?

משה גפני: אתה צריך לדבר עם השרים.

אראל מרגלית: כלומר, משאירים שטח.

אראל מרגלית: אפשר לבנות, כנראה, הרבה יותר שם.

אראל מרגלית: הרבה הרבה יותר.

אראל מרגלית: ואז, לוקחים חלק מהשטח, משאירים לבית הספר, ונותנים לזכיין לבנות גם לעצמו כדי שהוא ירוויח, וחלק מזה הוא מממן.

אראל מרגלית: זה יכול להיות האופן שבו אנחנו בונים את המכרז.

משה גפני: מה שהתברר לנו פה זה כמה דברים.

משה גפני: קודם כל אנחנו מדברים על בית ספר למלונאות, כמעט היחיד שנותר, בית ספר שנמצאים בו גם כאלה שנפלטים ממקומות אחרים, מבתי ספר אחרים, וזה המקום שלהם, לאחר מכן הם גם משרתים, עובדים, ועושים את העבודה כפי שצריך.

משה גפני: מה שהתברר כאן זה שהמדינה כשלה באופן חמור.

משה גפני: היא כשלה בעצם העובדה שהיא מכרה את הפנימיה שהיתה שם, במחיר שהוא מחיר שנמוך מאד, בכל מקרה גם חלק גדול של התמורה היא לקחה לעצמה והותירה את העובדים שם ללא זכויות, הותירה את בית הספר מבלי שהוא יוכל להמשיך להתקיים.

משה גפני: דבר נוסף שאני רוצה לדעת מרשות החברות הממשלתיות – אני לא חושב שהאסיפה הכללית שם בכלל אישרה את הפירוק מרצון.

משה גפני: מה שהם מדברים, על מתווה, זה מתווה שלא קיים משום שהאסיפה הכללית של רשות החברות הממשלתיות עדיין לא אישרה את זה.

<קריאות: לא.

<אסף וסרצוק: - - - האם החברה יכולה לעמוד בהתחייבויות שלה, הדירקטוריון עדיין לא התכנס.

<אסף וסרצוק: הוא אמור להחליט את מה שהמנכ"ל תיאר.

משה גפני: בעצם, מה שהם מדברים על מתווה – המתווה לא קיים.

משה גפני: המציאות הזו שבה אנו נמצאים בין מצב שמשרד הכלכלה ייתן את העבודות, יחתום על החוזה, מה שנאמר פה על ידי משרד הכלכלה – לבין ההגנה על זכויות העובדים, אנחנו יכולים להתגלגל ככה, עם הדבר הזה.

משה גפני: יכול להגיע ה-1 לינואר, 2016- - -

מיקי רוזנטל: והחברה תיפול.

מיקי רוזנטל: לא יהיה כסף.

<צביקה שפיס: אנחנו לא נגיע לשם, אדוני.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא יעבירו כספים, משרד הכלכלה, עד שזה לא יקרה.

אורלי לוי אבקסיס: הביצה והתרנגולת.

משה גפני: זה בדיוק מה שאני אומר.

משה גפני: אנחנו יכולים להגיע ל-1 בינואר, 2016, בלי שאנחנו שמים לב.

משה גפני: נדמה לי ששעון הזמן לא עוצר בגלל שפה לא עושים את העבודה.

משה גפני: אנחנו נגיע, בעזרת השם, ביום מן הימים, ל-1 בינואר, 2016, ואילולא שאנחנו מתערבים עכשיו, המציאות תהיה שהכל יתרסק.

משה גפני: לא יהיה כסף, לא יהיו עבודות, לא יהיו זכויות עובדים, שום דבר, וכולם יגידו – עשינו את מה שצריך.

משה גפני: אני מבקש תשובה בתוך שבוע – קודם כל מרשות החברות הממשלתיות, הנהלת בית הספר או הדירקטוריון שלו, משרד הכלכלה, משרד התיירות ומשרד האוצר – אני בקש תשובה בתוך שבוע, האם יש פתרון לעניין הזה.

משה גפני: למשרד האוצר יש כסף.

משה גפני: אתה מקשיב לי?

משה גפני: האם לוקחים את הכסף הזה, ואתו שומרים על זכויות העובדים, מעבירים את הכסף כדי שהעובדים לא ייפגעו ואז אפשר להמשיך את העבודות שמשרד הכלכלה מתכוון בשבוע הבא להעביר, לחתום על החוזה ולהעביר את הכסף הזה לעבודות?

משה גפני: אני מבקש תשובה בתוך שבוע.

משה גפני: נוכל להעביר את זה גם לחברים.

משה גפני: שבוע.

משה גפני: אני בעוד שבוע, אם אראה שאין התקדמות, או שאני אראה שההתקדמות היא באופן כזה שעדיין לא תהיה תשובה, אני מוציא מכתב שלי למבקר המדינה, לכל הגורמים של אכיפת החוק, לכל המשרדים הנוגעים בדבר, ואני אגולל את מה שראיתי פה.

משה גפני: מה שראיתי פה היה דבר נורא ואיום.

משה גפני: לפי דעתי כל החברים ראו את זה.

משה גפני: אני מאפשר למשרדים לפתור את הבעיה.

משה גפני: אני לא נכנס לפרטים.

משה גפני: כולנו הבנו מה שקורה, כולנו הבנו שהיתה פה שלומיאליות ממדרגה ראשונה, שלא לדבר על דברים שהיה כדאי לבדוק – מי זה כונס הנכסים, מי זה היזם שקנה, איך הוא קיבל את הקרקע, איך הוא קיבל את הבניינים שם - - -

אורלי לוי אבקסיס: ומי תמחר את ערך הקרקע.

משה גפני: יש הרבה שאלות שאני לא שואל אותן היום.

משה גפני: אני מבקש תשובות כי אותי מעניין בית הספר, ובעיקר העובדים.

משה גפני: אני רוצה שהעניין הזה יסתדר.

משה גפני: יש לכם תשובות לעניין הזה- טוב.

משה גפני: אין?

משה גפני: קצרה ידה של ועדת הכספים מלהושיע, כאשר הבטלנות היא כל כך גדולה, כל כך זועקת לשמים.

משה גפני: שיהיו גורמים של אכיפת החוק, שהם אמונים על הדברים האלה, שהם יבדקו את זה.

משה גפני: אם אני לא אקבל תשובות שהעניין הזה מסתדר, אני אעביר מכתב, אני אגולל בעצמי את כל מה שהיה כאן, אני אבקש שהנושא הזה ייבדק – לא 35 שנה אחורה, 70 שנה אחורה.

משה גפני: מה זה הדבר הזה?

משה גפני: בית ספר שהוא אחד מהשניים שנותרו.

משה גפני: אין אחד שאומר שלא צריך את בית הספר הזה, לכל הדעות.

משה גפני: יש שם נדל"ן שהוא יקר מאד.

משה גפני: האוצר קיבל על מכירת הנדל"ן כסף, שלא עשה אתו כלום - אולי הוא הביא את זה למע"מ אפס או למשהו אחר, והשאיר את העובדים זרוקים.

משה גפני: ואז, משרד הכלכלה גם לא יכול לחתום על חוזה שכבר עומד לחתום אתו, מכיוון שאין זכויות עובדים.

משה גפני: תוך שבוע אני רוצה תשובות ואם אין תשובות אני אכין מכתב ואגולל את הדברים האלה בפני הגורמים שראוי שזה יהיה אצלם.

משה גפני: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.